Дата документу Справа № 322/266/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1276/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/266/16
Категорія: ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любицьке Новомиколаївського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернулась захисник ОСОБА_8 /а.п. 138-143/, в якій просить скасувати вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 26.05.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 /а.п. 127-128/, і закрити кримінальне провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування скарги апелянт послався на наступні обставини:

- у вироку не вказано юридичної адреси приміщення, в яке проникли обвинувачені, вказаний недолік не був усунутий під час судового розгляду, оскільки потерпіла не надала жодних документів, які б підтверджували її право власності взагалі на будь-яке складське приміщення, тому юридично не доведено, куди саме незаконно проникли ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ;

- відсутній предмет злочину та не встановлений час злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , а також у вироку жодним чином не йдеться про мотив вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який підлягає доказуванню згідно з п. 2 ч. 1 ст. 91 КК України;

- не було дотримано вимоги п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, оскільки сума матеріальних збитків визначена тільки зі слів потерпілої, до того ж, цивільний позов потерпілою не заявлено і не зрозуміло, чи було їй завдано шкоди;

- суд у вироку посилається на те, що ОСОБА_7 є особою раніше судимою за вчинення умисного злочину, однак при дослідженні і оцінці доказів суд не надав об`єктивного висновку сукупності доказів, зібраних під час судового розгляду, згідно з якими вина ОСОБА_7 не доведена.

За таких обставин апелянт вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки жодних прямих доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до злочину, немає, а в основу обвинувального вироку покладені показання іншого обвинуваченого, який не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, та показання якого не можуть бути використані як джерело доказів.

Крім того, всупереч п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт у кримінальному провадженні не містить найменування кримінального провадження і його реєстраційний номер, а вказаний лише реєстраційний номер провадження.

У запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.09.2015 року, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 16.07.2015 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років обмеження волі з іспитовим строком один рік;

- 22.09.2015 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 3, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком два роки.

Цим самим вироком засуджений ОСОБА_9 за ст. 185 ч. 3 КК України до трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на один рік шість місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України, щодо якого вирок не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно зі змістом вироку та матеріалами судового кримінального провадження, суд визнав винними ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки при обставинах, наведених у вироку.

Так, 18 грудня 2015 року, близько 23 години 50 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з метою крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, взявши із собою поліетиленові мішки та зав`язки, направилися на автомобілях ВАЗ 21011 червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 та ВАЗ-211120, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , до складського приміщення, що розташоване на північній околиці с. Любицьке Новомиколаївського району Запорізької області.

19 грудня 2015 року, близько 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля складського приміщення, діючи повторно, через отвір у даху проник в складське приміщення та відчинив зачинені з середини металеві ворота, що розташовані з північної сторони складського приміщення. Після чого, ОСОБА_9 , проникнувши через відчинені металеві ворота до вказаного приміщення, де вже знаходився ОСОБА_7 , разом з останнім, набравши руками з купи в поліетиленові мішки, таємно викрали 1 140 кг пшениці, чим спричинили ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 3 762,00 грн.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження, судовий розгляд по ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування чи зміну судових рішень, у провадженні не допущено, а висновки суду про винність у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення, виклавши у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; частину статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого був визнаний обвинувачений ОСОБА_7 , що вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, як в частині ненаведення у вироку предмету злочину так і невстановлення часу злочину та мотиву вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Не можна вважати слушними доводи апеляційної скарги і в частині того, що у вироку не вказано юридичної адреси приміщення, в яке проникли обвинувачені лише з тих підстав, що потерпіла не надала жодних документів, які б підтверджували її право власності взагалі на будь-яке складське приміщення.

При цьому, апелянт не спростовує пояснення потерпілої ОСОБА_10 в суді, яка пояснила, що користується вищезазначеним складом, розташованим на північній околиці с. Любицьке Новомиколаївського району Запорізької області, близько 12 років і вважає себе, і є відповідно до норм ст. 55 КПК України, потерпілою від злочину. Наведені норми ст. 55 КПК України не ставлять права потерпілої особи у залежність від наявності або відсутності у неї права власності, а також документів на підтвердження юридичної адреси складу.

Поставлені апелянтом під сумнів, але не спростовані й висновки суду щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений.

Зокрема, винність засудженого обґрунтовується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що до складу, яким вона користується близько 12 років, у листопаді 2015 року завезла на зберігання 75 т пшениці, а під час продажу цієї пшениці виявилася її нестача у розмірі 1 140 кг.

Потерпіла погодилась з визначеною під час досудового розслідування сумою шкоди, спричиненою їй злочином, у тому числі з ціною та вартістю викраденої у неї пшениці, яка була визначена за мінімальною закупівельною ціною найдешевшої пшениці 4-6 класу в розмірі 3 300 грн. за 1 тонну відповідно до листа Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 12.01.2016 року № 0039/01-01-19, що апелянтом в цій частині не спростовано і не доведено, що це питання було предметом оскарження під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, суд мав достатні підстави для висновку про доведеність суми шкоди, зазначивши її в обвинуваченні.

Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_9 потерпілій шкоду відшкодував у повному обсязі /а.п. 80/ і вона не мала в цій частині претензій до обвинувачених, у тому числі і до ОСОБА_7 , у суду не було необхідності за власною ініціативою, за відсутності клопотань з боку сторін, визначати суму збитків відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, про що зазначено в апеляційній скарзі, але не доведено, яким чином ці обставини спростовують наявність шкоди.

Мав суд достатні підстави і для врахування пояснень обвинуваченого ОСОБА_9 , який під час судового розгляду поясняв, що він 18.12.2015 року за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення пшениці, за обставин, наведених в обвинуваченні, проник у складське приміщення, розташоване на північній околиці с. Любицьке Новомиколаївського району Запорізької області, звідки викрав пшеницю, набравши її у поліетиленові мішки та завантаживши їх в автомобілі, на яких вони прибули до місця вчинення злочину.

Також обвинувачений зазначив, що зранку 19.12.2015 року він та ОСОБА_7 продали викрадену пшеницю на ринку в м. Оріхові Запорізької області, що знайшло підтвердження показаннями свідків ОСОБА_11 , який купував пшеницю у ОСОБА_9 , та ОСОБА_12 , який купував пшеницю у ОСОБА_7 в цей день.

Наведені обвинуваченим ОСОБА_9 обставини вчиненого ним та ОСОБА_7 злочину також підтверджуються даними, зафіксованими протоколом проведення слідчого експерименту від 11.02.2016 року, в якому відображені пояснення ОСОБА_9 про обставини вчиненого обвинуваченими злочину, і які не містять розбіжностей з його поясненнями, наданими у судовому засіданні, та з протоколом огляду місця події від 29.12.2015 року, в якому зазначені місце вчинення злочину та описання складського приміщення.

Отже, проаналізувавши всі досліджені по провадженню докази в їх сукупності, та давши їм належну оцінку, суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , пояснення якого захисник вважає недостовірними лише з тих підстав, що останній не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань.

При цьому, під час апеляційного розгляду, сторона захисту не спростувала докази сторони обвинувачення, обставини, встановлені судом першої інстанції, та висновки стосовно винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правдивості показань обвинуваченого ОСОБА_9 .

Наявні по провадженню докази в своїй сукупності спростовують доводи захисника про невинуватість засудженого ОСОБА_7 .

Виходячи з матеріалів провадження, суд першої інстанції ретельно, повно, всебічно та об`єктивно розглянув зібрані у провадженні докази. Обставин, які б викликали сумніви в їх достовірності та достатності, не вбачається. В апеляційній скарзі відсутнє посилання на допущену судом неповноту під час судового розгляду.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, є правильною.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як за вчинений злочин, так і остаточного за сукупністю вироків, суд дотримався вимог ст. ст. 65-69, 71, 78 КК України з відповідним обґрунтуванням та вмотивуванням з посиланням на обставини, наведені у вироку, що не є предметом оскарження, як в частині м`якості, так і суворості призначених покарань, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з рішенням суду і в цій частині.

Не вирішує колегія суддів і питання стосовно запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю на те клопотання сторони обвинувачення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів по доводам, наведеним в апеляційній скарзі, не вбачає підстав для скасування вироку, який підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4