АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1407/16-к Номер провадження 11-кп/786/594/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України - О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2016 за № 000046 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року щодо ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ Луганської обл., українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого:

10.04.2013 Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 600 гривень;
19.11.2014 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 125. КК України на 3 місяці арешту;
08.07.2015 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 185 КК України на 3 місяці арешту.
якого визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
до Апеляційного суду Полтавської області звернулися прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального провадження та особі обвинуваченого, пропонує ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі. У строк відбування покарання зарахувати за правилами ч. 5 ст. 72 КК України час перебування його під вартою починаючи з затримання 28.01.2016.

Прокурор вказує, що суд правильно послався на відсутність пом`якшуючих покарання обставин, та на вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як на обставину, що обтяжує покарання, на вчинення особливо тяжкого злочину, на те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше засуджувався за злочини проти життя та здоров`я, постійно ніде не працює.

Однак прокурор вважає визначене ОСОБА_9 покарання занадто м`яким, оскільки суд не звернув увагу на те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності 6 разів, з них тричі за останні три роки до покарань, пов`язаних з обмеженням свободи. Системність вчинення злочинів вказує на небажання обвинуваченого перевиховуватися. Крім того, обвинувачений навіть частково не відшкодував заподіяну шкоду, щиро не розкаявся у вчиненому.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати злочинні дії ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Захисник вважає, що зібраними доказами доведена відсутність у ОСОБА_9 прямого умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , а замах на вбивство з непрямим умислом є неможливим, тому кваліфікувати дії обвинуваченого слід за фактичними наслідками - як спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент заподіяння.

На підтвердження такої позиції зазначає, що обвинувачений мав можливість але не скористався ножем, який був на столі та має більшу травмуючу дію для нанесення тілесних ушкоджень; свідок ОСОБА_12 показала, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в ніч з 27 на 28.01.2016 неодноразово виникали сварки на побутовому ґрунті, при цьому вона не чула, щоб ОСОБА_9 погрожував убивством ОСОБА_13 .

Засуджений мав можливість продовжити наносити удари ножицями та закінчити реалізувати умисел на вбивство потерпілого, однак добровільно відмовився від цього. Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілий не втратив свідомість, а сів на диван, тому ОСОБА_9 не міг вважати його мертвим. Потім обвинувачений вживав заходів для відвернення негативних наслідків у вигляді смерті потерпілого: просив сусіда викликати карету швидкої допомоги, допомагав нести потерпілого на ношах до автомобіля.

У карті виклику швидкої допомоги зазначено, що ОСОБА_11 на момент огляду лікарем перебував у свідомості. На запитання, хто йому спричинив тілесні ушкодження відповів своїх не здаю, що свідчить про відсутність у потерпілого переконання про намагання ОСОБА_9 вбити його.

Іншими учасниками вирок суду не оскаржений.

Згідно вироку Київського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України і йому призначено покарання 7 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання час перебування під вартою з 28.01.2016 року з розрахунку, встановленого ч. 5 ст. 72 КК України

Вирішена доля речових доказів.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави 245 грн. 52 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 5676 грн.39 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 75000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 80 676 грн. 39 коп..

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

28.01.2016 року близько 03 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , вживав спиртні напої з ОСОБА_11 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_9 вчинив сварку із ОСОБА_11 , під час якої у нього виник умисел, направлений на позбавлення життя останнього.

У подальшому ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті, наніс не менше одинадцяти ударів гострою частиною ножиців в область грудної клітини зліва останнього. Після зазначених дій потерпілий ОСОБА_11 втратив свідомість, а ОСОБА_9 , вважаючи, що досяг своєї мети, направленої на вбивство іншої особи, самостійно припинив подальше нанесення ударів, таким чином виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки через належне та своєчасне надання медичної допомоги, життя ОСОБА_11 було врятоване.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 176 від 24.02.2016 року у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ран м`яких тканин грудної клітини зліва по передньо-підкрильцевій лінії, які проникають у грудну порожнину з ушкодженням лівої легені та серця із розвитком геморагічного шоку II ступеня та кваліфікуються, як у своїй сукупності так і кожна окремо, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя; рани м`яких тканин грудної клітки зліва по середньо-ключичній лінії, яка не проникає в грудну порожнину і кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; ран м`яких тканин нижньої третини лівого плеча і ділянки крила здухвинної кістки зліва, які кваліфікуються, як у своїй сукупності так і кожна окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; саден шкіри передньої поверхні лівої половини грудної клітини, які кваліфікуються, як у своїй сукупності так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

Дані тілесні ушкодження утворилися від дії колюче-ріжучого предмету, якими могли бути ножиці (загострені їх частини), не менш як від одинадцятикратної дії травмуючого фактору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника на підтримання доводів своєї апеляційної скарги та його заперечення проти апеляційної скарги прокурора; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав скаргу процесуального прокурора, обвинуваченого, який просив задовольнити скаргу захисника та відмовити у задоволенні скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що скарги учасників провадження до задоволення не підлягають на підставі наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_9 не заперечує факту нанесення ним в стані алкогольного сп`яніння ножицями 11 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , в тому числі і проникаючих у грудну порожнину з ушкодженням лівої легені та серця.
Відповідно до ч.2 ст.15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Обраний ОСОБА_9 вид знаряддя злочину у вигляді гострого металевого предмету ножиці, кількість ударів та їх спрямованість в грудну клітину потерпілого з пораненням серця, свідчать про наявність умислу на вбивство та бажання заподіяти смерть ОСОБА_11 .
Відповідно до ст.17 КК України добровільна відмова можлива лише до стадії закінченого замаху на вчинення злочину. Вчинення такої дії як прямий удар у серце з його пошкодженням, вказують на те, що ОСОБА_9 вчинив всі необхідні дії для настання смерті потерпілого, проте смерть не настала у зв`язку із вчасним наданням ОСОБА_11 медичної допомоги, а отже на цій стадії добровільна відмова, на яку вказує захисник у скарзі, не можлива.
Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції повідомила, що обвинувачений та потерпілий протягом спільного вживання спиртних напоїв весь час сварилися. При цьому вона, знаходячись у суміжній кімнаті, не дослухалася до їхньої розмови, та не стверджувала у суді, що ОСОБА_9 не погрожував ОСОБА_11 вбивством, а тому в цій частині твердження захисника про зміст показань свідка є дещо викривленими і не можуть бути взяті до уваги.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілий не втрачав свідомість, спростовуються показаннями самого ОСОБА_11 , який говорив, що після отримання тілесних ушкоджень у груди він втратив свідомість.
Як вбачається з вироку, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах, які були перевірені у судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку у вироку відповідно до вимог ст.374 КПК України.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого також знайшла своє повне підтвердження матеріалами кримінального провадження.
На думку колегії суддів, докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_9 узгоджуються між собою, а тому повністю спростовують доводи сторони захисну про відсутність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілого.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність умислу обвинуваченого на вбивство потерпілого, а доводи сторони захисту про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого не знайшли свого підтвердження.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам статей, 50, 65 КПК України, та роз`ясненням, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
При призначенні покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, не вперше притягується до кримінальної відповідальності та раніше засуджувався за злочини проти життя та здоров`я особи, ніде не працює.

Судом правильно враховано обставину, що обтяжує покарання в силу ст. 67 КК України вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обговорюючи призначене судом покарання, колегія суддів враховує довідку про інвалідність ОСОБА_9 , відповідно до якої обвинувачений є інвалідом ІІІ групи загального захворювання та копію свідоцтва про народження, відповідно до якої обвинувачений має неповнолітню дитину ОСОБА_14 2005 року народження, які були надані суду апеляційної інстанції, думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, а тому призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, не дивлячись на те, що вказані обставини судом першої інстанції не були враховані у вироку при призначенні покарання.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не знаходить.
Будь яких порушень кримінального чи кримінального процесуального Закону під час перевірки вироку Київського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України не встановлено, підстав для його скасування немає
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -
У Х В А Л И Л А :
апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання час його ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 28 січня 2016 року по 12 липня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 у той же строк з часу отримання копії ухвали.
С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4