Провадження № 1-в/317/1069/2016
Справа № 317/2862/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, не одруженого, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 23.06.2010 р. Оріхівським районним судом Запорізької області за ст. 289, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік;

2) 17.05.2012 р. Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

засудженого 29.11.2013 р. Погребищенським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , засуджений вироком Погребищенського районного суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Початок строку: 03 лютого 2014 року

Кінець строку: 03 серпня 2017 року.

Клопотання мотивоване тим, що на переконання ОСОБА_5 він довів своє виправлення тим, що з березня 2014 року був працевлаштований, за виконання даної роботи має одне заохочення.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково з підстав, визначених в клопотанні. Зазначив, що участі в роботі самодіяльних організацій не приймав і не приймає, в реалізації програм диференційованого-виховного впливу участі також не приймає.

В судовому засіданні представник адміністрації колонії ОСОБА_4 висловив думку, щодо відсутності підстав для задоволення клопотання, адже засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений не довів своє виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної в.о. начальника відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 під час знаходження у Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

Покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області відбуває з 17.02.2014 р., характеризується посередньо, допустив два порушення вимог режиму відбування покарання, які виразились у зберіганні заборонених предметів та у порушенні розпорядку дня, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника відділення СПС.

У відношенні до персоналу установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності в самостійному їх виконанні. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт». У 2015 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» та здобув професію «Муляр 2-го розряду». Приймав участь в роботі самодіяльних організацій засуджених.

16.04.2015 р. за заявою засудженого комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.

13.11.2015 р. за заявою засудженого комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким.

На профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не було. За вироком суду має позов 782,40 грн., який не відшкодовано.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має одне заохочення, мав два стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно постанови про накладення дисциплінарного стягнення від 03.03.2016 р., що міститься в матеріалах особової справи до ОСОБА_5 застосовано стягнення у вигляді попередження за порушення розпорядку дня. Дане стягнення не зняте та не погашене. Крім того, судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 10.07.2014 і до теперішнього часу, натомість після застосованого заохочення на засудженого було накладено три стягнення. Незважаючи на те, що на теперішній час два стягнення погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом цього періоду відбування покарання. Крім того, після отримання остатнього стягнення засуджений своєю поведінкою більше не заслуговував на заохочення.

Засуджений ОСОБА_5 працює епізодично, не бере участі у роботі самодіяльних організацій.

Також з характеристики засудженого судом встановлено, що останній не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, оскільки безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачаючи суспільної необхідності у їх виконанні, умисно уникає робіт із самообслуговування, не вбачаючи необхідності в їх самостійному виконанні, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1