Ухвала
іменем україни
01 листопада 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорівОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000343 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Василівка, Коростенського, району Житомирської області, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК, за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 квітня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.; за ч. 4 ст. 358 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ДП «НВКГ «Зоря Машпроект» 5196 грн. матеріальної шкоди.

Прийнято рішення щодо процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, обіймаючи посаду водія цеху № 60 ДП «НВКГ «Зоря Машпроект», у період з 19 по 21 березня 2011 року, перебуваючи у приміщенні бухгалтерії вказаного підприємства на проспекті Жовтневому, 42-а у місті Миколаєві, використав завідомо підроблені документи рахунок № 163993 від 16 березня 2011 року про проживання в номері № НОМЕР_1 Київського туристичного готелю «Дружба» ДП ЗАТ «Укрпофтур» та фіскальний чек № 2180 від 16 березня 2011 року про оплату за проживання, які надав бухгалтеру разом зі звітом про використання виданих на відрядження коштів, в якому зазначив неправдиві відомості про те, що під час відрядження до міста Києва та міста Вишневого з 16 по 19 березня 2011 року він витратив грошові кошти в сумі 2115 грн., в тому числі 1890 грн. на оплату проживання.

Використавши завідомо неправдиві документи, ОСОБА_7 шляхом обману заволодів виданими йому на відрядження грошовими коштами ДП «НВКГ «Зоря Машпроект» на суму 1890 грн.

У період з 04 по 06 червня 2011 року ОСОБА_7 повторно використав завідомо підроблені документи рахунок № НОМЕР_2 від 31 травня 2011 року про проживання з 31 травня по 04 червня 2011 року в номері № 523 того ж готелю та фіскальний чек № 5527 від 31 травня 2011 року про оплату за проживання, які надав бухгалтеру підприємства разом зі звітом про використання виданих на відрядження коштів, в якому зазначив неправдиві відомості про те, що під час відрядження до міста Києва та Коцюбинського з 31 травня по 04 червня 2011 року, він витратив грошові кошти в сумі 2670 грн., в тому числі 2280 грн. на оплату проживання.

Використавши завідомо неправдиві документи, ОСОБА_7 шляхом обману повторно заволодів виданими йому на відрядження грошовими коштами ДП «НВКГ «Зоря Машпроект» на суму 2280 грн.

У період з 10 по 14 листопада 2011 року ОСОБА_7 повторно використав завідомо підроблені документи рахунок № НОМЕР_3 від 08 листопада 2011 року про проживання з 08 по 10 листопада 2011 року в номері № 504 того ж готелю та фіскальний чек № 9118 від 08 листопада 2011 року про оплату за проживання, які надав бухгалтеру підприємства разом зі звітом про використання виданих на відрядження коштів, в якому зазначив неправдиві відомості про те, що під час відрядження до міста Києва з 08 по 10 листопада 2011 року, він витратив грошові кошти в сумі 1246 грн., в тому числі 1026 грн. на оплату проживання.

Використавши завідомо неправдиві документи, ОСОБА_7 шляхом обману повторно заволодів виданими йому на відрядження грошовими коштами ДП «НВКГ «Зоря Машпроект» на суму 1026 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК закрите у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційний суд безпосередньо не дослідив всі докази по справі, проте надав їм іншу оцінку ніж суд першої інстанції, чим істотно порушив вимоги процесуального закону. А тому, на думку прокурора, висновок апеляційного суду про недостатність в матеріалах справи доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів є незаконним та необґрунтованим.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких, посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали апеляційного суду, просить залишити її без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційній скарзі й запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у шахрайстві, вчиненому повторно, а також у використанні завідомо підроблених документів.

З таким обвинуваченням погодився у вироку і місцевий суд.

В обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 у використанні завідомо підроблених документів та, як наслідок, заволодінні чужим майном шляхом обману, суд першої інстанції послався на показання свідка ОСОБА_10 , яка, будучи бухгалтером ДП «НВКГ «Зоря Машпроект», заповнювала фінансову звітність на підставі наданих ОСОБА_7 документів, свідка ОСОБА_11 слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області, який розповів про обставини вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру, свідка ОСОБА_12 , яка була понятою при оголошенні ОСОБА_7 матеріалів справи, повідомлення про те, що особи, від імені яких заповнено підроблені документи на проживання у готелі ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), на час описаних у вироку подій не були співробітниками вказаного готелю, довідки про те, що в базі готелю прибулих на прізвище ОСОБА_16 не зареєстровано, висновки судових експертиз, які свідчать про підробку документів на проживання, що були подані ОСОБА_7 в бухгалтерію після повернення з відрядження.

Перевіривши вирок за апеляцією захисника ОСОБА_9 , провівши судове слідство, апеляційний суд із дотриманням вимог кримінального процесуального закону розглянув справу, дослідив покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 докази, дав кожному з них і їм у сукупності належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про недостатність доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК.

Такий висновок апеляційного суду достатньо мотивований й ґрунтуються на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені в ухвалі.

Так, суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК, характеризується прямим умислом, за яким особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання.

Проте, незважаючи на закріплений у ст. 92 КПК за слідчим та прокурором обов`язок доказування, останніми не надано суду доказів на підтвердження обвинувачення в частині наявності в діях ОСОБА_7 зазначеної форми вини.

В суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_7 стверджував, що під час відряджень проживав у готелі та сплачував за проживання, а про недійсність документів на проживання, які не містять явних ознак підроблення та які він отримав від працівників готелю, йому не було відомо.

Разом з цим у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні дані, які б спростовували такі показання ОСОБА_7 та поза усяким розумним сумнівом свідчили про те, що він знав про підроблення документів, і при цьому, реально не витрачаючи під час відрядження кошти на проживання, умисно використовував завідомо підроблені документи з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману. Ті докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку, такої інформації не містять.

Сам по собі факт підроблення документів, а також відсутність в базі даних готелю інформації про проживання в ньому ОСОБА_7 не спростовують доводів обвинуваченого.

Стороною обвинувачення не вжито заходів для перевірки тверджень ОСОБА_7 про отримання документів від працівників готелю, а також про можливе невнесення ними самими даних в базу клієнтів готелю і видачу підроблених документів.

Не встановлено де, за яких обставин та яким чином ОСОБА_7 отримав підроблені документи, а також ким вони були підроблені. Якщо за версією слідства ОСОБА_7 під час відрядження не проживав у готелі, то де він тоді проживав і чи витрачав кошти на проживання.

Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, встановивши, що по справі відсутні докази, які без усяких розумних сумнівів свідчили б про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, апеляційний суд дійшов умотивованого висновку про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.

Доводи касаційної скарги прокурора щодо порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону щодо безпосередності дослідження доказів є безпідставними.

Апеляційний суд повторно дослідив покладені в основу обвинувального вироку докази, а саме посвідчення про відрядження, платіжні відомості, рахунки про сплату за проживання, висновки судових експертиз, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про їх недостатність для підтвердження обвинувачення в частині обізнаності ОСОБА_7 щодо підроблення документів на проживання, а також наявності у нього умислу на незаконне заволодіння коштами підприємства шляхом обману.

При цьому недослідження безпосередньо в апеляційному порядку інших доказів, на які у касаційній скарзі послався прокурор, зокрема повідомлення готелю «Дружба» від 12.03.2015 про те, що на час проживання ОСОБА_7 у вказаному готелі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не працювали, та довідки про те, що в базі даних готелю ОСОБА_7 не значиться, не впливає на правильність зроблених апеляційним судом висновків, адже як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, ці докази жодним чином не спростовують доводів сторони захисту.

Крім того, у відповідності з вимогами ст. 404 КПК апеляційний суд був позбавлений можливості дослідити вказані докази, оскільки клопотань про це від учасників судового провадження не надходило.

Таким чином, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, апеляційний суд ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи в апеляційному порядку, які могли би вплинути на правильність висновків апеляційного суду, не встановлено.

Ухвала апеляційного суду належним чином мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3