АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1578/16 Справа № 175/251/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

29 липня 2016 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження №0001054за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 5», зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

На зазначений вирок прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 та захисником обвинуваченого ОСОБА_7 було подано апеляційні скарги, в яких:

- прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, вину у вчиненому обвинувачений не визнав, пояснюючи, що на відеозаписі з місця дорожньо-транспортної пригоди у період вказаних подій, проїжджав не його автомобіль, а іншої невідомої особи. Зазначає, що при призначенні покарання суду в першу чергу необхідно враховувати ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину.

- захисник просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. В обґрунтування своїх апеляційних вимог, захисник посилається на те, що вирок суду ухвалений без дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, тобто є незаконним. Під час винесення вироку, судом у даному кримінальному провадженні допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст.409 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення. Так, суд першої інстанції обмежившись формальною перевіркою пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України у своєму рішенні схиляючись до версії обвинувачення, згідно якої потерпілу переїхали, яка була побудована на показаннях свідка ОСОБА_11 , які спростовувалися висновками експертів, протоколом огляду місця ДТП, іншими матеріалами справи. В той же час з висновку експерта №293/ЛЕ/49 від 16.05.2014 року вбачається, що виявлені у потерпілої ушкодження характерні для дорожньо-транспортної пригоди утворилися від переїзду колесами транспортного засобу, що суперечить пред`явленому ОСОБА_9 обвинуваченню, з фабули якого вбачається, що заподіяні потерпілій ОСОБА_12 ушкодження утворилися в наслідок наїзду транспортного засобу. Таким чином, у пред`явленому ОСОБА_9 обвинуваченні по суті не розкрита суб`єктивна та об`єктивна сторона злочину, який йому інкримінується. Крім того, зазначає, що слідством не було навіть встановлено час настання смерті потерпілої. Звертає увагу на те, що суд не виконав вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, та допустив вибіркову оцінку доказів, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому не навів достатніх та переконливих мотивів чому він приймає до уваги одні докази і відхиляє інші.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі заявив клопотання, в якому він просить відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які виправдовують ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КПК України, оскільки вони досліджені судом першої інстанції з порушенням вимог кримінального процесуального закону, провести допит обвинуваченого, свідків, дослідити письмові докази, відеозапис.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок та йому призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта 614 (шістсот чотирнадцять) грн. 90 коп., 294 (двісті дев`яносто чотири) грн. 84 коп.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним за скоєння кримінального правопорушення при наступних обставинах.

08 травня 2014 року близько 02 години 10 хвилин, ОСОБА_9 керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-3302» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №5», здійснював рух зі сторони міста Дніпропетровська по автодорозі «Знаменка-Луганськ-Ізварино» в напрямку міста Новомосковська Дніпропетровської області, в правому ряді руху, з включеним ближнім світлом фар, зі швидкістю близько 60 км/годину, більш точно швидкість руху встановити на даний час не виявилось можливим.
В дорозі, в районі 224 км + 800 метрів автодороги «Знаменка-Луганськ-Ізварино» та будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , яка знаходилася на проїжджій частині на полосі його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду перешкоди не прийняв, в результаті чого допустив на неї наїзд.
При наїзді пішоходу ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден, забійно-рваних та рваних ран, крововиливів, переломів ребер, тазу, крижі, остистих відростків, розриву нирки, селезінки, яка ускладнилась розвитком шоку, які призвели до смерті.
Дорожньо-транспортна пригода відбулась через грубе порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 , а саме:
п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»,
п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»,
п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,
Невиконання водієм ОСОБА_9 вимог п.12.вк з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які призвели до смерті.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції та просив її задовольнити за доводами зазначеними в ній.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просив в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити та задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора ОСОБА_6 , який просив вирок скасувати та ухвалити новий обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України,призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки,думку обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_13 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які вирок суду вважали незаконним та необґрунтованим, а тому просили вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вимоги поданих апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у ст.374 КПК України.

Як зазначено в п.1 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Крім того, відповідно до вимог ст.94 КПК України суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. При цьому має бути усунено усі розумні сумніви.

Згідно з вимогами ч.2,3 ст.373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачних законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує ішні заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Недотримання цих положень закону є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

За змістом ст.286 КК України вказаний злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених в цьому законі, і перебувають з ними в причинному зв`язку.

Про необхідність з`ясування і відображення у вироку, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також у правових позиціях Верховного Суду України (№ 5-18кс14 від 20 листопада 2014 р.) та у роз`ясненні, яке міститься у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Такий причинний зв`язок має місце тоді, коли допущене винним порушення правил закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені диспозицією відповідної частини статті.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.7 названої постанови Пленуму Верховного Суду № 14 від 23 грудня 2005 р., у випадках, коли вказані наслідки настали через порушення правил двома чи більше водіями транспортних засобів (а так само водієм і пішоходом), потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожний із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним із учасників дорожньо- транспортної події їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Проте ці та інші вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду справи в судовому засіданні не виконані, обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, належно не з`ясовані і з достатньою повнотою не досліджені, обвинувальний вирок судом першої інстанції постановлений з порушеннями кримінального процесуального закону. Тому висновок суду щодо визнання винним ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України є передчасним і не ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до такого обвинувачення та висновків автотехнічних експертиз від 21.11.2014року дії водія автомобіля ГАЗ-3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам пунктів 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки він при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , яка знаходилася на проїзній частині на полосі його руху, яку він об`активно спроможний був виявити, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного об`їзду перешкоди не прийняв, в результаті чого допустив на неї наїзд.

За пред`явленим обвинуваченням невиконання ОСОБА_9 зазначених вимог Правил дорожнього руху знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з отриманням пішоходом ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілої.

За таких обставин суду належало з`ясувати, які порушення Правил дорожнього руху було допущено кожним з учасників дорожньо-транспортної події, чи існував причинно-наслідковий зв`язок між їхніми діями та наслідками, що настали, чи існувала технічна можливість уникнути цих наслідків в разі дотримання вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 і пішоходом ОСОБА_12 .

Без з`ясування цих обставин і оцінки їх у вироку посилання суду на висновки експертиз про те, що в діях водія ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, не можна визнати переконливими.

Суд не взяв до уваги, що відповідно до положень ч.10 ст.101 КПК України та роз`яснень, які містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта не є обов`язковим для суду, не має переваги над іншими джерелами доказів і наперед встановленої сили, а підлягає перевірці й оцінці відповідно до вимог закону, за внутрішнім переконанням суду, у сукупності і взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд, відповідно до вимог пункту 17 цієї постанови, повинен з`ясувати, зокрема, достатність поданих експертові об`єктів дослідження, повноту відповідей на порушені питання, обґрунтованість висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Всупереч наведеним вимогам суд не дав висновкам автотехнічних експертиз належної оцінки з точки зору достатності наданих експерту об`єктів дослідження, повноти, всебічності, наукової обґрунтованості та відповідності матеріалам кримінального провадження.

Зокрема, суд не з`ясував, на підставі яких саме фактичних даних, методик і розрахунків експерт дійшов висновку про час руху пішоходу ОСОБА_12 , на вказаній ділянці проїзної частини дороги з моменту виникнення безпеки для водія ОСОБА_9 до місця наїзду .

Висновками авто-технічних експертиз не дано відповіді на питання, чи можливо з технічної точки зору, щоб автомобіль ГАЗ 3302, за вказаних обставин міг уникнути наїзду на неї.

Як убачається з матеріалів провадження, таке питання навіть не порушувалось перед експертом під час досудового розслідування і судового розгляду, хоча необхідність у цьому була.

Те ж саме стосується і відсутності оцінки висновку експерта про поведінку пішохода ОСОБА_12 відносно порушення нею Правил дорожнього руху.

Аргументуючи висновок про винуватість водія ОСОБА_9 , суд пославася на свідчення свідка ОСОБА_11 .. У вироку суду першої інстанції зазначено , що ОСОБА_11 йшов по вул.. Шосейній в напрямку вул. Кільченській в м. Підгородне. Поблизу магазину «Стройматеріали» він побачив пішохода-жінку, яка в якийсь момент впала та через декілька секунд її переїхали.Після чого він з місця ДТП пішов додому. Підтвердженням того , що свідок був на місці події мава бути диск з відеозаписом вилучений 08.05.2014 р. оперативним співробітником Дніпропетровського РВ з камер відео спостереження встановлених та вилучених на магазині «Стройматеріали». Суд під час судового слідства дослідив цей доказ, але у вироку не зазначив, що досліджував диск з відеозаписом від 08.05.2014р. і не дав оцінки обставинам, які в ньому зафіксовані.

Згідно технічного запису судового засідання, захистом обвинуваченого наголошувалося , що на відеозаписі від 08.05.2-14 р. на автомобілі , який рухається в 00 годин 47 хвилин 17 секунд, який нібито має відношення до ДТП, ззаду на будці нанесений малюнок нечіткої форми. Свідок же ОСОБА_14 в судовому засіданні щодо цих обставин пояснив , що бачив намальований хліб ззаду на будці автомобіля, з правого її боку та зліва. Суд першої інстанції , переглядаючи відеозапис, перевірив показання ОСОБА_9 , який на запитання суду щодо малюнків на його автомобілі відповів, що на його автомобілі ГАЗ-3302 д/з НОМЕР_1 малюнок нанесений тільки з переду на кабіні та з лівого боку будки. З правого боку на будці малюнка не було. Суд у вироку не дав оцінки цим розбіжностям.

Окрім того, згідно протоколу огляду від 08.05.2014 р. та фото таблиці до нього / т. 1 а.п. 32-38/ смпереду на кабіні автомобіля ГАЗ 3302 д/з НОМЕР_2 зображений малюнок у вигляді «двійки» , а з правого боку малюнок відсутній. На це звертав увагу в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 . За клопотанням прокурора в судовому засіданні від 03.08.2015р. про проведення додаткового огляду автомобіля ГАЗ 3302 д.з. НОМЕР_1 на предмет встановлення обставин можливої зміни його зовнішнього вигляду з метою маскування первинного вигляду / т. 2 а.п. 144/, за участю експерта криміналіста 09.02. 2016 р. був проведений огляд автомобіля ГАЗ 3302 д.з. НОМЕР_1 /т.2 а.п. 198-204/, який показав, що на задній поверхні грузового відсіку будь-яких слідів зміни його зовнішнього вигляду встановлено не було. Ні в суді першої інстанції , ні в апеляційній інстанції будь-яких доводів щодо доведеності проведеною слідчою дією вини ОСОБА_9 прокурор не довів.

Окрім того , судом першої інстанції не було з`ясовано питання, яким чином свідок ОСОБА_14 , який йшов в напрямку вул.. Кільченської, тобто в напрямку м. Дніпра, міг бачити, що зліва на кузові автомобіля , який рухався праворуч від свідка в протилежному напрямку, тобто в напрямку м. Новомосковська, намальований хліб.

Судова колегія погоджується з доводами захисту та звертає увагу суд першої інстанції, що у справі не перевірено і не підтверджено що знята на відео особа є саме потерпіла ОСОБА_12 , а автомобіль, який обвинувачення вважає автомобілем марки «ГАЗЕЛЬ», є саме автомобілем «ГАЗ 3302» д.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 .

Судова колегія погоджується з доводами захисту , що механізм ДТП з достатньою вірогідністю встановлено не було , оскільки в самому висновку експерта №293/ЛЕ/49 від 16.05.2014 р. /т.1 а.п. 47-48/ зазначено про необхідність надання матеріалів кримінального провадження та проведення слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта для встановлення детального механізму утворення тілесних ушкоджень потерпілої проведено не було. У висновку експерта № 293/ЛЕ/60 від01.07.2014 р. / т.1 а.п. 84-85/ вказано про необхідність проведення слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта для ідентифікації травмую чого транспортного засобу , т.я. судово-медичних ознак, які б дозволили встановити тип травмую чого транспортного засобу, при експертизі трупа виявлено не було.- проведено не було., навіть після проведення додаткової судово-медичної експертизи № 293/ЛЕ/263 від 15.12.2014 р. / т.1 а.п. 151-152/, експерт зробив висновок , що тілесних ушкоджень, які властиві саме дорожньо-транспортній пригоді та не могли утворитися за інших обставин при експертизі трупа не виявлено. Тілесних ушкоджень, які могли утворитись виключно при переїзді автомобілем «ГАЗ 3302» д.з. НОМЕР_1 та не могли утворитись за інших обставин або від дії інших транспортних засобів чи інших тупих предметів при експертизі трупа не виявлено. Покази свідка ОСОБА_14 за допомогою слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта не перевірялись.

Судова колегія звертає увагу , що у пред`явленому ОСОБА_9 обвинуваченні не міститься вказівки про те, які ж саме дії здійснювалися пішоходом ОСОБА_12 на проїзній частині для того , щоб водій об`активно спроможний був її виявити, що не може вважатись встановленими фактичними обставинами кримінального провадження.Згідно висновку експерта 293/ЛЕ/49 від 16.05.2014р. вбачається, що виявлені у потерпілої ушкодження характерні для дорожньо-транспортної пригоди утворилися від переїзду колесами транспортного засобу, що суперечить пред`явленому ОСОБА_9 обвинуваченню, з фабули якого вбачається, що заподіяні потерпілій ОСОБА_12 ушкодження утворились внаслідок наїзду транспортного засобу. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 роз`яснив , що наїзд- це сукупність механічної дії на тіло людини і утворених у неї пошкоджень внаслідок удару зовнішніми частинами транспортного засобу, що рухається . Переїзд - це сукупність механічної дії на тіло людини і утворених у неї пошкоджень внаслідок перекочування колеса чи гусениці транспортного засобу через тіло. Тобто, на думку судової колегії, у пред`явленому ОСОБА_9 обвинуваченні по суті не розкрито суб`єктивну та об`єктивну сторону злочину , який йому інкримінується.

Потребує уточненню і місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки за змістом обвинувального акта ДТП сталася в районі будинку АДРЕСА_2 , в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 не зміг назвати номер будинку, де він бачив ДТП, пояснив, що показував його на слідчому експерименті , згідно з даними протоколу огляду місця ДТП,фото таблиці / т. 1 а.п. 97 верхній знімок, на якому свідок вказує місце ДТП/ за спиною свідка ОСОБА_14 розташовується будинок з огорожею,яка має цвітний малюнок, зображений щит комунального закладу МОЗ України «Центр первинної медико-санітарної допомоги». Цей будинок з огорожею та щит зображені й на фотознімку фото -таблиці до протоколу огляду місця ДТП від 08.05.2014 р. / т.1 а.п.13- нижній знімок/. На схемі до протоколу огляду місця ДТП від 08.05.2014р. даний будинок з огорожею слідчий позначив як «Садовий центр смерека» без вказівки його номеру / т. 1 а.п. 12/. В судовому засіданні захистом долучено до справи досліджений судом лист Підгородненської міської ради від 27.04.2015 р. / т. 2 а.п. 126/, згідно якого поштова адреса домоволодіння , яке використовується «Садовим центром Смерека» має АДРЕСА_3 . Судом не надано оцінки у вироку доказам захисту та показанням свідка ОСОБА_11 , які суперечили встановленим обставинам.

Окрім того , в судовому засіданні в суді першої інстанції досліджувалася дактилокарта трупа від 08.05.2014 р. / т. 1 а.п. 42,43/ яка не містить відтиски долонейрук, що свідчить про те, що перевірка трупа по дактилоскопічній пошуковій системі «Калина» була проведена з порушенням п. 2.2.5 Наказу № 785 від 11.09.2001 р. «Про затвердження Інструкції про порядок функціонування дактилоскопічного обліку експертної служби МВС України» ,який передбачає, що дактилокарта повинна містити відтиски відбитків всіх нігтьових фаланг пальців рук , їх контрольні відтиски, відтиски долоней рук. А згідно довідки Відділу державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 863/10.9-26 від 17.06.2015 р. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.01.2001року по теперішній час, як померла не значиться /т.2 а.п. 142/. Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_12 до матеріалів провадження не долучено та дозвіл на поховання ОСОБА_12 прокурором не надавався.

Згідно п. 2.1 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я № 545 від 08.08.2006р., у разі поховання померлого закладом охорони здоров`я останній обав`язково заповнює лікарське свідоцтво про смерть і передає його в органи реєстрації актів цивільного стану не пізніше трьох діб з дня смерті, а відповідно до абз. 4 п.3 Порядку взаємодії між органами внутрішніх справ, закладами охорони здоров`я та прокуратури України при встановленні факту смерті людини, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 18.12.2012 р. № 2106/22418, працівники бюро судово-медичної експертизи надсилають протягом трьох діб слідчому або прокурору, який направив труп для проведення експертизи, завірену копію лікарського свідоцтва про смерть. В порушення зазначених норм, органи досудового розслідування письмово не сповіщались про те, що труп ОСОБА_12 не був затребуваний родичами. Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_12 до матеріалів провадження не долучено та дозвіл на поховання ОСОБА_12 прокурором не надавався.

Згідно матеріалів провадження, на місці ДТП дактилоскопіювання трупа невідомої жінки не здійснювалось, а тому , судова колегія вважає, що доводи захисту в частині, що невідомо, яким чином співробітник СКР Дніпропетровського РВ / т. 1 а.п. 42,43/ отримав доступ до трупа доставленого з місця ДТП в бюро СМЕ на експертне дослідження, заслуговують на увагу. Також , з точки зору судової колегії, заслуговують на увагу доводи захисту, що документально не підтверджений родинний зв`язок між потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_12 .

Судова колегія вважає, що під час дослідження обставин справи, суд першої інстанції допустив інші суттєві порушення вимог закону.

Статтею 86 КПК України передбачено , щ о доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно вимогам статті 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст.. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Згідно вимог ст.. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вироку суду першої інстанції, мотивуючи винуватість ОСОБА_9 , суд визнав всі докази належними та допустимими, при цьому послався на протокол проведення слідчого експерименту від 16.11.2014 р., висновок авто технічної експертизи № 70/27-873 від 21.11.2014 р., які зобов`язаний був визнати недопустимими доказами відповідно дол. вимог ст..ст. 86,89 КПК України. При проведенні слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 16.11.2014 р., з його показань були отримані дані про видимість елементів проїзної частини, яка склала 68,5 м та видимість лежачого манекену з місця водія -61,0 м. / т.1 а.п. 98-102/. Ці дані були надані експерту в якості вихідних даних у постанові слідчого про призначення авто технічної експертизи від 17.11.2014 р. / т.1 а.п. 104-105/, які бралися експертом за основу при проведенні розрахунків для надання висновку авто технічної експертизи № 7-/27-873 від 21.11.2014 р. / т.1 а.п. 107-108/. В подальшому ОСОБА_9 24.11.2014 р. було оголошено про підозру / т.1 а.п. 134-137/, а 16.01.2015р. пред`явлено обвинувачення / т. 2 а.п. 2-4/, в основу яких було покладено зазначений висновок авто технічної експертизи. Як саме зазначений у вироку протокол проведення слідчого експерименту від 16.11.2014 р. та схемою до нього за участю свідка ОСОБА_9 може доводити вину ОСОБА_9 в статусі підозрюваного, обвинуваченого суд не обґрунтував.

Враховуючи викладене, суд не навів у вироку переконливих мотивів своїх висновків про наявність у діях водія ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Суд належним чином не перевірив обставин, які мали істотне значення для кримінального провадження та відповідно до ст.91 КПК України входили до предмета доказування. Всупереч вимогам ст.370 КПК України, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину не ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які б були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні. Належних та достатніх мотивів і підстав для таких висновків у вироку суду не викладено.

Крім того, як ґрунтовно зазначається в апеляційних захисника, у порушення зазначених вище вимог закону суд першої інстанції всі докази, якими орган досудового розслідування обґрунтував доведеність обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, не проаналізував та не оцінив з точки зору їх допустимості та достатності.

Вказане перешкодило суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок, адже його ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до вимог статей 409-412 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України не вправі досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були розглянуті під час кримінального провадження, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в діянні ОСОБА_9 .

Згідно з ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, виправданого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в силу п.3 ч.1 ст. 409, ч.1 ст.412 та ст.415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в цьому суді, який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України, зважаючи також на положення статей 91,92 цього Кодексу, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора і захисника.

Окрім того, суду слід усунути порушення, вказані в цій ухвалі, на підставі одержаних в кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів об`єктивно з`ясувати обставини, які мають істотне значення для правової оцінки дій ОСОБА_9 : вирішити питання про необхідність надання судових доручень органу досудового розслідування щодо проведення слідчого експерименту за участю учасників дорожньої пригоди, призначення повторної автотехнічної експертизи тощо, а також слід об`єктивно встановити дійсні обставини ДТП за участю водія ОСОБА_9 і пішохода ОСОБА_12 , з`ясувати характер порушень, які допустив кожний із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним із учасників дорожньо- транспортної події їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків і залежно від з`ясування цих та інших обставин події дати правильну юридичну оцінку діям водія і пішохода.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора,захисника обвинуваченого відносно доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначення покарання, визнання ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України тощо, то ці питання підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України, колегія суддів

П о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 частково задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в тому самому суді в іншому складі.

Ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_9 набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4