17.06.2016 Справа №607/6356/16-к
Провадження № 1-кс/607/3150/2016
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , у залі суду у м. Тернополі, розглянувши клопотання слідчого СВ Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово майна,
В судовому засіданні слідчий СВ Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_3 клопотання підтримала та просить задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Заслухавши слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучене 12 червня 2016 року в ході особистого обшуку під час затримання ОСОБА_5 .
В обгрунтування необхідності арешту зазначеного майна, слідчий покликається на те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд, крім іншого, повинен врахувати, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Так, слідчим у клопотанні не наведено доводів, які дають слідчому судді підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами, з метою збереження яких необхідно накласти арешт, а також не доведено можливості використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні, або що арешт необхідний з іншою метою, а саме забезпечення: спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання чи відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання не доведено необхідності такого арешту, зокрема, можливості використання майна, про арешт якого клопоче слідчий, як доказу у кримінальному провадженні чи необхідності арешту такого майна з іншою метою, також не доведено наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а тому приходить до переконання, що дане клопотання не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 2, 98, 100, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово майна відмовити.
Тимчасово вилучене майно повернути особі, в якої воно було вилучене.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Слідчий суддя Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області /підпис/ ОСОБА_1