Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/929/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.12.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційногосуду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000441 від 16 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30серпня 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, громадянина України, неодруженого, що не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16 червня 2011 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. На підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 17 березня 2015 року ОСОБА_8 26 березня 2015 звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 6 місяців 7 днів.

визнано винуватим та засудженоза ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 роки; за ч.2 ст.146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 роки.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_8 шляхом поглинення менш суворого більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ст.ст.71,72 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_8 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16.06.2011 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 08 березня 2016 року.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави - 527 грн. 76 коп. судових витрат за залучення експертів.

Відповідно до ст..100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим за засуджено за те, що він будучи раніше судимим за вчинення розбійного нападу, 15 листопада 2015 року приблизно 18.00 год., під час спільного розпиття алкогольних напоїв у кафе-барі «Уют», розташованого по вул. Слави в с. Новоархангельськ Кіровоградської області з місцевим жителем ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння коштами ОСОБА_10 , скориставшись тим, що останній вийняв з кишені свого одягу гроші та почав їх демонструвати, умисно, з корисливих мотивів, вихопив з рук останнього гроші в сумі 3400,00 грн., якими відкрито заволодів. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення розбійного нападу, 08 березня 2016 року, у період часу з 01 години по 04 годину, скориставшись послугами таксі, рухався з м. Умань Черкаської області до с.Новоархангельськ Кіровоградської області на автомобілі ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року виготовлення, реєстраційним номер НОМЕР_1 , під керуванням водія - потерпілого ОСОБА_11 .

Під час руху на вказаному транспортному засобі, автодорогою Стрий-Кіровоград-Знам`янка, неподалік с.Нерубайка Новоархангельського району, ОСОБА_8 помітив у ОСОБА_11 портмоне з грошовими коштами. Реалізуючи злочинний умисел спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 цього ж дня 08 березня 2016 року близько 04.00 год., прибувши на автомобілі таксі в с. Новоархангельськ до домоволодіння своєї матері, розташованого по АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих мотивів, демонструючи господарську сокиру та погрожуючи її застосуванням, здійснив напад на ОСОБА_11 , змусивши останнього покинути салон автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Lanos, та лягти до його багажного відділення.

Після чого, ОСОБА_8 з кишені верхнього одягу ОСОБА_11 , заволодів його мобільним телефоном «Nokia-1680С-2» вартістю 310,00грн., без сім карти мобільного оператора та з салону автомобіля грошовими коштами у сумі 500,00грн., які належали ОСОБА_11 на праві власності, спричинивши потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 810,00грн.

Крім цього, ОСОБА_8 , 08 березня 2016 року, близько 04.00 години, скориставшись послугами таксі, на автомобілі ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_11 , прибув до домоволодіння своєї матері, розташованого по АДРЕСА_1 .

Перебуваючи неподалік вказаного домоволодіння, ОСОБА_8 , з метою протиправного заволодіння коштами та автомобілем, умисно, з корисливих мотивів, для усунення перешкод, демонструючи господарську сокиру та погрожуючи її застосуванням водієві вказаного автомобіля ОСОБА_11 , долаючи його волю, змусив ОСОБА_11 , який побоювався за своє життя та здоров`я, покинути салон автомобіля та лягти до його багажного відділення.

В такий спосіб, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою незаконного позбавлення волі, зачинив дверцята багажного відділення автомобіля, та утримував ОСОБА_11 у середині, позбавляючи його права вільного пересування.

Після чого, ОСОБА_8 , за допомогою ключа в замку запалення, запустив двигун автомобіля та почав рух, усвідомлюючи, що ОСОБА_11 позбавлений можливості вільно пересуватися та обирати місце свого знаходження. У цей час ОСОБА_11 відчинив зсередини кришку багажного відділення, та покинув його.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення розбійного нападу, 08 березня 2016 року, близько 04.00 год., перебуваючи недолік домоволодіння своєї матері, що розташоване по АДРЕСА_1 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, умисно, демонструючи господарську сокиру та погрожуючи її застосуванням водієві ОСОБА_11 , змусив останнього покинути салон автомобіля та лягти до його багажного відділення.

Після цього, ОСОБА_8 за допомогою ключа від замка запалення, який він вихопив з рук ОСОБА_11 , запустив двигун автомобіля та почавши рух, незаконно заволодівшив такий спосіб легковим автомобілем ЗАЗ-DAEWOO Lanos TF69Y 2006 року випуску, сірого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 05 лютого 2013 року Уманським ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області, належить потерпілому ОСОБА_12 та перебував у тимчасовому користуванні ОСОБА_11 .

У результаті незаконного заволодіння ОСОБА_8 , вказаний автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos TF69Y був частково пошкоджено, вартість відновлювального ремонту якого становить 60635 гривень 17 коп.

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 завдано матеріальних збитків на вказану суму.

У апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи юридичної кваліфікації дій та висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та засудити за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного йому на праві власності; за ч.2 ст.146 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.3 ст.289 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного йому на праві власності. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16.06.2011 року, призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного йому на праві приватної власності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що всупереч вимог п.1 ч.1 ст.65, ч.2 ст.69 КК України суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.187 КК України, не обґрунтував своє рішення в частині не застосування обов`язкового додаткового покарання, передбаченого санкцією вказаної статті у виді конфіскації майна, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який в даному випадку підлягає застосуванню.

Крім того,прокурор вказує, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.70 КК України та роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, при тому, що однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції і призначити йому більш м`яке покарання по всім статтям кримінального кодексу, за яким він засуджений, вказуючи на те, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, а саме його щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті даного злочину, бажання відшкодувати шкоду та відсутність претензій з сторони потерпілих.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.146 та ч.3 ст.289 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно; напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчинений особою, яка раніше вчинили розбій; незаконне позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з погрозою застосування такого насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, в апеляційній скарзі прокурором та самим обвинуваченим не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінальних кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України, який відкрито заволодів коштами ОСОБА_10 , якими розпорядився на свій власний розсуд, для задоволення власних потреб, після чого з використанням сокири, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_11 заволодів його майном, незаконно позбавив потерпілого ОСОБА_11 волі та незаконно заволодів його автомобілем.

Як пояснив ОСОБА_8 , під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, потерпілому готовий відшкодувати завдані збитки,фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України та ч.2 ст.146 КК України, суд дотримався основних засад призначення покарання та вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з метою загальної та спеціальної превенції призначив ОСОБА_8 справедливе та достатнє для його виправлення покарання.

Разом із тим, колегія суддів визнає слушними доводи апеляційної скарги прокурора у даному кримінальному провадженні щодо неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті(санкції частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, санкцією ч.2 ст.187 КК України передбачено крім позбавлення волі, обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

В даному випадку, при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.187 КК України, суд першої інстанції, всупереч вимогам закону в оскаржуваному вироку безпідставно не призначив обвинуваченому обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна і свій висновок нічим не мотивував.
При таких обставинах та суттєвих порушеннях вимог КПК, колегія суддів погоджується із доводами прокурора і вважає, що за вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, йому слід призначити як основне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років так і обов`язкове додаткове обов`язкове покарання у виді конфіскації всього належного йому на праві власності майна.

Крім того, колегія суддів відмічає, що відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначаючи покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку коли вони призначені у максимальних межах санкції статей (санкцій частин статей) КК України.
Однак в супереч цих вимог, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України та ч.3 ст. 289 КК України однакові за розміром покарання у виді 7 років позбавлення волі, після чого, при призначенні покарання, за сукупністю злочинів, застосував принцип поглинення менш суворого більш суворим, тобто застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, а тому колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 409 та ст. 414 КПК України дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 ,покарання, з ухваленням в цій частині нового.
Фактичні обставини справи, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються свідчать про те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного,особливо тяжкого, корисливого злочину, має непогашену судимість за попереднім вироком, після умовно - дострокового звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 продовжив злочинну діяльність, знов вчинив ряд умисних, корисливих, кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, ніде не працює.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання, колегія суддів визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлені.

З урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, його особи, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуттям призначеного покарання.

Колегія суддів, погоджується із призначеним ОСОБА_8 видом та розмірами покарання за ч.2 ст.186 КК України, ч.2 ст.146 КК Українита ч.2 ст. 187 КК України, однак вважає, що ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України, відповідно до санкції вказаної статті,слід призначити обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи, характер, спрямованість, спосіб незаконного заволодіння автомобіля ОСОБА_8 , знаряддя злочину, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності даного кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких, а також особи ОСОБА_8 , який раніше судимий за розбій, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.289 КК України у виді 7 років позбавлення волі є надто м`яким і не справедливим, а тому з метою загальної та спеціальної превенції вважає можливим та необхідним призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, тобто у межах санкції ч.3 ст. 289 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, ОСОБА_8 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_8 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарань, до покарання призначеного за даним вироком,частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року та призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного ОСОБА_8 , на праві приватної власності майна.

Таке рішення, на думку колегії суддів буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано його щире каяття, активне сприяння розкриттю даних кримінальних правопорушень та бажання відшкодувати шкоду потерпілому, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці дані, при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання судом першої інстанції враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Крім того, колегія суддів відмічає, що за повторне вчинення ОСОБА_8 грабежу та розбою, судом першої інстанції і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, призначено мінімальне покарання, яке передбачене санкціями ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 187 КК України, а за ч.2 ст. 146 та ч.3 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 призначено покарання ближче до мінімального.

Таким чином, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, а також доводів та апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_8 , підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України не вбачає.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України, з урахуванням імперативної вимоги кримінального закону, колегія суддів, вважає необхідним відповідно до вимог ч.4 ст. 374 КПК України конкретизувати строк відбування ОСОБА_8 покарання з урахуванням строку його переднього ув`язнення ( ч.5 ст. 72 КК України).

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,409,413, 414, 418, 420КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_9 задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року кримінальному провадженні № 0000441 від 16 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.146, ч.3 ст. 289 КК України - скасувати в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку. ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання:

-за ч.2 ст. 186КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з конфіскацією усього належного ОСОБА_8 на праві приватної власності майна;

-за ч.2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

-за ч.3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 ( шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_8 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 ( шість) місяців з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_8 , шляхом часткового приєднання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховувати строк його попереднього ув`язнення, а саме з 08 березня 2016 року по 01 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року в кримінальному провадженні № 0000441 від 16 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Кіровоградської області може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ: ( підписи )
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .