Код суду 233 Справа № 233/436/16-к
Вирок
Іменем України
23 березня 2016 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іршава Закарпатської області, громадянина України, має середню технічну освіту, неодружений, дітей не має, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, водія 2-го аеромобільно-десантного відділення 1-го аеромобільно-десантного взводу 1-го аеромобільно-десантної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата, раніше судимий:
-30.05.2001 року Перечинським районним судом Закарпатської області за ст.ст. 140 ч. 2, 81 ч. 3, 17 ч. 2, 81 ч. 3, 42 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років 2 місяців позбавлення волі і застосуванням ст. 45 КК України (в ред. 1960 року) умовно з іспитовим строком на 1 рік;
-29.10.2002 року Іршавським районним судом Закарпатської області за ст.ст. 153 ч. 2, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;
-29.12.2009 року Личаківським районним судом м. Львова за ст. 309 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;
-15.10.2012 року Самбірським міським судом Львівської області за ст. 185 ч. 1, 185 ч. 3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 22.11.2014 року за ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2014 року умовно-достроково на 11 місяців 1 день;
зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
12 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року № 505/2015, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 був призваний у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 63 від 20 березня 2015 року ОСОБА_4 був зарахований до списків військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія 2-го аеромобільно-десантного відділення 1-го аеромобільно-десантного взводу 1-го аеромобільно-десантної роти цієї ж частини.
Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності на територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації), згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 404/2014, по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чому навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
10 грудня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування, вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не вживав, про своє місцезнаходження до органів військової чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від виконання обов`язків військової служби до 16 год. 40 хв. 21 грудня 2015 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця в умовах особливого періоду.
21 грудня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомивши власну протиправну поведінку, повернувся до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він 12.02.2015 року був призваний на військову службу та проходив службу на посаді водія. Він з дитинства виховувався в інтернаті, з рідні має одного старшого брата. Брат виховує вісьмох дітей, його дружина є інвалідом і не може працювати. Все своє життя брат прослужив в армії, має проблеми з серцем. Від дружини брата він дізнався, що стан здоров`я брата останнім часом значно погіршився, і допомогти йому нема кому. Він чотири місяці ходив просив надати йому відпустку, писав рапорти, але йому в цьому відмовляли. Усвідомлює, що причиною відмови у наданні відпустки, в тому числі, було те, що він раніше неодноразово вживав алкогольні напої під час служби. До адміністративної відповідальності за перебування на службі у стані алкогольного сп`яніння він не притягувався, мав лише дисциплінарні стягнення з цього приводу. Тому він вирішив поїхати до брата без дозволу керівництва. 10.12.2015 року він поїхав до м. Києва, владнав братові проблеми та повернувся 21.12.2015 року. Він не мав наміру постійно ухилятися від військової служби, просто так сталися обставини. Зараз розуміє, що не повинен був так поступати, шкодує про свій вчинок, щиро розкаявся. Має намір продовжити військову службу.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше багаторазово судимий, має три незняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за скоєння, в тому числі, тяжких злочинів, на медичних обліках не перебуває, за місцем несення служби раніше характеризувався негативно, але виправився, відповідно до наданої під час судового розгляду характеристики характеризується в теперішній час позитивно, міцних соціальних зв`язків не має.
Суд не приймає до уваги надані обвинуваченим документи на підтвердження того, що він самовільно залишив місце несення служби через невідкладну необхідність допомогти брату, оскільки ним не надано документів на підтвердження того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно є його рідним братом. Крім того, в жодному з вісьмох свідоцтв про народження дітей, копії яких також були надані обвинуваченим на підтвердження наявності на утриманні ОСОБА_5 дітей, останній батьком дітей не записаний. Також слід зазначити, що відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , останній перебував на лікуванні з 09.07.2015 року по 24.07.2015 року, в той час як обвинувачений ОСОБА_4 самовільно залишив місце несення служби у грудні 2015 року.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченого повинно бути пов`язано з позбавленням волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідної частини статті, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливо без реального відбування призначеного покарання та не знаходить підстав для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки обвинувачений раніше вже чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності, двічі відбував призначені за вироками судів покарання у місцях позбавлення волі, до нього в 2001 році, в тому числі, застосовувалося судом звільнення від відбування покарання з випробуванням, але він не виправдав довіру суду, на шлях виправлення не став, знову скоїв умисний тяжкий злочин. При цьому, злочин, за скоєння якого ОСОБА_4 засуджується за даним вироком, він скоїв всього через рік після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі та майже одразу після закінчення строку призначеного покарання за останнім вироком.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, на теперішній час відсутні підстави для його обрання, оскільки протягом усього часу розгляду справи судом, обвинувачений дотримувався належної процесуальної поведінки.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня фактичного затримання.
Виконання вироку в частині затримання засудженого та доставки до відповідної виправної установи управління Державної пенітенціарної служи України в Донецькій області доручити Костянтинівському відділенню поліції Артемівського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області після набрання вироком законної сили.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя