Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 24 листопада 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001290 за касаційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року щодо ОСОБА_14 .

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 172 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Вироком вирішено цивільний позов у справі.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_14 визнано винуватим та засуджено за грубе порушення законодавства про працю.

ОСОБА_14 , будучи директором ТОВ «Водолій - М», всупереч вимогам ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України в частині використання найманої праці без складання трудових договорів, або видання наказу, або розпорядження в письмовій формі, в період з липня 2011 року по серпень 2011 року використовував найману працю ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 по бетонуванню стрічкового фундаменту та виконанню кладки цоколя при будівництві банно-оздоровчого комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , не уклавши з останніми трудових договорів та не забезпечивши додержання передбачених ст. 46 Конституції України прав робітників на соціальний захист. При цьому, в порушення ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено що власник зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконаної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, будь-які документи щодо обсягу та розрахунку за виконані роботи ОСОБА_14 не складав. Крім цього, всупереч вимогам ст. 110 КЗпП України, ОСОБА_14 виплачував заробітну плату працівникам готівкою на руки, при цьому працівники не розписувалися про отримання заробітної плати, не ознайомлювалися про розмір нарахувань та відрахувань з заробітної плати.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року вирок суду першої інстанції скасовано та кримінальне провадження відносно ОСОБА_14 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

У касаційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки в діях ОСОБА_14 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, а висновок апеляційного суду про те, що між останнім та потерпілими склалися цивільно правові відносини таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілих ОСОБА_6 , який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, думку прокурора на підтримання касаційних вимог представника потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК України оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Колегія суддів установила, що суд апеляційної інстанції дотримався цих вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку згідно з ст. 409 КПК України.

При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Як убачається зі справи, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази та надавши їм свою оцінку дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України та постановив обвинувальний вирок.

Не погодившись, захисники ОСОБА_14 подали апеляційні скарги, в яких ставили питання про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. За результатами ретельної перевірки доводів захисників, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України в діях ОСОБА_14 , тобто вчинення іншого грубого порушення законодавства про працю.

Прийняте рішення суд мотивував тим, що на момент виконання ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 робіт склалися не трудові, а цивільно-правові відносини. В зв`язку з тим, що суд першої інстанції у своєму вироку не навів достатніх обставин та доводів про те, що усі потерпілі в кримінальному провадженні працювали в ТОВ «Водолій - М» за трудовим договором і у процесі роботи ОСОБА_14 було скоєно інше грубе порушення законодавства про працю та проаналізувавши усі представлені докази у їх сукупності, апеляційний суд прийшов до висновку що в діях ОСОБА_14 відсутній склад кримінального правопорушення, а тому є всі підстави для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження відносно нього.

Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви визнання доводів апеляційних скарг захисників обґрунтованими колегія суддів вважає правильними, а тому доводи касаційної скарги представника потерпілих щодо неправильного, на його думку, тлумачення змісту ч. 1 ст. 172 КК України при прийнятті рішення про виправдання ОСОБА_14 колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання касатора на невідповідність змісту ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України, є неспроможними. Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційні скарги сторони захисту, відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином перевірив всі їх доводи та прийняв правильне рішення про відсутність в діях ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України. З наведеними у ній висновками погоджується і суд касаційної інстанції.
Колегія суддів погоджується з прийнятим апеляційним судом рішенням також з огляду на те, що відповідно до постанови Верховного суду України № 5-106кс15 від 01 жовтня 2015 року поняття «інше грубе порушення законодавства про працю», яке використане законодавцем у частині 1 статті 172 КК України, має оціночний характер, а тому для з`ясування характеру порушення слід звертатися до відповідних норм Кодексу законів про працю України. У кожному конкретному випадку воно повинно встановлюватися, виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння.

Визнання порушення законодавства про працю грубим залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: 1) характеру порушуваних трудових прав людини; 2) категорії працівника, права якого порушуються; 3) об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо); 4) суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).
Отже, вирішуючи питання про те, чи є порушення законодавства про працю грубим, суд у кожному окремому випадку має виходити з характеру порушених трудових прав людини, обставин, за яких вчинено це порушення, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.
Так як ОСОБА_14 інкримінувалося вчинення грубого порушення законодавства про працю в період з липня 2011 року по серпень 2011 року, тобто протягом нетривалого проміжку часу, що свідчить про відсутність таких об`єктивних ознак як тривалість та систематичність порушення, суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги представника потерпілих немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року щодо ОСОБА_14 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3