Справа № 314/4292/15-к
Провадження № 1-в/314/1135/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.12.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному засіданні заяву ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), уродженця Запорізької області Василівського району м. Дніпрорудне, громадянина України, освіта середня, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 23.04.2008 року Василівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 75, 76 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 09.12.2008 року Василівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 24.12.2008 року Василівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3, 357, 70 ч.1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.04.2013 року після відбування строку покарання;

- 10.12.2013 року Василівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 69, 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 28.02.2014 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. 185

ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 22.05.2014 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. 185

ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України за

сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднати

покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від

28.02.2014 року визнавши покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Початок строку: 13.02.2014 року. Кінець строку: 13.02.2016 року.

В С Т А Н О В И В :

До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), надійшла заява про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.
Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, чим, на його думку, заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
В судовому засіданні представник установи заяву засудженого підтримав, вважає, що до засудженого можливо застосувати умовно-дострокове звільнення, оскільки останньому залишилось не багато часу до звільнення по кінцю строку призначеного покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки за час відбування покарання останній майже не працював, характеризується посередньо.

Суд, заслухавши пояснення представника адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55), засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Як вбачаться з матеріалів справи та особової справи ОСОБА_4 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 13.02.2014 року, і на день розгляду клопотання засуджений вже дійсно відбув дві третини призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.
Проте, розглядаючи клопотання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Згідно положень ст.123 КВК України при визначення ступеня виправлення засуджених враховується їх участь у виховних заходах, стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу.
Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи з 24.07.2014 рокув Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55), засуджений ОСОБА_4 працював не весь час, а періодично: в 2014 році лише протягом 4 місяців, в 2015 році взагалі відсутні виходи на роботу.

При цьому згідно характеристики, затвердженої в.о. начальника Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області ( №55), до виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні; до виконання вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Також в наданій характеристиці зазначено, що ОСОБА_6 відповідно до ст. 123 КВК України не бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу.

За весь період перебування в місцях позбавлення волі засуджений заохочень та стягнень не мав.

Також при розгляді клопотання засудженого суд враховує, що комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) ОСОБА_4 18.02.2015 року було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України як особі, , що не став на шлях виправлення. Крім того, рішенням комісії від 16.06.2015 року було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, яка не довела своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, дослідивши матеріали особової справи засудженого, та враховуючи всі встановлені в ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_4 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним, і не досягне мети визначеної в ч.2 ст.50 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1

25.12.2015