Справа № 373/899/16-к
В И Р О К
Іменем України
16 червня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження за № 0000088 від 18.05.2016 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бугаївка Комунарського району Луганської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця за контрактом, у званні «старшина», обіймаючого посаду телефоніста відділення управління командира батареї 8 самохідно-артилерійської батареї 3 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
09.03.2015 ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 22.03.2015 № 56 старшину ОСОБА_4 призначено на посаду телефоніста відділення управління командира батареї 8 самохідно-артилерійської батареї 3 самохідно-артилерійського дивізіону.

22.03.2016 старшина ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу та наказом ТВО командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 22.03.2016 №81 ОСОБА_4 зараховано на всі види забезпечення за нормами військовослужбовців за контрактом.

Згідно з положеннями ч.3,8 ст. 4 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.10 ст.1 ЗУ «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 №113-VІІІ, на території ряду областей України, в тому числі Київської області, оголошена часткова мобілізація.

У зв`язку з цим, відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», обвинувачений являється військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації на особливий період, який триває по цей час.
Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.

У відповідності до вимог ст. ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшина ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В порушення наведеним вище положенням законодавчих актів та вимог Статутів старшина ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом в умовах особливого періоду, умисно, без поважних причин та всупереч інтересам служби, не повернувся на службу до військової частини, польова пошта НОМЕР_1 після відпустки та в такий спосіб ухилився від обов`язків несення військової служби з 30.04.2016 по 15.05.2016.

Так, наказом командира військової частини, польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 було надано щорічну відпустку на 10 діб з 20.04.2016 по 29.04.2016. Свою відпустку він проводив за місцем свого проживання, але у визначений час по закінченню відпустки не повернувся до військової частини та не приступив до виконання військового обов`язку 30.04.2016, а лише 15.05.2016 прибув до військової частини.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, а також визнав всі фактичні обставини, встановлені досудовим розслідуванням, які викладені в обвинувальному акті.

Прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 , яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинувачений просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену в м. Переяслав-Хмельницькому, 16.06.2016 в присутності адвоката ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили добровільність укладання угоди про визнання винуватості та присутність при цьому адвоката з моменту ініціювання угоди.

Захисник доповів суду про дотримання прав обвинуваченого при укладанні угоди та її добровільність.

За змістом угоди обвинувачений визнав всі фактичні обставини вчиненого ним злочину та беззастережно визнав свою винуватість за ч.4 ст. 407 КК України, що додатково підтвердив в судовому засіданні.

Сторони погодили вид та міру покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України штраф у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок, яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Перевіривши матеріали досудового розслідування та дослідивши угоду, судом встановлено, що зміст наданої суду угоди про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального закону: викладені в ній обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, формулювання обвинувачення є такими як і в пред`явленому прокурором обвинуваченні; кваліфікація кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 є правильною; умови угоди, в тому числі в частині покарання, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи інтереси сторін чи інших осіб; узгоджене сторонами покарання може бути реально відбуте (виконане) обвинуваченим, виключень для його застосування немає; підстав вважати, що укладання угоди не було добровільним також немає; фактичні обставини вчинення злочину судом перевірені та є достатніми для визнання винуватості.

Перед затвердженням угоди судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені в ч.4 ст. 474 КПК України та наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені в ч.2 ст. 473, ст. 476 КПК України, а також характер та суть обвинувачення, в якому він визнав себе винним. Скористатись своїм правом на судовий розгляд в загальному порядку обвинувачений не бажає та погоджується з видом та мірою покарання, визначеною в угоді.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, військовослужбовець ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.
Вирішуючи питання призначення узгодженого сторонами покарання, суд виходить з наступного.

Обставини які б у відповідності зі ст. 67 КК України обтяжували покарання винного відсутні.

Разом з тим існує кілька обставин, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують відповідальність винного це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що проявилось в усвідомленні ним суспільної небезпечності вчиненого діяння, в засудженні своєї злочинної поведінки та в добровільному наданні слідству показань по обставинам злочину.

Суд також приймає до уваги те, що обвинувачений проходив службу в зоні антитерористичної операції та є учасником бойових дій, за місцем служби характеризується посередньо, за місцем проживання на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Все це в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вичиненого злочину та дає можливість при призначенні ОСОБА_4 основного покарання застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми кримінального закону.

Отже, суд дійшов висновку про можливість затвердити угоду про визнання винуватості за ч.4 ст. 407 КК України та засудити винного до узгодженого сторонами покарання штрафу.

Витрати на залучення експерта та речові докази, а також матеріальні збитки - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16.06.2016 між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 , яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні№ 0000088, та обвинуваченим за ч.4 ст. 407 КК України ОСОБА_4 , в присутності адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання з застосукванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області з урахуванням положень ч.4 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1