АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/885/16 Справа № 707/605/14-к Категорія: ч.1 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22.07.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, жителька АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 31.10.2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт. Звільнена на підставі рапорту інспектора Черкаського РП Городищенського КВІ від 23.01.2013 року по відбуттю громадських робіт,-

засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на 8 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.01.2014 по 29.07.2016 року, з 20.11.2015 року по 22.07.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 367,08 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не стала та скоїла умисне вбивство ОСОБА_10 за заступних обставин.

ОСОБА_7 07 січня 2014 року близько 17 години, знаходячись в будинку по АДРЕСА_1 , де проживала у свого співмешканця ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин коли вони знаходились в ліжку, ОСОБА_7 зіштовхнула ОСОБА_10 з ліжка на підлогу і коли він лежав на спині, вона скориставшись, що останній був в тяжкому стані алкогольного сп`яніння, з метою позбавлення його життя стала душити ОСОБА_10 , здавлюючи горло коміром сорочки, в яку той був одягнений, стискуючи комір обома руками, в результаті чого ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шиї та крововиливу у товщу язика, які супроводжувались явищами механічної асфіксії, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і внаслідок яких ОСОБА_10 помер на місці.

Досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачувалася за ч.1 ст. 115 КК України.

02.04.2014 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 118 КК України.

Апеляційний суд Черкаської області 29.07.2014 року скасував вирок районного суду та постановив свій, яким ОСОБА_7 засудив за скоєння злочину, передбаченого ст. 118 КК України.

16.06.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок апеляційного суду Черкаської області від 29.04.2014 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції, посилаючись на те, що висновок суду про те, що події, які передували вчиненню злочину за своїми об`єктивними ознаками могли створити реальну та безпосередню загрозу з боку ОСОБА_10 щодо заподіяння шкоди життю й здоров`ю ОСОБА_7 і в зв`язку з цим викликали у неї невідкладну необхідність заподіяти шкоду потерпілому є непереконливим, зробленим передчасно, без повного , всебічного й об`єктивного аналізу наявних у справі доказів, а тому не може визнаватися законним на обґрунтованим.

29.10.2015 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2014 року відносно ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, під час якого обвинувальний акт повернуто прокурору для усунення недоліків обвинувального акту, який не відповідав вимогам ст. 291 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду незаконним, просила його скасувати через однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та просила ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 118 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході судового розгляду не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства, вважає, що вона діяла в стані необхідної оборони, але перевищила її межі, тому її дії необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України. Як під час досудового розслідування так і в ходу судового розгляду ОСОБА_7 вину визнавала частково, та пояснювала, що захищалась від потерпілого ОСОБА_10 , який першим розпочав бійку, умислу на позбавлення його життя в неї не було. В ході розгляду справи в суді не було встановлено та доведено мотив та мету дій ОСОБА_7 щодо позбавлення життя ОСОБА_11 ..

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просив ухвалити новий вирок, яким доповнити мотивувальну частину, в якій вказати обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 рецидив злочинів, та призначити покарання останній за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні покарання судом не в повній мірі враховано поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочину, її негативну характеристику, яка схильна до надмірного вживання алкоголю, веде антисоціальний спосіб життя, ніде не працевлаштована, постійного джерела доходів не має, раніше судима за скоєння корисливого злочину. Крім того, при призначенні покарання суд не врахував, як обтяжуючу покарання обставину, - рецидив злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 , які просили вирок суду змінити та перекваліфікувати дії засудженої на ст.118 КК України, призначивши покарання за вказаною сттаттею КК України, апеляційну скаргу прокурора заперечили; думку прокурора який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому їй обвинуваченні, її винуватість у вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що 07.01.2014 р. вона разом з потерпілим ОСОБА_10 розпивали алкогольні напої, близько 17 години ОСОБА_10 запропонував їй інтимну близькість, але вона йому відмовила. Після цього ОСОБА_10 почав вимагати, щоб вона залишила його будинок та наніс їй декілька ударів кулаком в обличчя. Вона зіштовхнула його з дивана на підлогу і коли той лежав на спині , збоку налягла на потерпілого, вкусила того за ліву щоку та почала руками душити його за горло коміром сорочки, бажаючи придушити його, щоб той не зміг побити її. Душила його близько 5-ти хвилин поки потерпілий не почав хрипіти. Подумала, що він заснув, та продовжила дивитись телевізор. Через деякий час розпочала приводити ОСОБА_10 до свідомості, але він не подавав ознак життя, про те що сталося повідомила сусідів.

Показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що він є рідним братом померлого ОСОБА_10 , 07.01.2014 року йому стало відомо про смерть брата. Приїхавши до місця його проживання, побачив останнього в кімнаті на підлозі біля дивану без ознак життя та викликав працівників міліції. Його брат нетривалий час проживав разом з ОСОБА_7 , обоє вони зловживали спиртними напоями.

Даними протоколу огляду місця події від 07.01.2014 року та фототаблицями до нього згідно яких в будинку по АДРЕСА_1 виявлений труп ОСОБА_10 ;

Даними протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 08.01.2014р. та висновку судово-медичної експертизи № 25 від 08.01.2014 року, згідно яких причиною смерті ОСОБА_10 є закрита травма шиї механічна асфіксія, що супроводжувалась явищами механічної асфіксії, що підтверджується наявністю закритої травми шиї у вигляді крововиливів в м`які тканини шиї в ділянці під`язикової кістки, крововиливу під ліву нижньощелепну слинну залозу, крововиливу в товщу язика, ознак механічної асфіксії та ознак швидко наставшої смерті (рідкий стан крові, повнокров`я внутрішніх органів, різке повнокров`я та набряк речовини головного мозку). При токсикологічному дослідженні крові трупа виявлено 4,17 проміле етилового спирту, що відносно живих осіб відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння;

Даними протоколу проведеного слідчого експерименту від 09.01.2014 року із застосуванням відеозапису в яких зафіксовано обставини спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 25/3 від 10.02.2014 року, не виключається можливість за обставин які вказані в протоколі слідчого експерименту від 09.01.2014 року за участю ОСОБА_7 виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень: синця в ділянці лівого кута нижньої щелепи та закритої травми шиї у вигляді крововиливів в м`які тканини шиї в ділянці під`язикової кістки, крововиливу під нижньощелепну слинну залозу та крововиливу у товщу язика, яка супроводжувалася явищами механічної асфіксії.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вона засуджена і її дії за 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 не вчиняла умисного вбивства потерпілого, а діяла в стані необхідної оборони, але перевищила її межі та те, що її дії необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України, об`єктивно не підтверджені та спростовуються матеріалами кримінального провадження, а тому розцінюються судом як обраний спосіб захисту.

Згідно правових висновків Верховного Суду України у справах № 5-12кс14, № 5-34кс 14, № 5-34кс 14 особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлено і іншими мотивами, наприклад, наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, котра перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

З встановлених в ході розгляду справи судом першої інстанції та перевірених судом апеляційної інстанції обставин вбачається, що вживання алкогольних напоїв, сварки та бійки між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 були звичними для них, тому сварка, яка виникла між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 07.01.2014 р. близько 17 години, а в подальшому переросла в бійку відповідала укладу їх спільного проживання. В ході сварки як ОСОБА_7 , так і потерпілий ОСОБА_10 завдали один одному тілесних ушкоджень, які відповідно до висновків експертів відносяться до легких тілесних ушкоджень. Потерпілий ОСОБА_10 виганяв ОСОБА_7 з будинку, але остання відмовилась його покидати, тобто мала можливість безперешкодно залишити приміщення. При цьому ОСОБА_10 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (4,17 проміле), що нівелювало його фізичну перевагу над ОСОБА_7 , тобто він не міг створити реальну та безпосередню загрозу щодо заподіяння шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_7 . Крім того, зіштовхнувши потерпілого на підлогу та опинившись над ним, ОСОБА_7 здавлювала комір сорочки на його шиї протягом 5 хвилин, що є тривалим проміжком часу, доки не почула хрипіння останнього.

Колегія суддів вважає, що фізичний стан, в якому перебував потерпілий ОСОБА_10 , за своїми об`єктивними ознаками не міг створити реальної та безпосередньої загрози життю й здоров`ю обвинуваченої ОСОБА_7 , а тому в неї не було необхідності заподіювати шкоду потерпілому.

Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що вона могла залишити будинок потерпілого, але цього не зробила, тому що їй не було куди йти.

Тому твердження апелянта захисника ОСОБА_8 про те, що злочин ОСОБА_7 скоїла при перевищенні меж необхідної оборони та її дії необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України, спростовується доказами наведеними у вироці, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Доводи захисника про те, що в ході розгляду даного провадження не встановлено мотив та мету дій обвинуваченої ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, мотивом вчинення злочину були неприязні відносини, які виникли під час сварки між обвинуваченою та потерпілим, а метою позбавлення життя потерпілого , про що свідчать дії обвинуваченої, яка не заперечувала, що здавлювала комір сорочки на шиї потерпілого протягом 5 хвилин, доки не почула хрипіння останнього.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані про особу винної, яка по місцю проживання характеризується негативно, наявності непогашеної судимості, обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді реального позбавлення волі, яке є наближеним до мінімального.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо погіршення становища обвинуваченої та збільшення їй розміру покарання .

При цьому колегія суддів на підставі ч.2 ст.67 КК України, відмовляє прокурору в задоволенні його вимоги про визнання обтяжуючої покарання ОСОБА_7 обставини - «рецидив злочинів» і не визнає її такою, оскільки вона не пов`язана із вчиненим злочином, не обумовлювала його вчинення, не спровокувала його вчинення та не сприяла цьому.

З огляду на зазначене, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим , підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст. 72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченій ОСОБА_7 строк її попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі зарахувати з 23 липня 2016 року по 27 вересня 2016 року включно.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22.07.2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк її попереднього ув`язнення з 23 липня 2016 року по 27 вересня 2016 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :