Справа №489/422/16-к 27.07.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/615/16 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004215 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України із середньою-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор ОСОБА_7 ,
Обвинувачений ОСОБА_6 ,
Захисник ОСОБА_8 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року визначено остаточно ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Не заперечуючи встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, обвинувачений вважає призначене йому вид та розмір покарання занадто суворим, незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

На думку апелянта, судом першої інстанції при визначенні йому виду та розміру покарання не взято до уваги та безпідставно не визнано як обставину, яка пом`якшує покарання, його задовільну характеристику.

Зазначає, що суд не зазначив обставини, які пом`якшують покарання, а саме, добровільне бажання відшкодувати потерпілим завдані збитки, щире каяття, сприяння у розкритті злочину.

Вважає, що суд необґрунтовано не врахував, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2016 року його визнано винним за скоєний ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України та, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 71, 72 КК України, остаточно визначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 3 вересня 2015 року, близько 10:20 год., перебуваючи в кафе-барі «Лігас», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 20-а, таємно, шляхом вільного доступу, заволодів мобільним телефоном «Samsung» GТ-І8160, що належить ОСОБА_9 , спричинивши останній матеріальні збитки на суму 900 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Також 27 жовтня 2015 року, в період часу з 14 по 15 год., ОСОБА_6 , повторно, знаходячись за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 81/1, шляхом вільного доступу, таємно викрав 2 мобільних телефони марок «НТС ONE S» та «LG Р970», які належать громадянці ОСОБА_10 , спричинивши останній матеріальні збитки на загальну суму 6855 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій за ч. 2 ст. 185 КК України, апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно призначене у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, сукупності усіх обставин, що характеризують даний злочин, який є умисним, особистості обвинуваченого, який не працює, не одружений, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку лікаря-нарколога, характеризується задовільно.

Рішення суду першої інстанції про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги та безпідставно не визнано як обставину, яка пом`якшує покарання, його задовільну характеристику є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки, як слідує із вироку, суд, хоч і не визнав цю обставину як таку, що пом`якшує покарання, однак, врахував її при призначенні покарання.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 відносно того, що суд не зазначив обставини, які пом`якшують покарання, а саме, добровільне бажання відшкодувати потерпілим завдані збитки, щире каяття, сприяння розкриттю злочину є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, добровільним повинне бути не бажання відшкодувати завдані збитки, а саме, відшкодування завданого збитку.

Як свідчать досліджені судом докази, обвинувачений ОСОБА_6 хоч і визнав свою вину у вчиненому, однак, дані, які б свідчили про висловлювання ним жалю з приводу вчиненого, відсутні, що спростовує посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на його щире каяття.

Також не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо сприяння розкриттю злочину. В матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б свідчили про надання ним органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин провадження.

Щодо твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд необґрунтовано не врахував, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2016 року його визнано винним за скоєний ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, та, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 71, 72 КК України, остаточно визначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі, то воно не заслуговує на увагу у зв`язку з тим, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку у суду були відсутні дані про наявність вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2016 року.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості обговорити питання застосування ст. 71, 72 КПК України, оскільки даний вирок з цих підстав не оскаржено прокурором та (або) потерпілим(и).

Окрім того, відповідно до п. 11 ч.1 ст. 537 КПК України, питання про застосування покарання за наявності кількох вироків може бути вирішене під час виконання вироків, в порядку ст. 539 КПК України.

Запобіжний захід (попереднє ув`язнення) відносно ОСОБА_6 по цьому кримінальному провадженню не застосовувався.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку та, відповідно, задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: