Cправа № 750/1932/16-к
Провадження № 1-кс/750/1259/16

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,

в с т а н о в и в :

22.02.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, означеною ним, як «скарга на бездіяльність слідчого відділу ЧВП ГУНП в Чернігівській області по кримінальному провадженню 0000634», котра була отримана 26.02.2016 р., де зазначив, що після винесеної 08.06.2015 р. Деснянським районним судом м. Чернігова ухвали про зобов`язання слідчого Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, він не мав жодної інформації по цьому кримінальному провадженні, вважав, що таке судове рішення працівниками міліції було проігноровано, не призначений слідчий та не розглянуте його клопотання від 31.07.2015 р. В скарзі, поданій до суду просить зобов`язати слідчий відділ поліції надати йому інформацію про :

1. прізвище, ім`я та по батькові слідчого, визначеного у провадженні;

2. реєстрацію;

3. початок досудового слідства;

4. результат розгляду його клопотання;

5. ознайомлення його з матеріалами досудового слідства або надати їх копії.

6. письмово інформувати його про хід досудового слідства.

Разом з тим, ніякого правового обґрунтування даної скарги особою, котра ту подала, наведено не було, скарга не містила жодних посилань на будь-які норми законодавства. Відповідно до положень ст. 303 КПК України існує виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час проведення досудового розслідування слідчому судді, а саме глава 26 КПК України у ч. 1 ст. 303 КПК розмежовує 8 позицій щодо можливого абсолютно різного за правовим змістом оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, де у пунктах 1-8 цієї норми закону перераховані такі. Виходячи із цих імперативних приписів закону, враховуючи, що ОСОБА_3 звернувся зі скаргою, в котрій сформулював вимоги, не передбачені діючим законодавством, як предмет спору, а саме такі, які не підпадають під визначені у ч. 1 ст. 303 КПК України, що регламентує розгляд всіх рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора під час досудового розслідування, судом було прийняте рішення про відмову у відкритті провадження по даній скарзі. Це базується на положенні процесуального закону, котрим не передбачені інші форми реагування суду на таку ситуацію, а саме, як пересилання скарги, виділенні її в частині, усунення недоліків, тощо, в зв`язку з тим, що це не є компетенцією суду і не може бути виконане тим, позаяк це є предметом волевиявлення лише самої особи, яка подала скаргу, разом з тим прийняте рішення жодним чином не перешкоджало її праву на подальший судовий захист у встановленому законом порядку, тобто поданню скарги з точно визначеним предметом оскарження.

У подальшому ОСОБА_3 оскаржив ухвалу слідчого суді, яка рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 21.03.2016 р. була скасована, з посиланням на те, що згідно ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься доступ до правосуддя. Також, до підстав для скасування ухвали, апеляційний суд відніс те, що слідчий суддя не перевірив викладені у скарзі обставини та передчасно відмовив у відкритті провадження за скаргою.

При цьому, у рішенні апеляційного суду жодним чином не зазначено, що в силу положень ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя не має права відмовляти у відкритті провадження із підстав, зазначених у цій частині статті закону, як і не зазначено про те, яким чином, слідчий суддя, при отриманні скарги, будучи зобов`язаний прийняти лише одне із трьох рішень, а саме: 1) про відкриття провадження за скаргою; 2) про відмову у відкритті провадження по скарзі; 3) про повернення скарги, одночасно ще і зобов`язаний до прийняття такого рішення, перевірити викладені в скарзі обставини, при чому аби таке не було зроблено передчасно, а, крім того, враховуючи, що закон зовсім це містить вказівок, як на механізм такої перевірки, так і приписів щодо передчасності, своєчасності або несвоєчасності подібної перевірки.

Також, в рішенні апеляційного суду не зазначене, що винесення ухвали про відмову у відкритті провадження за скаргою в стадії судового контролю, як одного із видів судового рішення, скерованого на реалізацію права громадянина на звернення до суду у порядку і спосіб передбачений законом, є взагалі неможливим, враховуючи що в ухвалі слідчим суддею вказано на передбачений законом механізм звернення до суду, і є таким, що обов`язково перешкоджає доступу до правосуддя.

Разом з тим, виходячи із приписів ст. 415 КПК України, в частині того, що висновки і мотиви, з яких скасоване судове рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, 25.03.2016 р. слідчим суддею було відкрите провадження за даною скаргою на бездіяльність слідчого, навіть без зазначення конкретного виду скарги, оскільки зробити таке суд не мав можливості із причин, наведених вище.

У судовому засіданні особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 таку скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення тієї, зазначивши, що заява ОСОБА_3 від 31.07.2015 р. про надання інформації стосовно ходу розслідування в матеріалах кримінального провадження відсутня, а саме досудове розслідування було розпочате лише 20.01.2016 р., з яких підстав заява не була зареєстрована раніше, як така, що стосувалась повідомлення про кримінальне правопорушення, йому достеменно не відомо, цим повинен був опікуватись слідчий, котрий чергував того дня. На питання ОСОБА_3 до нього в судовому засіданні, слідчий повідомив, що готовий надати тому всю необхідну інформації по руху по провадженню, за наявності його клопотання про таке.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, слідчого та дослідивши в судовому засіданні надані матеріали скарги, суд доходить висновку, що за результатами розгляду скарги, належить відмовити в її задоволенні.

Кримінальне провадження було здійснене на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також диспозитивності. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не перебираючи на себе цю частину процесу.

В судовому засіданні встановлено, але лише зі слів особи, яка подала скаргу, що 31.07.2015 р. він звернувся до слідчого відділу Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з приводу виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 р. щодо зобов`язання слідчого відділу внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення. Згідно наданого суду витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань, такі відомості були дійсно внесені не в строк та не в порядку, передбаченому ст. 214 КПК України, а більш ніж через півроку, а саме 20.01.2016 р.

Відповідно до норм КПК України, слідчий суддя розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора лише на стадії досудового розслідування.

Як слідує з п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, початок строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні обраховується з 20.01.2016 р. Оскільки ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у не здійсненні тим процесуальних дій у період, котрий передував 20.01.2016 р. тобто, до початку досудового розслідування, а повноваження слідчого судді, щодо здійснення судового контролю, законом обмежені стадією досудового розслідування, котра починається лише з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до чого, обставини, на які посилається особа, що подала скаргу не можуть бути розглянуті у порядку судового контролю, що не виключає іншого судового чи позасудового способу захисту ним своїх прав, але в даному випадку в зв`язку з цим, у задоволенні скарги належить відмовити за відсутністю предмету оскарження, як такого, що відноситься саме до стадії судового контролю.

При цьому, суд наголошує, що ухвалюючи таке рішення, суд жодним чином не порушує прав особи, яка подала скаргу до суду, оскільки в судовому засіданні встановлений факт недотримання закону іншого роду, а саме невиконання компетентними особами, а рівно і посадовими особами тодішнього Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області, а нині Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, положень закону в частині невиконання судового рішення - ухвали слідчого суду Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 р., що також було підтверджено листом заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 21.01.2016 р. за № 695-вих16 на ім`я ОСОБА_3 . Таким чином, зазначене дозволяє ОСОБА_3 реалізувати всі свої права на клопотання та розгляд тих слідчим, прокурором, в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України.

Слід зауважити на правову безграмотність зазначеної вище посадової особи місцевої прокуратури, котра вказує ОСОБА_3 на його право оскарження такого прокурорського листа від 21.01.2016 р. за № 695-вих16 до суду, хоч в дійсності це оскарження листа, не передбачено діючим кримінальним процесуальним законодавством, замість того, аби визначитись з причиною невиконання судового рішення та конкретними особами, з вини яких це сталось. Оскільки такі дії або ж бездіяльність, не виключно, можуть свідчити про умисне невиконання судового рішення, прояв неповаги до суду, навмисний підрив авторитету судової влади, тощо, суд вважає за необхідне довести про встановлене до відома керівників прокуратури Чернігівської області та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області для встановлення дійсних обставин, винних осіб, якщо такі є, та належного реагування на це, з повідомленням про таке суду.

Керуючись ст. ст. 2, 22, 23, 26, 303, 306, 307, 309 КПК України,
у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1