Єдиний унікальний номер 226/235/16-к
Номер провадження 11-кп/775/671/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року суддя апеляційного суду Донецької області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляцію обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року, відносно ОСОБА_2 , яким він був визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, та якому було призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, -
ВСТАНОВИВ :
Згідно вироку солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації на особливий період до лав Збройних Сил України 15 червня 2015 року Зміївським районним військоматом Харківської області, проходячи з 18 липня 2015 року військову службу у військовому званні солдат на посаді водія третього мотопіхотного відділення другого мотопіхотного взводу другої мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, відповідно до яких оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладається на Збройні Сили України, є обов`язком громадян України, які відбувають військову службу відповідно до закону; ч.ч. 1, 3 ст. 1, ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військовий обов`язок включає проходження військової служби, одним із видів якої є військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період; ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованими; беззастережно виконувати накази командирів (начальників), службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовець повинен додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не з`явився вчасно до своєї військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та ухилився від несення обов`язків військової служби з 22 жовтня 2015 року по 22 листопада 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: смт. Борова Борівського району Харківської області.
На вказаний вирок обвинуваченим подано апеляцію в якій він просить вирок суду скасувати та винести по даному кримінальному провадженню новий вирок. В апеляційній скарзі зазначає, що не вважає себе винним.
Перевіривши матеріали, приходжу до висновку, що необхідно апеляцію обвинуваченого залишити без руху відповідно до вимог ст. 399 КПК України, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 396 КПК України.
Відповідно до вимог п.п. 4,5 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі зазначаються: вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів.
В своїй апеляції апелянт послався на те, що він не вважає себе винним та додав певні документи до своєї апеляційної скарги.
Однак в своїй апеляційній скарзі апелянт не конкретизував свої вимоги, тобто який саме новий вирок він просить постановити застосувати вимоги ст. 75 КК України, виправдати обвинуваченого тощо.
Також, в своїй апеляції апелянт не вказав які необхідно дослідити докази в обґрунтування його доводів на які він посилається в своїй апеляційній скарзі.
Крім того, апелянт в суді першої інстанції в судовому засіданні під звукозапис судового засідання - визнав свою провину та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються (вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України), при цьому суд з`ясував у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також обвинуваченому було роз`яснено, що він буде позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 396 КПК України, якщо в апеляційній скарзі зазначаються обставини, які не були досліджені в суді першої інстанції, або докази, які не подавалися суду першої інстанції, то в ній зазначаються причини цього.
В порушення даної норми закону, апелянт в своїй апеляційній скарзі не зазначає причини не подання суду першої інстанції документів доданих апелянтом до своєї апеляційної скарги.
А тому зазначена апеляційна скарга обвинуваченого як така, що не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, повинна бути залишена без руху, та обвинуваченому необхідно надати строк для усунення вказаних недоліків.
Керуючись ст. 399 КПК України, суддя, -
УХВАЛИВ:
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року, відносно ОСОБА_2 , яким він був визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, та якому було призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, - залишити без руху, надавши апелянту строк терміном 15 днів, з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.
Суддя: ОСОБА_1