Провадження № 1-кп/734/89/16 Справа № 734/1751/16-к
іменем України
20 липня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретареві ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, механіка-водія роти забезпечення навчального процесу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції з СІЗО м. Києва,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
Відповідно до вказаної угоди солдат ОСОБА_3 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 2 від 01.02.2015 солдат ОСОБА_3 був призначений на посаду механіка-водія 2 взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу вказаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдат ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №548-ХІV, та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; суворо дотримуватися статутів Збройних Сил України; бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
У порушення вищевказаних вимог близько 08.00 год. 07 грудня 2015 року солдат ОСОБА_3 з метою тимчасово ухилитися від виконання службових обов`язків, діючи умисно, без поважних причин самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , що було виявлено військовими посадовими особами під час перевірки наявності особового складу роти забезпечення навчального процесу на ранковому шикуванні.
Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
В період самовільного залишення військової частини солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 м. Києва і Київської області, де останній перебуває і наразі.
Отже, солдат ОСОБА_3 в період з 07 грудня 2015 року по 19 січня 2016 року, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , без поважних причин перебував за межами вказаної військової частини.
Таким чином, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 07 грудня 2015 року близько 08.00 год. вчинив самовільне залишення місця служби (військова частина польова пошта В НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_2 ) в умовах особливого періоду, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, яке виразилося в самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду.
Згідно з вказаною угодою ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Також вказаною угодою сторони із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України погодили покарання у виді арешту строком 4 (чотири) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 4 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком визнає права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що перелічені в угоді.
Таким чином, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжні заходи в межах кримінального провадження не обиралися.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в редакції, чинній з 05 березня 2015 року/, та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України у виді арешту строком 4 (чотири) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання в порядку виконання вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з обмеженням :

- обвинуваченим та його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1