Справа № 1-1/11 Провадження №11/0390/211/11 Головуючий у 1 інстанції:Самрук О.О.
Категорія: ч.2 ст.296 КК україни Доповідач: Міліщук С. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2011 року м. Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Міліщука С.Л.,

суддів Фідрі О.М., Борсука П.П.,

за участю прокурора Старчука В.М.,

потерпілого - ОСОБА_1,

представника потерпілого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляціями засудженого та його захисника на вирок Старовижівського районного суду від 12 січня 2011 року, яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, студента 5-го курсу Волинського національного університету ім. Лесі Українки;

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України виді на два роки обмеження волі, і на підставі ст.ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання, якщо він протягом встановленого йому іспитового строку одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього у відповідності до ст. 76 КК України обовязки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід засудженому залишено попередній підписку про невиїзд.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_4 засуджений за те, що 10 серпня 2010 року біля 1-ї години ночі, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, групою осіб з особою, кримінальна справа стосовно якої виділена в окреме провадження у звязку з її розшуком, в с. Рокита Старовижівського району Волинської області неподалік місцевої школи, на території, де відбувалась дискотека, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно нанесли декілька ударів головою та руками в різні частини тіла ОСОБА_1, в наслідок чого останньому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, травматичної екстракції першого зуба верхньої щелепи справа, повного вивиху першого зуба верхньої щелепи зліва і неповного вивиху другого зуба верхньої щелепи зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

Не погоджуючись з вироком, засуджений та його захисник в своїх апеляціях просять його скасувати та направити справу для проведення додаткового розслідування, зазначаючи, що ОСОБА_4 групою осіб з ОСОБА_5 біля дискотеки громадський порядок не порушував та потерпілого ОСОБА_1 не бив, і тілесні ушкодження йому не заподіював. Вважають, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_5, який перебуває в розшуку, є недопустимий і що суд безпідставно поклав в основу вироку показання потерпілого, оскільки вони є суперечливими.

В запереченнях на апеляцію засудженого прокурор зазначає про її безпідставність та просить вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляцій, засудженого та його захисника, які підтримали свої апеляції та просили їх задовольнити, потерпілого і його представника, прокурора, які заперечив апеляцію та просив залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи, провівши частково судове слідство, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, за який він засуджений, підтверджуються зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_1 як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні послідовно показував, що 10 серпня 2010 року, біля дискотеки ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 безпричинно побили його, нанісши по декілька ударів головою та руками по різним частинам тіла, в тому числі і в голову, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя.

Дані показання ОСОБА_1 підтвердив і під час очної ставки з ОСОБА_4, та в ході відтворення обстановки та обставин події.

Окрім цього вони повністю підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та висновком судово-медичної експертизи.

Твердження засудженого та його захисника про те, що ОСОБА_4 групою осіб з ОСОБА_5 біля дискотеки громадський порядок не порушував та потерпілого ОСОБА_1 не бив, і тілесні ушкодження йому не заподіював, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами.

Враховуючи, що показання потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та іншими доказами, які були досліджені в ході судового слідства, то суд, проаналізувавши їх в сукупності, обґрунтовано послався на них у вироку. При цьому, навів достатні мотиви, чому він не прийняв до уваги показання ОСОБА_4 щодо його непричетності до інкримінованого йому злочину.

Що ж стосується посилання засудженого та його захисника на те, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_5, який перебуває в розшуку, є недопустимий, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки суд першої інстанції провів його у відповідності до вимог ч. 2 ст. 26 КПК України і це не вплинуло на повноту, всебічність та об'єктивність дослідження обставин вчиненого злочину, та правильного визначення ролі і ступеня вини ОСОБА_4, як його учасника.

Будь-яких порушень кримінально-процесуального законодавства при збиранні та закріпленні доказів під час розслідування даної кримінальної справи не встановлено.

Виходячи з вищенаведеного, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю доведена зібраними та дослідженими судом доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку та вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 296 КК України.

При призначенні покарання суд в якості обставини, що обтяжує покарання, визнав вчинення ОСОБА_4 злочину в стані алкогольного спяніння, а також, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним, прийняв до уваги, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, вчинив злочин середньої тяжкості, по місцю проживання та навчання характеризується позитивно.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а тому, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України, підставно застосував до нього ст. 75 КК України та звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк і поклавши на нього, на цей період, певні обовязки згідно ст. 76 КК України.

Призначене покарання засудженому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, викладених в апеляціях засудженого та його захисника, колегія суддів не знаходить, а тому керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду від 12 січня 2011 року щодо ОСОБА_4 без зміни.

Головуючий

Судді