Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула в закритому судовому засіданні в м. Києві 13 жовтня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 153за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , а також заступника прокурора Вінницької області на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року.

Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Трибусівка Піщанського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 152 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено цивільний позов, питання процесуальних витрат та речових доказів у справі.
За обставин встановлених судом та детально описаних у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за насильницьке задоволення статевої пристрасті природним способом, вчинене щодо малолітньої із застосуванням безпорадного стану потерпілої.

Так, 16 червня 2015 року приблизно о 21.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у власноручно сконструйованому ним дитячому будиночку, який розташований поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , вступив у статеві зносини з малолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використовуючи її безпорадний стан, а саме: малолітній вік, нездатність розуміти характер вчинюваних над нею дій та чинити активний опір, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий, яким призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 152 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. У решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Вважає, що апеляційним судом не була дана належна оцінка всім наявним у справі даним про особу ОСОБА_8 , які на його думку, давали достатньо підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням. На думку захисника, під час апеляційного розгляду суд мав здійснити судове слідство в повному обсязі, однак обмежився лише дослідженням частини доказів.

У касаційній скарзі прокурор також просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог вказує, що враховуючи особливу тяжкість кримінального правопорушення, обставини його вчинення, психотравмуючі наслідки, які настали для малолітньої потерпілої в результаті злочинних дій ОСОБА_8 , а також позицію її законного представника про призначення засудженому більш суворої міри покарання, призначене судом апеляційної інстанції покарання не є достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та законного представника засудженого на підтримання касаційних вимог сторони захисту та заперечення проти задоволення касаційних вимог сторони обвинувачення, думку прокурора, яка просила задовольнити касаційну скаргу прокурора та вважала, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 4 ст. 152 КК України в касаційних скаргах не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який позитивно характеризувався за місцем проживання та навчання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю злочину, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, вчинення злочину у неповнолітньому віці, повне відшкодування заподіяної матеріальної та часткове відшкодування моральної шкоди, наявність клопотання зборів педагогічного колективу ЗОШ І - ІІІ ступенів с. Трибусівка про передачу неповнолітнього ОСОБА_8 на поруки та перевиховання трудовому колективу, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання неповнолітньому ОСОБА_8 суд, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та врахувавши те, що він злочин вчинив у неповнолітньому віці, до кримінальної відповідальності притягувався вперше, за місцем проживання та навчання характеризувався позитивно, розкаявся у скоєному, клопотання зборів педагогічного колективу ЗОШ І - ІІІ ступенів с. Трибусівка про передачу неповнолітнього ОСОБА_8 на поруки та перевиховання трудовому колективу, позицію законного представника потерпілої, яка наполягала на призначенні покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, представлений службою у справах дітей звіт, відповідно до якого ОСОБА_8 усвідомив суспільно-небезпечну поведінку, шкодує про вчинені дії та запевняє, що розкаюється, в подальшому зобов`язується не вчиняти таких дій, суд прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для застосування положень ст. 69 КК України і призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 152 КК України. Виходячи із принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

При цьому, підстав для застосування статей 75, 104 КК України і звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суд не знайшов.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в інтересах засудженого, в яких вони ставили питання про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статей 75, 104 КК України, а також за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 та прокурора, в яких вони просили призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання, дійшов висновку про те, що місцевий суд вірно обрав покарання у виді позбавлення волі, однак враховуючи особливу тяжкість скоєного злочину, обставини його вчинення, психотравмуючі наслідки, які настали для малолітньої потерпілої в результаті злочинних дій ОСОБА_8 та позицію законного представника потерпілої про призначення більш суворого покарання, дійшов висновку про необхідність збільшення строку обраного судом першої інстанції виду покарання, застосовуючи при цьому також положення ст. 69 КК України.
Із висновками суду апеляційної інстанції погоджується і касаційний суд та вважає що покарання, призначене ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, адже згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, в зв`язку з чим доводи прокурора про необхідність призначення засудженому більш суворого покарання та неврахування на його думку ряду обставин і даних про особу засудженого, наведених у касаційній скарзі, які до того ж були враховані апеляційним судом при обранні виду та розміру покарання, колегія суддів вважає безпідставними. Не вбачає також колегія суддів і підстав для застосування положень статей 75 та 104 КК України, зміст яких передбачає можливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, про що ставить питання у своїй касаційній скарзі захисник.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК України в ході апеляційного розгляду, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки за змістом частини 3 вказаної статті суд апеляційної інстанції зобов`язаний потворно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження за клопотанням учасників судового провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржуються. Наведених підстав для проведення повного судового слідства та дослідження всіх наявних доказів у справі, в суду апеляційної інстанції у даному конкретному випадку не було. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII від 16 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , а також заступника прокурора Вінницької області залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення таоскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3