ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-1885кМ16 У х в а л а
31 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 5-1885КМ16 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 14751 гривню 58 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 гривень відшкодування моральної шкоди.
Вироком вирішено питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої, процесуальні витрати і речові докази.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

19 липня 2014 року, близько 03 години 30 хвилин, засуджений, керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель Кадетт», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Комунарській у селі Переселення Кагарлицького району Київської області. Наближаючись до будинку № 108 вказаної вулиці, ОСОБА_7 , за несприятливих погодних умов у виді дощу, всупереч вимогам п. п. 2.3 б), 12.1, 11.2 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, та не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини. У результаті таких дій засуджений втратив контроль над керуванням свого автомобіля та, грубо порушивши вимоги п. п. 11.9, 34.1 Правил дорожнього руху, пересік суцільну лінію 1.1 дорожньої розмітки і виїхав на смугу зустрічного руху, а у подальшому на ліве по напрямку свого руху узбіччя, де допустив зіткнення з електроопорою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Опель Кадетт» ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Апеляційного суду Київськоїобласті від 24 червня 2015 року вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року, у частині призначення ОСОБА_7 покарання та вирішення цивільного позову, скасовано.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 75000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та суворість призначеного покарання, просять вирок суду апеляційної інстанції, у частині призначення покарання і вирішення питання про відшкодування потерпілій моральної шкоди змінити: призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої 50000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди; у решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Засуджений і його захисник вважають необґрунтованим застосування апеляційним судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Як зазначають автори скарги, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, злочин вчинив з необережності та внаслідок несприятливих погодних умов, у вчиненому щиро розкаявся і частково відшкодував шкоду, обставини, що обтяжують покарання, відсутні. Засуджений і захисник наголошують, що позбавлення права керувати транспортними засобами перешкоджає працевлаштуванню ОСОБА_7 , необхідному для відшкодування шкоди потерпілій, оскільки, з огляду на стан здоров`я засудженого після отриманих у ДТП травм, єдиним дозволеним засобом пересування для нього є автомобіль. На думку авторів скарги, назване додаткове покарання для ОСОБА_7 є таким, що завдає фізичних страждань і принижує його людську гідність, а тому суперечить ч. 3 ст. 50 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника засудженого, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, з`ясувавши думку прокурора, який вважав за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, призначення основного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Вирішення апеляційним судом питання про призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ґрунтується на вимогах ст. ст. 50, 55, 65 КК України та роз`ясненнях, наведених у п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Зазначене додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України як факультативне, підлягає застосуванню у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим порушенням порядку користування відповідним спеціальним правом, або коли порушення такого порядку мало систематичний характер.
За результатами апеляційного розгляду суд дійшов обґрунтованих висновків про необхідність позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, оскільки він грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, що завдало тяжких наслідків.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження засуджений за несприятливих погодних умов, що потребувало від водія особливої уважності та обережності, за дорожньою обстановкою не слідкував, не обрав безпечної швидкості, що призвело до втрати контролю над транспортним засобом і виїзду на смугу зустрічного руху. Такі порушення були пов`язані з очевидним для винного нехтуванням елементарними правилами безпеки, створили реальну загрозу для життя і здоров`я його пасажирів та інших учасників дорожнього руху. У результаті злочинної недбалості ОСОБА_7 завдано тяжкої шкоди здоров`ю потерпілої, а її життя врятовано лише завдяки кваліфікованій медичній допомозі.
Не можуть вважатися переконливими доводи засудженого і захисника щодо наслідків застосованого апеляційним судом додаткового покарання. ОСОБА_7 не є водієм за професією, а тому позбавлення права керувати транспортними засобами реалізації його права на працю не перешкоджає. Касаційна скарга не містить переконливого обґрунтування, що для засудженого особисте керування автомобілем є єдино можливим способом пересування чи засобом для виконання своїх трудових обов`язків.
Твердження авторів скарги про заподіяння ОСОБА_7 фізичних страждань і приниження його людської гідності внаслідок призначеного покарання є надуманими та не ґрунтуються на вимогах закону. Метою додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права є попередження вчинення нових злочинів, пов`язаних з користуванням таким правом, а не настання наслідків, зазначених у ч. 3 ст. 50 КК України. Позбавлення права керувати транспортними засобами вказаних наслідків не породжує, а окремі обмеження, яких особа при цьому зазнає, є результатом законного застосування такого покарання.
Наведені у касаційній скарзі дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 основного покарання, за строком наближеного до мінімальних меж санкції ч. 2 ст. 286 КК України, та звільненні його від відбування покарання з випробуванням.
Покарання, призначене ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції, в тому числі із застосуванням додаткового покарання, колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Вирішення апеляційним судом цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на вимогах ст.128 КПК України, ст. ст. 1167, 1168 Цивільного Кодексу України та роз`ясненнях, що містяться в п. п. 5, 9, 10, 17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Визначений судом апеляційної інстанції розмір відшкодувань відповідає обсягу фізичних і душевних страждань ОСОБА_8 у зв`язку із заподіяними їй тілесними ушкодженнями, тяжкості вимушених змін у її житті, часу й зусиллям, необхідним для відновлення попереднього стану.
Конкретних доводів щодо неправильності вирішення судом апеляційної інстанції даного питання касаційна скарга не містить.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

5-1885кМ16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 5-1885КМ16 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено учасникам судового провадження 04 квітня 2016 року о 10-й годині 30 хвилин.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3