АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 серпня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
та учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16.06.2016 року в кримінальному провадженні №0000340 по обвинуваченню ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16.06.2016 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , гр. України, з середньо-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст.128 КК України і йому призначено покарання у виді 2 роки обмеження волі.
Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання період попереднього його ув`язнення на підставі ст.72 КК України з 03.02.2015 року по 14.04.2015 року та тримання під вартою з 14.04.2015 року по 12 січня 2016 року і звільнено останнього від відбування покарання у зв`язку з фактичним відбуттям ним покарання до ухвалення цього вироку.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 50000 грн.., 5156 грн. 20 коп. збитків, понесених у зв`язку з втратою працездатності. Витрати, понесені на правову допомогу в сумі 6313 грн. 93 коп. та 650 грн. 8 коп. витрат, понесених на забезпечення прибуття представника потерпілого до місця судового розгляду кримінального провадження.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 15 червня 2014 року, біля 23 год. 30 хв. він, перебуваючи біля кафе «Ельдорадо», що в с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, діючи умисно, протиправно, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, навмисно з силою правою рукою кинув скляну пляшку об`ємом 0,5 л. з-під пива в ліву частину обличчя ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесні ушкодження.
Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено наступні тілесні ушкодження: проникаюча різана рана верхнього повіка лівого ока з розривом інтрамаргенального краю та слізного каналу лівого ока, що ускладнилося розвитком гіфами, гемофтальнму, атрофією лівого очного яблука з розвитком повної сліпоти на ліве око (гострота зору 0, поле зору не визначається), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що призвели до виникнення стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на 1/3.
Згідно вироку, ОСОБА_6 15.06.2014 року, приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи біля кафе «Ельдорадо» в с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, не передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та не бажаючи їх настання, правою рукою кинув скляну пляшку з-під пива об`ємом 0,5 л в напрямку розташованої неподалік нього групи людей, яка влучила в ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_9 , спричинивши йому тілесні ушкодження.
Внаслідок необережних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено наступні тілесні ушкодження: проникаюча різана рана верхнього повіка лівого ока з розривом інтрамаргенального краю та слізного каналу лівого ока, що ускладнилося розвитком гіфами, гемофтальму, атрофією лівого очного яблука з розвитком повної сліпоти на ліве око (гострота зору 0, поле зору не визначається), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що призвели до виникнення стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на 1/3.
На цей вирок прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та постановити новий вирок, визнавши ОСОБА_6 винуватим за ст.121 ч.1 КК України і призначити останньому покарання за цей злочин.
На обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на показання потерпілого та свідків, які вказували, що саме ОСОБА_6 кинувши пляшку в групу людей, заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_9 . Ще вказував, що в обвинуваченого був непрямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому і дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за наслідками, що наступили. Також апелянт зазначав, що потерпілий ОСОБА_9 перед заподіянням йому тілесних ушкоджень припиняв бійку між обвинуваченим та іншою особою і такі дії не сподобались обвинуваченому.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволені вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційних вимог та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Оскільки фактичні обставини заподіяння тяжких тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому ОСОБА_9 не оспорюються в поданій скарзі, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження висновків суду першої інстанції в тій частині, що саме ОСОБА_6 заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 .
Що стосується тверджень прокурора про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст.121 ч.1 КК України, його вимоги є безпідставні.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.91 КПК України, в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Диспозицією ч.1 ст.92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З обвинувального акту (т.1 а.с.4-5) вбачається, що зміст пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, не містить вказівки про мотив, з яким діяв обвинувачений, кидаючи скляну пляшку в напрямку потерпілого.
Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.01.2016 року (т.2 а.с.79-80) вбачається, що саме відсутність в формулюванні обвинувачення в мотивувальній частині вироку мотиву дій ОСОБА_6 щодо потерпілого, було підставою для скасування вироків районного та апеляційного судів, які ухвалювались в цьому кримінальному провадженні.
Під час нового судового розгляду в суді першої інстанції зміст пред`явленої раніше обвинуваченому підозри не змінювався.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального висновку, крім випадків, передбачених цією статтею.
Оскільки вказівка про мотив вчинення злочину є складовою суб`єктивної сторони та змісту обвинувачення, яке підлягає доказуванню в кримінальному провадженні і цей обов`язок покладається на слідчого та прокурора, суд позбавлений можливості самостійно встановлювати та вказувати в обвинуваченні мотивувальної частини вироку мотив вчиненого злочину.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
За відсутності вказівки на мотив вчинення злочину в обвинувальному акті суд першої та апеляційної інстанцій позбавлений можливості в даному випадку кваліфікувати дії обвинуваченого за ст.121 ч.1 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.128 КК України.
А тому апеляційні вимоги прокурора є безпідставні і в задоволенні його скарги необхідно відмовити.
Крім того, прийнявши рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого понесених ним витрат на участь в судовому засіданні представника потерпілого та витрат, пов`язаних з проїздом представника потерпілого в судові засідання, суд першої інстанції порушив вимоги ст.120 КПК України.
Згідно ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Оскільки прийняте судом першої інстанції рішення в частині задоволення вимог потерпілого про стягнення з обвинуваченого матеріальних витрат, понесених ним на оплату послуг та проїзд представника потерпілого,який надавав правову допомогу за договором, суперечить вимогам ст.120 КПК України, в цій частині вирок є незаконним і його необхідно змін.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 437, 91, 92, 120, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_8 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16.06.2016 року в кримінальному провадженні №0000340 щодо ОСОБА_6 відмовити.
В порядку ст.408 КПК України вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16.06.2016 року щодо ОСОБА_6 змінити та виключити з резолютивної частини його вказівку суду про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 понесених витрат на правову допомогу в сумі 6313 грн. 93 коп. та 650 грн. 8 коп. витрат, понесених на забезпечення прибуття представника потерпілого до місця судового розгляду кримінального провадження.
В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в порядку касаційного провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення,

Головуючий ОСОБА_10

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія вірна: суддя