Справа 688/1243/16-к
№ 1-в/688/733/16
Ухвала
Іменем України
09 березня 2016 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Шепетівської виправної колоній № 98 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Київ, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, до засудження не працюючого, раніше не судимого,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

встановив:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, посилаючись на те, що він став на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримав.

Заслухавши у судовому засіданні засудженого, а також представника адміністрації виправної установи, прокурора, які заперечили проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення і відбув визначену законом частину покарання встановленого вироком суду.

Встановлено, що вироком апеляційного суду м. Києва від 27.06.2008 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2016р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.12.2007р. по 03.02.2009р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 05.12.2007 року. Кінець строку: 06.10.2018 року.

Станом на 01.03.2016р. невідбута частина покарання становить 2 роки 7 місяців 5 днів. ОСОБА_5 відбув 3/4 строку покарання.

Відповідно до характеристики засуджений ОСОБА_5 з 11.12.2007р. утримувався в СІЗО м. Києва, стягнень та заохочень не мав. З 22.03.2009 року відбував покарання в Шепетівській виправній колонії Хмельницької області (№98). За період відбування покарання допустив 1 порушення режиму відбування покарання, яке виражалося в порушенні розпорядку дня, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією колонії. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Має 1 заохочення. З 06.06.2010 року перебував у лікувальному закладі при Райківській виправній колонії Житомирської області (№73). За період лікування порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності адміністрацією колонії не притягувався. Стягнень та заохочень не мав. З 12.07.2010 року відбував покарання в Шепетівській виправній колонії Хмельницької області (№98). За період відбування покарання допустив 1 порушення режиму відбування покарання, яке виражалось в невиконанні законних вимог представника адміністрації колонії, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією колонії, а саме поміщався в ДІЗО колонії. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 30.06.2011 року перебував у лікувальному закладі при Райківській виправній колонії Житомирської області (№73). За період лікування допустив 1 порушення режиму утримання, яке виражалося в порушенні розпорядку дня, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією колонії. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 13.02.2012 року відбуває покарання в Шепетівській виправній колонії Хмельницької області №98. За період відбування покарання стягнень не має. У відношенні до представників адміністрації колонії грубості не проявляє. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. За сумлінне ставлення до праці 3 рази заохочувався. Дбайливо ставиться до майна колонії, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, побачень, отримує від них посилки та передачі. За характером спокійний. У відношенні до інших засуджених безконфліктний. Бере участь в реалізації програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», «Правова просвіта», «Творчість», але відноситься формально. У 2013 році здобув професію фрезерувальник в Шепетівському навчальному центрі №98. Бере участь у громадському житті колективу засуджених відділення, з 30.12.2014р. являється членом ради колективу засуджених відділення. Має позов у сумі 100 000 грн., який не відшкодував.

Комісією колонії з питань розгляду заохочувальних норм 18.12.2013 року ОСОБА_5 було відмовлено в переведенні до ДСР, як такому, що не стає на шлях виправлення. Комісією колонії з питань розгляду заохочувальних норм 16.12.2015 року засудженому було відмовлено в заміні більш м`яким покаранням, як такому, що не став на шлях виправлення.

Надані характеризуючи дані адміністрацією Шепетівської виправної колонії №98 не достатні для переконання в тому, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заміна невідбутої частини покарання засудженому при таких обставинах буде передчасною, з огляду на наступне.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про можливість застосування відносно особи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого, яке підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання: виконання покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищення загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбання спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Тоді як, ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесенням раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких відкриттів; відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконанням норм виробітку; ставленням до майна, знарядь виробництва; прагненням придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутність трудових порушень; суворим додержанням правил охорони праці і правил техніки безпеки та ін.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, засуджений в період відбування покарання неодноразово допускав порушення вимог режиму тримання, за що в період з березня 2009 року по вересень 2011 року тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності з послідуючими стягненнями у виді догани, попередження та 15 діб ДІЗО, що свідчить про стійке небажання останнього ставати на шлях виправлення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення умисних особливо тяжких злочинів.

Посилання ж засудженого на наявність у нього заохочень за добру поведінку і сумлінне ставлення до праці, та погашення на момент звернення до суду всіх застосованих до нього стягнень, судом до уваги не приймаються, позаяк висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе вирішення питання про заміну для засудженого невідбутої частини покарання більш м`яким. Крім того, висновок суду повинен ґрунтуватися і на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення, чого в даному випадку не відбулося.

Таким чином, засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, а тому суд дійшов висновку, що у клопотанні про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1