У Х В А Л А

10 червня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2., розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2013 року ОСОБА_1 засуджено за пунктом 6 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю. Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили визначено тримання під вартою в Артемівському слідчому ізоляторі Донецької області (№ 6).

Зазначений вирок законної сили не набрав, оскільки апеляційна скарга засудженого перебуває на розгляді апеляційного суду Донецької області на стадії відкриття провадження, а сама кримінальна справа знаходиться у приміщенні апеляційного суду Донецької області в м. Донецьку, доступ до кабінетів якого відсутній у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, а тому апеляційний суд Донецької області на території України позбавлений можливості розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 по суті.

Ухвалою слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2015 року за клопотанням засудженого ОСОБА_1 та його захисника ухвалено рішення про зобов'язання службових осіб Артемівської установи виконання покарань № 6 УДПтСУ в Донецькій області припинити утримання ОСОБА_1 під вартою за вказаним вироком та звільнити його з-під варти в залі суду.

Ухвалою судді апеляційного суду Донецької області від 15 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказане рішення слідчого судді з посиланням на частину четверту статті 399 КПК про те, що апеляційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає оскарженню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2016 року вищезазначене рішення апеляційного суду залишено без зміни.

Заступник Генерального прокурора України, посилаючись на пункт 2 статті 445 КПК подав до Верховного Суду України заяву про перегляд зазначеної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_1 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, передбачених цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень і просить скасувати рішення апеляційного та касаційного судів, призначивши новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, вважаю, що вони містять недоліки, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

Згідно із пунктом 3 статті 449 КПК до заяви про перегляд судових рішень додаються, в тому числі, копії різних за змістом судових рішень, в яких має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, передбачених цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК.

Пунктом 2 статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, передбачених цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень в аспекті (значенні) правової позиції суду касаційної інстанції, висловленої у своєму рішенні.

Перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання/невтручання в таке рішення є необхідним/потрібним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що зумовлює Верховний Суд України висловити свою правову позицію щодо правильного застосування норми права, передбаченої КПК. Ключовою умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми процесуального права.

Заявник вважає, що у судовому рішенні касаційної інстанції неоднаково застосовані норми права, гіпотеза якої міститься у статті 2, пункті 1 частини першої статті 7, частині шостій статті 9, частині другій статті 24 КПК; диспозиція викладена у частині першій статті 309, частині четвертій статті 399, частині першій статті 422, частині четвертій статті 424 КПК, а санкцією є положення частини першої статті 438 КПК.

На обґрунтування неоднаковості у правозастосуванні касаційного суду прокурор надав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5, від 2 липня 2015 року щодо ОСОБА_3 та від 15 липня 2015 року щодо ОСОБА_6.

Аналіз обґрунтування доводів заяви та долучених до неї копій судових рішень свідчить, що заступник Генерального прокурора України не виконав зазначених вимог статті 449 КПК.

Так, за змістом заяви неоднакове застосування касаційним судом заявник убачає у тому, що в оскаржуваному судовому рішенні касаційний суд усупереч загальним засадам кримінального судочинства та положенням статті 2, пункту 1 частини першої статті 7, частини шостої статті 9, частини другої статті 24 КПК безпідставно погодився із тлумаченням апеляційного суду частини першої статті 309 КПК про неможливість оскарження в апеляційному порядку інших, ніж у даному переліку, рішень слідчого судді, що призвело до повернення апеляційної скарги на підставі частини четвертої статті 399 КПК та позбавило учасників кримінального провадження конституційно гарантованого права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень.

Надані для порівняння рішення суду касаційної інстанції заявник вважає прикладами іншого застосування норми права щодо предметного переліку оскаржуваних в апеляційному порядку ухвал слідчого судді, так як у зазначених ухвалах суд касаційної інстанції констатував, що у частині першій статті 309 КПК відсутня заборона щодо оскарження ухвали слідчого судді, у тому числі про обрання або скасування запобіжного заходу.

Водночас зі змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5, від 2 липня 2015 року щодо ОСОБА_3 та від 15 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 убачається, що підставою для скасування рішень апеляційних судів та призначення нового розгляду в судах апеляційної інстанції було встановлення неправильного тлумачення апеляційними судами поняття «застосування» запобіжного заходу при прийнятті рішень про відмову у відкритті апеляційного провадження на рішення слідчих суддів про обрання/зміну запобіжного заходу, тобто тих рішень, які відповідно до вимог закону підлягають апеляційному оскарженню.

В оспореному ж рішенні слідчий суддя не вирішував питання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_1

Отже, зміст жодної із долучених прокурором ухвал касаційного суду наданих для порівняння, всупереч твердженням заявника, не містить висновку касаційного суду про застосування положень частини першої статті 309 КПК щодо можливості апеляційного оскарження інших рішень слідчого судді, крім тих, які визначені у зазначеній нормі процесуального закону, зокрема, рішень слідчого судді про звільнення особи з-під варти, ухвалених з підстав, передбачених частиною третьою статті 206 КПК у порядку виконання слідчим суддею обов'язку щодо захисту прав людини.

За таких обставин за відсутності наданих заявником порівнюваних судових рішень, які демонструють іншу, ніж у оскаржуваному судовому рішенні правову позицію щодо тлумачення частини першої статті 309 КПК в аспекті вичерпності встановленого в цілому частиною першою цієї статті предмету апеляційного оскарження судових рішень слідчого судді, заява вважається поданою без дотримання вимог статті 449 КПК, на усунення недоліків якої надається строк.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК,

ухвалив:

про вказані недоліки заяви повідомити заступнику Генерального прокурора України та надати йому строк для їх усунення до 11 липня 2016 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2