Єдиний унікальний номер справи 191/3764/14-к
провадження 1-кп/185/448/16
іменем України
26 жовтня 2016 року м.Павлоград
Колегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4
прокурора: ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
адвоката обвинуваченого: ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Синельніковського району, с.Іларіонове, не працюючого, не одруженого, маючого вищу освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.152 КК України,
встановила:
Ухвалою суду від 03.10.2016 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченного заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, з наведенням відповідних мотивів, а саме:обвинувальний акт складений з грубим порушенням кримінально-процесуального законодавства та підлягає поверненню прокурору, для усунення недоліків. Так, згідно ст.29 КПК України «Кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача». Таким чином, ОСОБА_6 народився в с.м.т.Іларіонове, Синельниківського району, Дніпропетровської області, тобто в Україні, закінчував українську школу та вільно володіє українською мовою; тривалий час проживає без виїздно за місцем своєї реєстрації; спілкується з україномовним населенням. В матеріалах кримінального провадження відсутні письмові клопотання ОСОБА_6 про надання йому перекладача української мови, надання документів кримінального провадження на російській мові, так як він нібито не розуміє сенсу повідомлення про підозру, обвинувального акту та інших документів. Обвинувальний акт, викладений на російській мові та вручений ОСОБА_6 не має підпису про засвідчення перекладачем. Обвинувальний акт згідно ст.29 КПК України відносно ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, повинен був викладений українською мовою.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, оскільки Апеляційний суд вже розглядав дане питання.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином шляхом телефонограми, в якій просила провести підготовче судове засідання без її особистої участі.
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього: реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, розписку про отримання копії обвинувального акту, заслухавши думку прокурора, адвоката обвинуваченого, обвинуваченого, суд вважає, що обвинувальний акт не підлягає призначенню до судового розгляду та підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Розглядаючи дану справу в стадії підготовчого судового засідання, суд дослідивши обвинувальний акт по даній справі та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить висновку про те, що досудовим розслідуванням було істотно порушено чинне законодавство України.
Так відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вимоги встановлені кримінальним процесуальним законом до обвинувального акту є безумовними і такими, що підлягають досконалому виконанню слідчим та прокурором.
Так, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складені російською мовою в порушення вимог ст. 29 КПК України, відповідно до якої сторона обвинувачення складає процесуальні документи державною мовою. Відповідне положення ґрунтується на засадах ст.10 Конституції України, яка проголошує державною мовою в Україні українську. Державною (офіційною) мовою є мова, якій державою надано правовий статус обов`язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя, такою сферою і є кримінальне провадження.
За рішенням Конституційного Суду України від 14.12.1999 року (справа про застосування української мови), положення ст.. 10 КУ, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», слід розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.
Нормами ч. 5,6 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» визначено, що слідчі і судові документи складаються державною мовою. Слідчі і судові документи відповідно до встановленого процесуальним законодавством порядку вручаються особам, які беруть участь у справі (обвинуваченому у кримінальній справі), державною мовою, або в перекладі їх рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють.
Так, відповідно до п.19 ч.1 ст. 3 КПК України, стороною кримінального провадження з боку обвинувачення є слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, які на основі змагальності виконують кримінальні процесуальні функції обвинувачення. Згідно з ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Складений обвинувальний акт іноземною (російською) мовою є істотним порушенням стороною обвинувачення вимог чинного законодавства, що позбовляє можливості суд та інших учасників кримінального процесу зрозуміти зміст пред`явленого обвинувачення.
Крім того, ні суд (судді), ні учасники провадження з обох сторін не вправі виконувати функцію перекладача, навіть якщо вони вільно володіють іншою мовою, оскільки переклад процесуальних документів, здійснюється перекладачем в порядку ст. 68 КПК України з української мови на інші, а не навпаки.
Сторона обвинувачення не довела суду підстав складання обвинувального акту не державною мовою під час досудового розслідування, зазначене у свою чергу свідчить, що обвинувачений не міг у повній мірі розуміти суть складених російською мовою процесуальних документів, що безумовно порушує його право на захист.
Колегія суддів визнає безумовним порушенням вимог кримінального закону складання обвинувального акту російської мовою без засвідчення належного перекладу, якщо він є таким та порушення права обвинуваченого користуватися рідною мовою українською.
Скасування вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 року ухвалою Апеляційного суду від 06.07.2016 року не передбачає безумовного прийняття обвинувального акта, який не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, Конституції України та Міжнародно- правовим актам.
Крім того, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити наступні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з обвинувального акту він затверджений прокурором, однак достовірність підпису прокурора ОСОБА_5 на обвинувальному акті не засвідчена печаткою відповідного органу прокуратури, що є обов`язковою умовою належного оформлення цього документу.
Відповідно до Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, яка затверджена наказом Генеральної прокуратури України № 3 від 15.01.2013 року, зокрема
п. 9.5.1, яким передбачено, що засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставляння печатки.
Отже, в даному випадку є очевидною невідповідність обвинувального акту вимогам ч. 1 ст. 291 КПК України в частині необхідності належного складання та затвердження обвинувального акту прокурором.
Крім того, обвинувальним актом повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді та встановлює межі майбутнього судового розгляду, який провадиться тільки щодо обвинувачених і лише в межах висунутого обвинувачення.
Європейський Суд з прав людини, практика якого згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні (див. рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України», де суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене, як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року) зазначено, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті від 07 серпня 2014 року фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України. Такі відомості, відповідно до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_6 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного, а не обвинуваченого.
Вказані порушення в подальшому є перешкодою для ухвалення будь-якого судового рішення, та може бути підставою для скасування вироку суду.
Таким чином доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, не відповідають міжнародним правовим актам, а також національному кримінальному процесуальному законодавству.
Також колегія суддів звертає увагу на порушення права на захист в частині не здійснення належним чином ознайомлення з матеріалами справи та відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам.
Колегія суддів, дослідивши реєстр, який наданий як додаток до обвинувального акту, приходить висновку про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування положенням ст. 109 КПК України, у зв`язку з чим вважає, що обвинувальний акт також не відповідає ч. 4 ст. 291 та ст.109 КПК України.
Відповідно до вимог статті 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити серед іншого - номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.
Однак судом встановлено, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені усі процесуальні дії проведені під час досудового розслідування.
Відповідно до ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання, зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Суд звертає увагу, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, дані про проведення такої обов`язкової процесуальної дії, як відкриття матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження після оголошення про завершення досудового розслідування - відсутні.
Частиною 9 статті 290 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Якщо ж сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів, то відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що розділ «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» взагалі не містить відомостей про залучення захисників, що є грубим порушенням вимог кримінальнго процесуального законодавство, оскільки ОСОБА_6 підозрюються у вчиненні особливо тяжкого злочину, та участь захисника має бути забезпечена з моменту набуття статусу підозрюваного, що прямо випливає з ч. 1 ст. 52 КПК України та свідчить про невиконання вимог ч. 4 ст. 213 КПК України, а відтак, і порушення права затриманої особи на захист.
Такі порушення права обвинуваченного на захист від пред`явленного обвинувачення, що відповідно до загальних вимог кримінального провадження, а саме вимог п. 13, п 22 ч. 1 ст. 7, ст. 20 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону, яке у сукупності з порушеннями вимог ст.ст. 290, 291 КПК України, на думку колегії суддів, є істотними та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження по суті призвести до суттєвого порушення права на захист, спричинити порушення кримінального процесуального закону, завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, та в даному випадку, перешкоджають суду призначити кримінальне провадження до судового розгляду, що тягне за собою повернення обвинувального акту.
За наслідками підготовчого судового засідання, колегія суддів приходить висновку про те, що на підставі вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.
На підставі викладеного та керуючись ст.31, п. 3 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів-
ухвалила:
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3