Провадження 1-кс/760/3790/16
Справа № 760/5925/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю скаржника - ОСОБА_3 ,

представника НАБУ ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 в якій останній просить зобов`язати відповідальних осіб Національного антикорупційного бюро України внести відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 25.03.2016 року про службові злочини №602 та розпочати досудове розслідування.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 28.03.2016 року він звернувся до Національного антикорупційного бюро України з заявою №602 про вчинення службових злочинів суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 за ст. 364, 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ст. 356, 375 КК України.

Разом з тим, посилається, що в порушення вимог ст. 214 КПК України відповідні відомості про вчинені, на його думку, кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.

Вважає дії незаконними та такими, що суперечать положенням ст.214 КПК України, що стало підставою для звернення до слідчого судді з відповідною скаргою.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник НАБУ ОСОБА_4 у задоволені скарги просив відмовити, посилаючись на те, що вимоги скаржника щодо зобов`язання відповідальних осіб Національного антикорупційного бюро України внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення не можуть бути предметом розгляду слідчого судді в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України.

Листом НАБУ від 30.03.2016 року за № 11-006/9214 заяву ОСОБА_3 направлено до Генеральної прокуратури України для розгляду, оскільки у поданій заяві про злочин №602 були відсутні відомості про конкретні обставини кримінального правопорушення, що можуть свідчити про вчинення суддею Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_5 кримінального корупційного правопорушення, які підслідні детективам НАБУ, а розгляд інших викладених у заяві обставин не належить до компетенції Національного бюро.

Також зазначив, що у заяві від 25.03.2016 року за № 602, заявник зазначив про обставини, які стосуються процедури судового розгляду скарги ОСОБА_3 .

Звернув увагу на ту обставину, що у відповідності до положень ст. 124, 125 Конституції України , ст. 47 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» , суддя при здійсненні правосуддя є незалежним, а оскарження дій судді при здійсненні правосуддя може бути здійснено виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.

Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно ч. 1-2 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

28.03.2016 року до Національного бюро надійшла заява ОСОБА_3 №602 про вчинення службових злочинів суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 за ст. 364, 366, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ст. 356, 375 КК України.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_3 , у заяві про вчинення злочину від 25.03.2016 року, ОСОБА_3 вказував на те, що в діях судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 наявні ознаки злочину, які полягають у винесенні слідчим суддею ОСОБА_5 ухвали від 02.03.2016 року в рамках кримінального провадження № 0000407 про відмову в задоволенні скарги останнього.

ОСОБА_3 посилається на те, що підстав для відмовити йому, як потерпілому у кримінальному провадженні щодо зобов`язання розглянути його клопотання, були безпідставними, а дії слідчого судді, на думку заявника свідчить про вчинення кримінального корупційного правопорушення..

Листом НАБУ від 30.03.2016 року за № 11-006/9214 заяву ОСОБА_3 направлено до Генеральної прокуратури України для розгляду, оскільки у поданій заяві про злочин №602 були відсутні відомості про конкретні обставини кримінального правопорушення, що можуть свідчити про вчинення суддею Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_5 кримінального корупційного правопорушення, які підслідні детективам НАБУ. Копія даного листа була направлена заявнику.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України та пунктом 2.2 Інструкцій, затвердженої наказом МВС України N 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяви або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають буми критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влада», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дій або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. N 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. N 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів'' від 10 липня 1998 р., Рекомендації N (94) 12 Комітету міністрів Рада Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.

Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рідня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист .

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надане у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що розгляд викладених у заяві ОСОБА_3 від 25.03.2016 року №602 обставин не належить до компетенції НАБУ, зважаючи на наведені вимоги КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
В задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1