Ухвала іменем україни 10 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: за участю прокурора при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,
встановила:
Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2015 року засуджено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Слобідка Галицького району Івано-Франківської області, з неповною середньою освітою, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки.
Судом вирішено питання відшкодування судових витрат та долю речових доказів у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, 22 квітня 2014 року, близько 14 год. 45 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на полі, біля теплотраси Бурштинської ТЕС, що у селі Дем`янів Галицького району Івано-Франківської області, побачивши неповнолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка разом зі своїми малолітніми сестрою ОСОБА_8 та братом ОСОБА_9 збирали квіти, вирішив задовольнити свою статеву пристрасть із застосуванням фізичного насильства. З цією метою, він став підходити до дітей, але вони побачили його, злякались та почали бігти. При цьому, потерпіла ОСОБА_7 бігла позаду та несла на руках свого малолітнього брата, а коли зрозуміла, що не може з ним бігти, а ґвалтівник наздоганяє її, наказала брату втікати самостійно. ОСОБА_7 наздогнав дівчину, повалив її на землю, схопив за волосся та почав душити, не даючи змоги звати на допомогу. Будучи знесиленою, ОСОБА_7 перестала кричати, а ОСОБА_6 перестав її душити та запропонував вступити з ним у статевий контакт неприродним способом, а коли дитина відмовилась, вдарив її та потягнув у кущі за волосся. Там, ОСОБА_6 знову намагався зґвалтувати неповнолітню дівчину та бив її, спричинивши легкі тілесні ушкодження, але не довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки його дії були припинені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які прибігли з села на крики дітей.

У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на безпідставність застосування щодо засудженого, який вчинив замах на зґвалтування неповнолітньої, положень ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив частково задовольнити касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.

Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України також не оспорюється у касаційній скарзі, а тому не перевіряється касаційним судом.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.
Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, за змістом ст. 69 КК призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання, за обставини, що пом`якшують покарання, встановив визнання засудженим своєї вини у спосіб дачі визнавальних показів та визнання цивільного позову, врахував те, що він є інвалідом другої групи, позитивно характеризується за місцем лікування. За обставину, що обтяжує покарання суд визнав - скоєння ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Разом із цим, судом першої інстанції не мотивував, чому обставини, які суд вважає такими, що пом`якшують покарання, та які стали підставою для застосування ст. 69 КК України, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому, районним судом не взято до уваги те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які офіційні дані про стан здоров`я засудженого та його інвалідність, які зазначені лише в описовій частині акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 139 від 07.05.2014 та описовій частині акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 161 від 08.10.2014 зі слів засудженого. Отже, висновок суду про врахування за обставину, що пом`якшує покарання - інвалідність ІІ групи, є передчасним.

Крім того, районним судом недостатньо враховано обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із урахуванням ступеню тяжкості, обставин злочину і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначеного законом більш суворого покарання особам, що вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму.

Крім того, поза увагою суду залишилась суспільна небезпека вчиненого кримінального правопорушення, адже злочин, замах на який вчинено ОСОБА_6 , згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, містить підвищену суспільну небезпеку та відповідно має тягнути за собою низку правових наслідків. Статеві злочини щодо неповнолітніх є

надзвичайно небезпечні, оскільки призводять до глибоких душевних травм і переживань та порушення нормального розвитку особистості.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши справу за апеляцією прокурора, наведених порушень не усунув та належним чином не вмотивувавши своє рішення, залишив вирок місцевого суду без зміни.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та м`якістю призначеного засудженому покарання із призначенням нового розгляду провадження у суді апеляційної інстанції, у процесі якого суду необхідно дослідити усі обставини справи та дані про особу засудженого і прийняти законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_3 ОСОБА_2