Номер провадження: 11-кп/785/669/16
Номер справи місцевого суду: 496/301/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17.03.2016 року, покримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000010 від 03.01.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець РФ, м. Комсомольськ-на-Амуре Хабаровського краю, громадянин РФ, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

Засуджений:

- за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ст. 15 ч. 2 - 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Згідно ст. 72 ч. 5 КК України зарахований в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 10.01.2016 року, у співвідношенні один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 засуджений за те, що 02 січня 2016 року, близько 10:00 год., шляхом розбиття вікна, проник в будинок АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 12950 грн.

Крім того, 09 січня 2016 року, близько 16:00 год., ОСОБА_8 повторно, шляхом відкриття незачиненого вікна, проник до житлового будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 7500 грн.

Крім того, 09 січня 2016 року, близько 20:00 год., ОСОБА_8 , повторно, шляхом відкриття незачиненого вікна, проник до житлового будинку АДРЕСА_4 , звідки 10 січня 2016 року, о 07:00 год., таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 1150 гривень.

Крім того, 10 січня 2016 року, близько 11:00 год., ОСОБА_8 , повторно, шляхом відкриття незачиненого вікна, проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_4 , звідки намагався таємно викрасти кабель довжиною 40 м, вартістю 4800 гривень, однак не зміг закінчити кримінальне правопорушення до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий потерпілою ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор місцевої прокуратури Іллічівська Одеської області ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_8 у вироку суду, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, за епізодами викрадання майна 02.01.2016 року у потерпілої ОСОБА_10 , а також 09.01.2016 року та 10.01.2016 року у потерпілої ОСОБА_11 , та призначити покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Також визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2 - ст. 185 ч. 3 КК України, за яким призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, так як у резолютивній частині окремо призначив однакове покарання ОСОБА_8 за вчинення кожного епізоду злочинів, кваліфікованих за ст. 185 ч. 3 КК України. Також при застосуванні ч. 1 ст. 70 КК України суд неправильно визначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим, оскільки за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 3 КК України, а також по епізоду замаху на викрадання майна за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 3 КК України, було призначено однакове покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, в зв`язку з чим вони поглиненню не підлягають.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор зазначив, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій у вироку суду, а також призначене покарання, просить змінити вирок суду, застосуватист. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком, посилаючись на те, що суд першої інстанції не з`ясував усі пом`якшувальні його вину обставини, а саме те, що він вину визнав з моменту затримання, щиро розкаявся у вчинених злочинів, сприяв розкриттю злочинів, має родину та двох неповнолітніх дітей, донька ОСОБА_12 тяжко хворіє, на лікування останньої постійно потрібні гроші. Також суд не врахував, що викрадене майно потерпілим він потерпілим добровільно повернув, в зв`язку з чим потерпілі надали заяви що претензій до нього не мають, цивільний позов не заявляли.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого та захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та частково визнали апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна, скоєне повторно, поєднане з проникненням у житло, а також, як замах на таємне викрадання чужого майна, скоєне повторно, поєднане з проникненням у житло, яке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який послідовно, в повному обсязі визнавав пред`явлене обвинувачення, в зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор та обвинувачений не оспорюють доведеність вини і кваліфікацію дій обвинуваченого у вироку суду.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню в частині призначення обвинуваченому покарання, так як у вироку суду неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, а саме недотримані вимоги ст.ст.32, 70 КК України при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, а також призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Апеляційний суд, на підставі ст. 409 ч. 1 п.4, ст. 413 КПК України, вважає необхідним вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

При цьому, при призначенні покарання апеляційний суд враховує вимоги ст. 65 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції у вироку, у відповідності до вимог ст.66 КК України, визнав наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.

Також, згідно вимог ст.67 КК України, суд першої інстанції встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає, що зазначені обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, у вироку суду встановлена обґрунтовано.

Крім того, при призначенні покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а саме наявність у ОСОБА_8 родини, малолітньої доньки, відсутність судимостей.

При апеляційному розгляді стороною захисту була надана медична документація, згідно якої малолітня донька обвинуваченого страждає тяжким хронічним захворюванням, потребує догляду.

В матеріалах провадження міститься довідка Йосипівської сільради Овідіопольського району Одеської області про те, що обвинувачений проживав разом з своєю родиною без реєстрації.

Разом з тим, з вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні покарання суд першої інстанції не встановив усі обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України.

Так, суд першої інстанції не визнав обставинами, що пом`якшують покарання, обставини, які прямо передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.66 КК України, зокрема, активне сприяння розкриттю злочину, зазначене в обвинувальному акті, а також усунення заподіяної шкоди, так як обвинувачений послідовно, в ході досудового розслідування та судового слідства, не тільки визнавав вину, але давав показання, які були покладені в основу обвинувачення і вироку суду, в зв`язку з чим суд розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України, а також сприяння органам досудового слідства в усуненні заподіяної шкоди, так як обвинувачений добровільно видав викрадене майно, яке в подальшому було повернуто потерпілим.

Про наявність зазначених обставин свідчить те, що обвинувачений не тільки критично оцінив свою злочинну поведінку, але несе кримінальну відповідальність не оспорюючи кваліфікацію дій та призначене покарання. Своїми активними діями у вигляді зізнавальних показань, визнаних достовірними судом, сприяв органам досудового слідства у з`ясуванні обставин вчинення злочину.

Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним, відповідно до вимог ст. 66 ч. 1 п.1, ч.2 КК України, визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди та наявність на утриманні неповнолітньої доньки ОСОБА_13 , яка тяжко хворіє.

Апеляційний суд вважає необхідним призначити покарання, обвинуваченому ОСОБА_8 з врахуванням вимог ст. 65 ч.ч. 1,2 КК України, зокрема, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та зазначених обставин, що пом`якшують покарання, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , встановлених у вироку суду першої інстанції та апеляційним судом, за ст. 185 ч. 3 КК України у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, за ст. 15 ст. 185 ч. 3 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд вважає, що доводи в апеляційній скарзі прокурора про те, що призначене у вироку суду покарання через свою м`якість не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в апеляційній скарзі належним чином не мотивовані, апеляційний суд обставин, на підставі яких міг би прийти до такого висновку, не вбачає.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню.

З врахуванням зазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, якими, зокрема, є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину,усунення заподіяної шкоди та наявність на утриманні неповнолітньої доньки ОСОБА_13 , яка тяжко хворіє, а також враховуючі відсутність обставин, що обтяжують покарання, данні про особу ОСОБА_8 , який має родину, постійне місця проживання, перше притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у місцях позбавлення волі, і вважає необхідним застосувати ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з застосуванням ст. 76 ч. 1 п.п.2,3 КК України.

Керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 405, 409, 413 КПК України апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17.03.2016 рокувідносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ст. 185 ч. 3 КК України 3 роки 1 місяць позбавлення волі; за ст. 15 ч. 2 - 185 ч. 3 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п.2,3 КК України:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місяця проживання, роботи.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити ОСОБА_8 з під варти негайно, в залі суду.

В решті вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17.03.2016 рокузалишити без змін.

Вирок вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2