АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/283/16-к Номер провадження 11-кп/786/563/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 125 КК України Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 27.02.2016, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, проживає у фактичних шлюбних стосунках, має на утримання трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 8 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 16000 грн. моральної шкоди і 850 грн. матеріальної шкоди, а всього 16850 грн.

По справі вирішено долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за наступних обставин.

24.02.2016 року близько 16 години 00 хвилин на вулиці Озерна в с.Сушки, Козельщинського району, Полтавської області, поблизу будинку №18 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин виникла сварка.

Під час сварки ОСОБА_7 дістав з кишені своєї куртки кухонний ніж, яким наніс один удар в область лівої поясниці потерпілого ОСОБА_8 .

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді поранення м`яких тканин лівої поперекової ділянки, які відповідно до висновку експерта № 238 від 29.02.2016 року, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На вирок суду потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, не оскаржуючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, призначивши йому реальну міру покарання.

Вказує, що покарання призначене судом є м`яким та таким, що не відповідає умислу обвинуваченого, оскільки ножове поранення наносилось у життєво важливий орган. Обвинувачений ОСОБА_7 вибачення не просив, завдану шкоду на даний час не компенсував.

Разом з цим, потерпілий ставить питання про збільшення суми в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди до 50000 гривень.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого обвинувачений ОСОБА_7 наполягає на залишені вироку районного суду стосовно нього без зміни посилаючись на помилковість твердження потерпілого про наявність умислу на позбавлення його життя. Посилається на повне визнання своєї вини, сприяння розкриттю злочину та щире каяття у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідача, вислухавши потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити в силі, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_8 легких тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_8 пояснив суду, що 24.02.2016 близько 16-00 години на АДРЕСА_1 саме ОСОБА_7 наніс йому удар ножем в область поясниці.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду про те, що потерпілий повідомив йому про нанесення ОСОБА_7 останньому ножового поранення.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , який проживає разом із нею, повідомив їй, що ударив ножем потерпілого із ревності.

Свідок ОСОБА_11 , хірург районної лікарні, який виявив у потерпілого рану, яка не була небезпечною для життя останнього.

Свої показання потепілий ОСОБА_8 підтвердив при проведенні слідчого експерименту.
Сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факту нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, які, згідно висновку судово-медичної експертизи, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Згідно висновків судово-медичних експертиз №282 та 283 від 15.03.2016 покази потерпілого та обвинуваченого не протирічать об`єктивним судово-медичним даним експертизи ОСОБА_8 .
Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про м`якість призначеного судом першої інстанції покарання, то вони на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд дотримуючись вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, проте виразився саме в умисному заподіянні йому тілесних ушкоджень, які спричини короткочасний розлад здоров`я, відсутність обставин, що обтяжують покарання. До обставин, які пом`якшують покарання судом віднесено вчинення обвинуваченим злочину вперше, наявність на його утримання трьох неповнолітніх дітей.

Наведені обставини та дані про особу ОСОБА_7 дають підстави колегії суддів вважати, що в даному випадку суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та прийняв рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом та розміром, є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що ставиться в апеляційній скарзі потерпілого не вбачається.

У відповідності до ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Що стосується доводів апеляції потерпілого ОСОБА_8 про збільшення суми в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди до 50000 гривень, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої злочином моральної та матеріальної шкоди в сумі 16 000 та 850 гривень відповідає вимогам розумності і справедливості, оскільки грошова сума на відшкодування такої шкоди є достатньою, а тому підстав для її збільшення не вбачається.

Так, судом першої інстанції при ухваленні вироку суду та вирішенні цивільного позову щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 , було враховано стан здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , тяжкість фізичного болю та страждань, яких останній зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пошкодженням його майна.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що підстав для зміни чи скасування вироку немає, а тому апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом 3-х місяців з дня її оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4