Справа № 167/240/16-к Провадження № 11-кп/773/372/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою начальника Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, із середньою освітою, не працює, одружена, раніше не судима,

засуджена за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

ОСОБА_7 визнана винною і засуджена за те, що у період часу з 25 вересня 2014 року до 01 травня 2015 року у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на АДРЕСА_1 , перебуваючи на посаді продавця, привласнила чуже майно, а саме продукти харчування на загальну суму 24 783 (двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят три) гривні 65 копійок, які були їй ввірені.

Не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченої, прокурор оскаржує рішення суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Посилається на те, що санкцією, інкримінованої ОСОБА_7 статті, передбачено можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого. Однак у вироку судом першої інстанції не вмотивовано підстав не застосування до обвинуваченої вказаного виду додаткового покарання. З огляду на те, що злочин вчинений матеріально-відповідальною особою з корисливих мотивів, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, з позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік.

У запереченні на апеляцію обвинувачена вважає вирок суду першої інстанції законним, обгрунтованим і вмотивованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора та обвинувачену, які підтримали її в повному обсязі, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 191 КК України є правильними і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що застосовуючи до обвинуваченої основне покарання у виді штрафу, суд першої інстанції не вмотивував підстав не застосування до неї додаткового покарання, заслуговують на увагу, а тому вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_7 вчинила злочин середньої тяжкості, вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих злочином збитків, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Тому покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю виражається у позбавленні засудженого його суб`єктного права на ті посади, які він обіймав, або на ту діяльність, якою він займався на момент вчинення злочину, а також можливості претендувати на обіймання певної посади або зайняття певною діяльністю на строк, встановлений вироком суду.

Оскільки ОСОБА_7 вчинила злочин, безпосередньо пов`язаний із займаною нею діяльністю, будучи матеріально відповідальною особою, з корисливих мотивів, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до першої додаткову міру покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з обліком, зберіганням та реалізацією товарно-матеріальних цінностей на підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, строком на один рік.

У зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України судове рішення підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу начальника Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури задовольнити.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 191 КК України покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, зберіганням та реалізацією товарно-матеріальних цінностей на підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, строком на один рік.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий
Судді