Справа № 751/8198/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/695/2016
Категорія - ст. 286 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002485 від 10.04.15 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 травня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, громадянина України, освіта середня, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.05.2016 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 3400 (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 6740,09 грн..

Як встановив суд, 10 квітня 2015 року о 12 годині 35 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в місті Чернігові по вулиці Любецькій зі сторони вулиці Слобідська в напрямку вулиці Рудого.

Рухаючись у вказаному напрямку поруч з буд. №78 по вулиці Любецькій ОСОБА_7 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, та під час виникнення небезпеки для руху негайно не вжив заходів до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: черезацетабулярний перелом тазу зліва зі зміщенням, перелом 5-ої п`ясної кістки лівої кисті зі зміщенням, перелом шилоподібного виростка лівої ліктьової кістки, які в своїй сукупності згідно з висновком судово-медичної експертизи № 466 від 16.06.2015 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, який передбачає, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3 Правил дорожнього руху: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», що стало причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , скасувати вирок районного суду в зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 8500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вказує, що судом першої інстанції не враховані або не в повній мірі враховані такі обставини: ОСОБА_11 грубо порушив ПДР, потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, обвинувачений свою вину не визнав, не розкаявся, ніяких збитків потерпілій не відшкодував.

Захисник ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок районного суду, а провадження по справі закрити. Вказує на проведення слідчого експерименту з порушеннями чинного законодавства та методик, а як наслідок неправдиві похідні дані для експертизи щодо причини та механізму ДТП № 249 від 05.06.2015 року, а тому вказані докази потрібно визнати недопустимими.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача по справі, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану ОСОБА_8 апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених підстав, прокурора та потерпілу ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ФИО у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Як в засіданні місцевого суду, так і апеляційному обвинувачений своєї вини не визнав та показав, що потерпіла несподівано вийшла на проїжджу частину, він застосував гальмування та намагався її об`їхати, але уникнути зіткнення не вдалося.

Проте, не дивлячись на не визнання ОСОБА_11 своєї вини його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 , які вона давала в суді першої інстанції, що 10.04.2015 року вона стояла на зеленій зоні за бордюром, справа машин не було, зліва були машини чорного і червоного кольору, їй треба було переходити дорогу напроти провулку, у тому місці перехрестя вулиці з провулком. Машини зліва були за 80-100 м від неї. Вона з візочком, пересадила через бордюр візок і пішла, раптом відчула удар, звук гальмування, що було далі вона не пам`ятає.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який вказував в районному суді, що він на службовому автомобілі Рено-Логан їхав по вул. Любецькій в напрямку масиву «Масани». Рух був дуже пожвавлений. В районі повороту наліво на його очах білий ВАЗ збив жінку. Жінка була у капюшоні, з тачанкою, вона дорогу взагалі не бачила. Вона спустилась на дорогу, а потім повезла за собою тачанку, спустившись з бордюру пішла по діагоналі, під кутом в сторону руху автомобіля. ВАЗ почав гальмувати, його повело вліво, збив жінку передньою правою частиною. На досудовому слідстві за його участі проводився слідчий експеримент.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що працює слідчим Чернігівського відділу поліції. Судове слідство вів з самого початку, виїздив на місце ДТП, оформляв протокол огляду місця події, складав схему. На місці події були наявні сліди гальмування, розкиданий картон, автомобіль обвинуваченого перебував на місці, зображеному на схемі, потерпілу та візок забрала «швидка допомога». Слідчий експеримент проводився зі свідком ОСОБА_12 , який рухався за автомобілем, що скоїв наїзд на потерпілу. Ні з водієм, ні з потерпілим слідчий експеримент не проводився. Вихідні дані для автотехнічної експертизи були отримані при огляді місця події та на проведеному слідчому експерименті зі свідком. При слідчому експерименті залучили двох понятих, працівників ДАІ, які не приймали участь у експерименті, а забезпечували охорону. Статиста не було, свідок ОСОБА_12 сказав, що він сам більш точно покаже темп руху пішохода. Пішохода демонстратора, як зазначено у протоколі слідчого експерименту не було.

Водій ОСОБА_7 при огляді місця події нервував, схему і протокол підписував добровільно.

Свідок ОСОБА_14 та ОСОБА_15 давали аналогічні показання, що працівники ДАІ попросили їх взяти участь у слідчому експерименті. Слідчий задавав питання свідку, спитав чи потрібен демонстратор, той сказав що сам зможе все показати. Потім рулеткою виміряли як йшла бабуся, заміряли по три рази, перепитували декілька разів у свідка. Свідок розповідав, як бабуся стояла на тротуарі, потім зійшла з нього та рухалась дорогою. Заміряли швидкість руху бабусі. Все було записано в протоколі та складено схему. Свідок рухався сам, швидкість заміряв слідчий. Один з працівників ДАІ просто потримав рулетку, щоб виміряти відстань від тротуару до місця де лежала потерпіла. Слідчий говорив, що потрібен статист, демонстратор, але свідок сказав, що не потрібно, він все сам може показати.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив що бу очевидцем аварії, яка була у минулому році. Біля магазину «Меблі» бачив жіночку, яка йшла з «кравчучкою», везла папір. Вона рухалась спочатку по узбіччю. Не дійшовши до пішохідного переходу, вона не озирнувшись, хотіла перейти через дорогу, але її збила машина. Обвинувачений їхав зі швидкістю 50-60 км/год, на відстані 1,5-2 м від бордюру. Наїзд стався на відстані 2-2,5 м від бордюру. Обвинувачений хотів взяти лівіше, щоб об`їхати пішохода. На досудовому слідстві його допитував слідчий та він підписував протокол.

Також вина ОСОБА_11 підтверджується протоколом огляду місця події, схемами та фотознімками ДТП, якими встановлено місце кримінального правопорушення, та зафіксовані його обставини.

Протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 від 16.05.2015 року та схемою до нього встановлена відстань від автомобіля ВАЗ 21011 до пішохода в момент, коли ОСОБА_12 вперше побачив пішохода за 0,5 м до бордюру, автомобіль ВАЗ 21011 білого кольору рухався на відстані 40-50 м попереду в попутному напрямку та на відстані 2,5 від краю проїзної частини. В протоколі також зазначено, що зі свідком ОСОБА_17 за допомогою пішохода демонстратора було визначено темп руху пішохода на момент ДТП, та визначено час, за який пішохід демонстратор долає відстань 2,1 м. Свідку ОСОБА_17 було запропоновано показати, з якою швидкістю пішохід ОСОБА_10 продовжила рух після зупинки до моменту наїзду на неї автомобіля, при замірі часу та відстані було встановлено, що ОСОБА_10 подолала відстань 1,9 м за 3,72, 3,73, 3,70 секунд.

Висновком експертизи № 249 від 05.06.2015 року в умовах місця події дорожньо-транспортної пригоди, мінімальна можлива швидкість руху автомобіля «ВАЗ-21011» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 перед застосуванням екстреного гальмування, згідно зафіксованого видимого сліду гальмування довжиною 18,2 м дорівнює 60,16 - 62,86 км/год.

ОСОБА_18 , в умовах місця події дорожньо-транспортної пригоди, викладених в постанові слідчого, рухаючись з вказаною швидкістю, з моменту виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10

Рухаючись з максимально дозволеною швидкістю руху в населених пунктах 60 км/год, з моменту виникнення небезпеки для руху вказаного слідчим, ОСОБА_7 мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 .

Також, допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_19 зазначений висновок підтримав та додатково пояснив, що при своєчасному реагуванні на появу пішохода та гальмуванні, водій автомобіля ВАЗ мав зупинитись не доїхавши до місця контакту з пішоходом. Зазначений висновок зроблений з рахуванням того, що гальмівна система автомобіля була технічно справна. Порушення Правил дорожнього руху з боку пішохода були, але не були причиною ДТП. У даній ситуації пішохід створив водію небезпеку для руху, водій повинен запобігти небезпеці шляхом гальмування без зміни напрямку руху. При повторному допиті в суді експерт пояснив, що існуючі методики дають можливість розрахувати величину віддалення автомобіля від місця наїзду.

Висновком судово-медичної експертизи № 466 від 18.06.2015 року у ОСОБА_10 , 1949 року народження, маються тілесні ушкодження у вигляді: черезацетабулярного перелому тазу зліва зі зміщенням, перелому 5-ої п`ясної кістки лівої кисті зі зміщенням, перелому шилоподібного відростка лівої ліктьової кістки, забійної рани надбрівної дуги справа, забоїв, саден, гематом обох гомілок, котрі виникли від дії тупих предметів. Не виключена можливість, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , по давності утворення можуть відповідати даті 10.04.2016 року.

За результатами слідчого експерименту, відповідно до протоколу від 17.02.2016 року ОСОБА_7 показав, що відстань від його автомобіля до пішохода Койдан в момент, коли вона розпочала рух через дорогу становила 18,65 м, на цій же відстані він її вперше побачив, при цьому його автомобіль був розташований на відстані 1,35м від правого переднього та правого заднього колеса до правого краю проїзної частини. За показаннями обвинуваченого автомобіль, який рухався попереду та зменшував видимість, рухався на відстані 6,1 попереду його автомобіля. При поміщенні статиста на робоче місце водія автомобіля ВАЗ 21011 з його слів було встановлено, що пішохід, який вийшов на проїзну частину, вперше з`являється в полі його зору на відстані 26,0 м, а при наявності автомобіля попереду на відстані 1,45м від правого краю проїзної частини - на відстані 21,1 м.

Згідно з висновком експерта № 134 від 15.04.2016 року проведений слідчий експеримент від 17.02.2016 року не відповідає відповідним методикам проведення такої слідчої дії. Під час проведення слідчого експерименту за участю водія автомобіля ВАЗ -21011 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 не були встановлені траєкторія та параметри переміщення пішохода час події даної ДТП, а також те, що під час події даної пригоди автомобіль ВАЗ гальмувався. Під час вище вказаного експерименту були встановлені відстані видимості пішохода з робочого місця водія автомобілю ВАЗ в момент настання видимості пішохода на бордюрному камені та в момент виходу пішохода проїжджу частину дороги вул. Любецька, але ці дані були отримані не у спосіб до відповідних методик проведення слідчої дії по встановленню видимості небезпеки для руху, що рухається, тому покази водія ОСОБА_7 , щодо встановлення початку видимості пішохода з робочого місця водія автомобілю ВАЗ технічно неспроможні. Дані, на які вказує статист ОСОБА_20 , отримані не у спосіб до відповідних методик проведення слідчої дії по встановленню видимості небезпеки для руху, що рухається, тому покази статиста є технічно неспроможними.

Оцінюючи вказані докази колегія вважає їх такими, що узгоджуються між собою та в повному обсязі доводять вину обвинуваченого ОСОБА_11 , а розбіжності в показаннях зумовлені проміжком часу, що пройшов з часу подій та захисною позицією обвинуваченого ОСОБА_11 та його адвоката.

Також, колегія суддів, вважає правильними висновки суду першої інстанції, стосовно розбіжностей між показаннями свідка ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_10 , вірно обґрунтував позицію обвинуваченого ОСОБА_11 , про що вказано у вироку.

Стосовно твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_8 про проведення слідчого експерименту з порушеннями чинного законодавства та методик, а як наслідок неправдиві похідні дані для експертизи № 249 від 05.06.2015 року, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вказане було предметом дослідження в суді першої інстанції, про що суд вказав у вироку.

Вказану позицію районного суду, колегія розцінює обґрунтованою та не знаходить підстав для її спростування.

Враховуючи вищевикладене, всі доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі є такими, що не заслуговують на увагу та розцінюються колегією, як захисну версію для уникнення відповідальності його підзахисним.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, які пом`якшують покарання: похилий вік, відсутність відомостей про вчинення будь-яких правопорушень протягом життя, добровільне відшкодування витрат на лікування потерпілої, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції враховані всі обставини при призначенні покарання на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі. Покарання призначено в межах санкції статті за якою обвинуваченого притягують до відповідальності.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України колегія

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06 травня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4