Ухвала іменем україни 03 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000448, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185,

ст. 395 КК України із застосування ст. 70 цього ж Кодексу до покарання у виді арешту на строк

3 місяці.

За вказаним вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду в частині засудження ОСОБА_7 , ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 289 КК України на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року та ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів.
Також цим судовим рішенням постановлено стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілого

ОСОБА_10 20 000 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня

2015 року ухвалено виправити описку у резолютивній частині зазначеного вироку та вважати, що ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів.
Також зазначеним вироком засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про незаконність оскаржуваної ухвали апеляційного суду через істотні порушення кримінального процесуального закону, а саме положень ст. 419 КПК України. При цьому захисник стверджує, що суд апеляційної інстанції не звернув належної уваги на відсутність в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, на наявність серед доказів недопустимих, правильність вирішення цивільного позову та правильність призначення остаточного покарання.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 30 січня 2015 року приблизно о 13.30 год. за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 повторно з корисливих мотивів напроти під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_2 , шляхом підбору ключа, незаконно заволоділи автомобілем «ВАЗ-21053», державний номерний знак НОМЕР_1 , спричинивши власнику автомобіля ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 20 000 грн.
Крім того, 20 грудня 2014 року приблизно о 19.20 год. ОСОБА_7 повторно у магазині «АТБ-Маркет», розташованому на вул. Хортицьке шосе, 18 у м. Запоріжжі, таємно викрав продукти харчування на загальну

суму 352, 74 грн.
21 грудня 2014 року приблизно о 08.45 год. ОСОБА_7 повторно у тому ж магазині таємно викрав продукти харчування на загальну суму

325, 22 грн.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав ькасаційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка вважала оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими та просила залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необгрунтованою.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону

в цій справі належним чином не було виконано.
З матеріалів кримінального провадження видно, що апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 подали сам засуджений та його захисник.
Відповідно до апеляційних скарг особи, які їх подали, вважали оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки на їхню думку в судовому засіданні не було встановлено у його діях ознак суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Крім того, сторона захисту наполягала, що суд, обґрунтовуючи вирок використав недопустимі докази, не проаналізував тверджень про те, що ОСОБА_7 думав, що допомагає знайомому у буксируванні машини, а не заволодіває транспортним засобом. Також, засуджений посилався на те, що в ході досудового слідства до нього застосовувались недозволені методи, унаслідок чого він обмовив себе, а захисник звертав увагу суду, що суд визначаючи остаточне покарання засудженому використав норму закону, яка не підлягала використанню.
Однак апеляційний суд усупереч ст. 419 КПК України, залишаючи ці скарги без задоволення, не надав вичерпної відповіді, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав наведені у них доводи неспроможними.
Так, належного спростування не отримали твердження сторони захисту з посиланнями на відповідні докази та з урахуванням ст. 62 Конституції України про те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, тому що він не знав, що викрадає транспортний засіб, а не допомагає його буксирувати.
Крім того, не отримали й оцінки апеляційного суду, посилання

ОСОБА_7 на те, що до нього в ході досудового розслідування застосовувалися методи фізичного впливу, натомість суд апеляційної інстанції обмежився констатуванням факту проведення прокуратурою перевірки зазначеної заяви, не оцінивши її ефективності.
Також, не були розкриті належним чином і посилання захисника про недопустимість деяких доказів в межах кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. При цьому, хоча й деякі з таких тверджень і були відображені в оскаржуваній ухвалі і встановлено недопустимість деяких доказів, суд, усупереч логіці, не виключив посилання на них з оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.
До того ж, слушними виявилися доводи захисника про те, що суд апеляційної інстанції, встановивши обґрунтованість тверджень сторони захисту щодо неправильного застосування ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, не змінив у цій частині вироку районного суду.
При цьому, відсутність такого рішення належним чином не було мотивовано за текстом ухвали, що є порушенням ст. 419 КПК України та свідчить про нелогічність змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду, навіть з огляду на наявність у матеріалах провадження ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року якою ухвалено виправити описку у резолютивній частині вироку районного суду та вважати, що ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів.
Таким чином, з огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, наведені в поданих апеляційних скаргах, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Також під час нового розгляду апеляційному суду слід звернути й на наявність у резолютивній частині оскаржуваного вироку рішення про залишення цивільного позову ОСОБА_12 без розгляду, у той час як матеріали провадження не містять жодних даних про цю особу.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3