Номер провадження: 11-сс/785/399/16
Номер справи місцевого суду: 522/1894/16-к, 1-кс/522/3493/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів та ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та слідчого ОСОБА_7

особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 24.02.2016 року в рамках кримінального провадження №0000802 про арешт майна,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , про арешт майна, по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000802 від 05.08.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-5, ч. 2 ст. 258-5, ч. 3 ст. 109 КК України та накладений арешт на тимчасово вилучені предмети та документи, які виявлені та вилучені 22.02.2016 року в ході проведення обшуку нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перелік яких міститься в резолютивній частині ухвали суду.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що вказані вилучені речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, мають важливе значення для якнайшвидшого встановлення істини та проведення об`єктивного досудового розслідування по кримінальному провадженню, зокрема, вказані речі можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та потребують додаткового поглибленого дослідження, та у разі не накладення арешту є достатні підстави вважати, що це може призвести до їх зникнення, втрати або пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з порушенням норм кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню, обґрунтовуючи свої доводи наступними обставинами:
- наклав арешт на вилучені у нього документи та речі, які стосуються професійної діяльності ОСОБА_8 в якості захисника у судових справах та відносяться до таємниці довірителя;
- накладено арешт на речі та документи, які не відповідають вимогам, передбаченим ст. 98 КПК України щодо зазначеного у правовій кваліфікації кримінального правопорушення. Та фактично є втручанням у його професійну діяльність, як захисника, з метою вчинення тиску при розгляді справ в інших судах, та втручанням в особисте життя;
- ухвала слідчого судді не відповідає положенням ст. 7 КПК України, приймалась за відсутністю ОСОБА_8 , крім того, в ній зазначено, що заходи застосовуються відносно ОСОБА_10 , а не ОСОБА_11 ;
- арешт на вилучене майно апелянта було накладено щодо особи, стосовно якої не здійснюється кримінальне провадження та така особа не є учасником кримінального процесу;
- клопотання слідчого повинно було бути повернуто слідчим суддею, оскільки в ньому не були зазначені ідентифікуючи ознаки майна, та що майно, яке належить арештувати, набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення;
- слідчим суддею арешт накладений виключно за внесеною 24.01.2015 року в ЄРДР, не підтвердженою жодною заявою про злочин або доказом вчинення його посадовою особою юридичної особи ТОВ «Теодора», котра, у свою чергу, на дату внесенні відомостей до ЄРДР була новоствореною юридичною особою, та не здійснювала господарської діяльності до 01.02.2015 року;
- досудове розслідування здійснювалося на завідомо недостовірних показах свідка - ОСОБА_12 , що залишилось поза увагою слідчого судді, оскільки в апелянта, як було підтверджено під час обшуку, відсутні чекові книжки, та готівкові кошти, заявки на отримання коштів, тощо;
- правова кваліфікація, застосована правоохоронними органами, є завідомо незаконним повідомлення про кримінальне правопорушення, у якого відсутні як об`єктивна так і суб`єктивна сторона кваліфікованого правопорушення, оскільки у витягу з ЄРДР зазначена кваліфікація дій як надання матеріальної та фінансової допомоги невстановленими особами терористичним організаціям «ДНР» та «ЛНР», які не віднесені до переліку терористичних організацій, а тому відсутні в офіційних джерелах ООН, ПАСЕ, ЄС, США, тощо, і відповідно до вимог національного законодавства відсутнє рішення суду про визнання таких організацій терористичними.
З огляду на викладене, ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Заслухавши доповідача, ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення вивчивши матеріали, матеріали наданого слідчим кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В свою чергу, у відповідності до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Пункт 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачає, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя вказані вимоги закону дотримався та дійшов правильного висновку про можливість задоволення клопотання слідчого про арешт майна, вилученого в рамках кримінального провадження за ознаками складів злочинів, передбачених ст. 258-5 ч.2, ст. 258-5 ч.1, ст. 109 ч.3 КК України.

Апеляційний суд вважає передчасними доводи ОСОБА_8 про те, що правова кваліфікація, застосована правоохоронними органами, є завідомо неправильною, оскількина даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість заявленого клопотання та не може давати оцінку допустимості доказів, оскільки триває досудове розслідування, а відповідно до ст.ст.89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, доводи ОСОБА_8 про неправильність кваліфікації злочинів, є передчасними, оскільки встановлення кола осіб, причетних до вчинення злочинів, а також кваліфікація дій є попередньою та досудове розслідування ще триває.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що було накладено щодо особи, яка не має процесуального статусу в рамках кримінального провадження, а також щодо невідповідності наданим СВ УСБУ в Одеській області документам щодо походження товару наявним в Компанії документам, з огляду на наступне.

Так, слідчим відділом УСБУ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000802 від 05.08.2014 року, за ознаками складів злочинів, передбачених ст. 258-5 ч.2, ст. 258-5 ч.1, ст. 109 ч.3 КК України.

За матеріалами кримінального провадження, в ході досудового розслідування, отримано відомості про організацію та функціонування в м. Одесі конвертаційного центру, через фіктивні фірми якого виводяться та легалізуються грошові кошти, частина яких можливо використовується для фінансової підтримки проросійських Інтернет ресурсів, сепаратистських організацій, а також фінансування терористичних організацій.

Ухвалами слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 08.02.2016 року наданий дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_8 з метою відшукання і вилучення речей та документів, що можуть свідчити про вчинення злочину, електронних носів інформації, флеш-накопичувачів, комп`ютерної техніки, майна, здобутого в результаті вчинення кримінального правопорушення, записників, нотаток, документів щодо здійснення фінансово-господарської діяльності низки підприємств, що мають ознаки фіктивності (а.п.4-9).

В ході проведення обшуку на підставі вказаних ухвал суду вилучені предмети та документи, відносно яких слідчий з ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту.

Відповідно до пояснень прокурора ОСОБА_6 та слідчого ОСОБА_7 , наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а також згідно оглянутих матеріалів кримінального провадження по речам та документам, вилученим в ході проведення обшуку за вказаною вище адресою призначено ряд експертиз, які на теперішній день тривають.

При цьому, апеляційний суд враховує, що після отримання висновків експертиз по майну вилученому у ОСОБА_8 орган досудового розслідування повинен повідомити останього про результати їх проведення.

Отже, лише після отримання результатів експертиз можна зробити висновок про те, чи набуто вказане майно в результаті вчинення кримінального правопорушення, або є предметом його вчинення після чого органам досудового розслідування, в розумні строки, необхідно вирішити питання про подальшу долю вилученого майна, яке належить ОСОБА_8 ..

Відповідно до ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що клопотання про накладення арешту було розглянуто за відсутністю ОСОБА_8 , але він відповідно до п. 10 ст. 393, ч.1 ст. 174 КПК України, як власник майна, має право на оскарження ухвали слідчого судді, якою накладений арешт на вказане майно.
Той факт, що в ухвалі слідчого судді від 8.02.2016 р. про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 йдеться мова відносно ОСОБА_10 , замість ОСОБА_11 ,на думку апеляційного суду, є технічною помилкою.

Разом з тим, оригінал оскаржуваної ухвали слідчого судді від 24.02.2016 року містить посилання на речі та документи, на які накладений арешт та місце їх знаходження, які належать саме ОСОБА_8 .
Окрім того, апеляційний суд вважає необгрунтованими твердження ОСОБА_8 про те, що підставою для проведення обшуку у його помешканні були завідомо недостовірні показання свідка - ОСОБА_12 , оскільки доказів того, вказаний свідок надав завідомо неправдиві показання (вирок судупо даному факту за ст. 385 КК України) ОСОБА_8 не надано.
Апеляційний суд вважає голослівними доводи апелянта про те, що накладено арешт на речі та документи, які не відповідають вимогам, передбаченим ст. 98 КПК України та фактично є втручанням у його професійну діяльність, як захисника, з метою вчинення тиску при розгляді справ в інших судах, та втручанням в особисте життя апелянта, оскільки вони нічим не підтверджені.
Так, відповідно до пояснень ОСОБА_8 , наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він не отримував свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, тому не являється адвокатом, а представляє інтереси суб`єктів господарювання в різних судових інстанціях на підставі відповідних доручень.
Доказів того, що органи досудового розслідування здійснюють тиск при розгляді справ за участю ОСОБА_8 в інших судах, суду апеляційної інстанції не надано.
Крім того, слідчий в судовому засіданні надав докази того, що в даний час ухвалою слідчого судді накладений арешт на рахунки ТОВ «Теодора» в банківських установах, на яких знаходились значні суми коштів, що свідчить про обґрунтованість заявленого ним клопотання.
З наведених підстав, апеляційний суд, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 163 КПК України, приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції доведена наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вилучене майно ОСОБА_8 відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України, тому апеляційна скарга ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 163, 167, 170, 171, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 24.02.2016 року про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 24.02.2016 року в рамках кримінального провадження №0000802 про арешт майна, перелік якого міститься в резолютивній частині ухвали суду залишити без змін.

Ухвала набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3