У Х В А Л А
Іменем України
27 липня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю засудженого ОСОБА_3 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Київського СІЗО, захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу адвоката ОСОБА_4 щодо звільнення засудженого ОСОБА_3 з-під варти в порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 щодо звільнення засудженого ОСОБА_3 з-під варти в порядку ст. 206 КПК України.

Так, у заяві зазначається, що на даний час за відсутності законних підстав в Київському СІЗО під вартою тримається ОСОБА_3 , який був засуджений Дніпровським районним судом м.Києва вироком від 04.04.2016р. за ч.2 ст.309КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, оскільки останній фактично відбув призначене покарання. У самому вироку суд зазначив, що строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 02.07.2014р. та відповідно до ч.5 ст.72КК України і ст.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 02.07.2014р. по строк приведення вироку до виконання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Таким чином, як стверджує захисник, строк тримання його підзахисного під вартою закінчився ще 18.07.2016р., проте керівництво Київського СІЗО №13 відмовляється звільняти ОСОБА_3 та не повідомляє і не обґрунтовує свої дії щодо наявності підстав для подальшого його тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, адвокат ОСОБА_4 просить зобов`язати начальника Київського СІЗО №13 негайно звільнити ОСОБА_3 з-під варти в порядку ст.206КПК України.

Згідно з ч.1 ст.206 Кримінального процесуального кодексу України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За ч.2 ст. 206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже Кримінальним процесуальним кодексом України, який набрав чинності з листопада 2012 року, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обгрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, тобто позбавлена свободи за відсутності для того правових підстав.
При цьому ч.3 ст.206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Таким чином, звільнення особи з-під варти може бути здійснено слідчим суддею вже за результатами перевірки відомостей, які створили у нього обґрунтовану підозру, що особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення, утримується під вартою незаконно, і для з`ясування цих питань слідчим суддею було постановлено ухвалу про доставку особи до суду та призначено судове засідання.

Після надходження до суду скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 , слідчим суддею було негайно здійснено запит до Київського СІЗО №13 для отримання документів, на підставі яких засуджений тримається під вартою.

З отриманих документів встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 04.04.2016р. та за ч.2 ст.309КК України йому призначено покарання до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Згідно з вироком суду за ч.5 ст.72КК України ОСОБА_3 зараховано в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 02.04.2014р. по строк приведення вироку до виконання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою. Початок строку 02.07.2014р. З 21.06.2016р. кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 перебуває у провадженні Апеляційного суду м.Києва та апеляційний розгляд призначено на 04.08.2016р. Разом з тим, станом на 26.07.2016р. ОСОБА_3 фактично відбуто призначений йому термін покарання за вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 04.04.2016р.

Також наданими до суду документами підтверджується, що адміністрація Київського СІЗО №13 у липні 2016р. зверталась до Апеляційного суду м.Києва з листом №08-15669, копія якого для відома скерована до прокурора Київської місцевої прокуратури №4, з проханням змінити ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки фактично на час звернення з листом засуджений відбув термін покарання, призначений йому за вироком суду першої інстанції, який на даний час не набрав законної сили. Однак дані про отримання відповіді з Апеляційного суду м.Києва, як і будь-які ухвали щодо зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу відсутні.

За результатами вивчення змісту скарги адвоката ОСОБА_4 , отриманих з Київського СІЗО №13 документів, у слідчого судді виникли обґрунтовані сумніви щодо законності тримання ОСОБА_3 під вартою на даний час, а тому було негайно вирішено питання щодо призначення судового засідання для з`ясування підстав позбавлення зазначеної особи свободи.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 повідомив, що на даний час вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 04.04.2016р. не набрав законної сили, проте його підзахисний 18.07.2016р. фактично відбув повний термін призначеного йому судом покарання у виді позбавлення волі. Зазначення у вироку суду про те, що запобіжний захід у виді позбавлення волі залишено без змін до набрання вироком законної сили не може бути підставою для тримання його підзахисного під вартою, оскільки це є порушенням його прав та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Перебування його підзахисного під вартою до того часу поки Апеляційний суд м.Києва здійснить розгляд справи за апеляційною скаргою прокурора, при тому що ОСОБА_3 відбув термін призначеного йому за вироком суду покарання, є незаконним.

Засуджений ОСОБА_3 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Київського СІЗО, повідомив, що тримається під вартою виключно на підставі вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 04.04.2016р.

Заслухавши вказаних осіб, вивчивши скаргу, долучені до неї документи, а також документи, направлені Київським СІЗО №13,слідчим суддею з`ясовано таке.

З належним чином засвідченої копії вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 04.04.2016р. вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309КК України, та призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 02 липня 2014р. За ч.5 ст.72КК України, ст.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження (з 02 липня 2014року по строк приведення вироку до виконання з розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідають 2 (два) дні позбавлення волі).

Вказаним вироком засуджено і ще одну особу ОСОБА_5 , вирішено питання про речові докази та ін.

Згідно відтиску печатки суду на копії зазначеного вище вироку вбачається, що станом на 18 липня 2016р. він не набрав законної сили.

З листа Апеляційного суду м.Києва від 01.07.2016р. №11-кп/796/1277/2016, направленого учасникам кримінального провадження та до Київського СІЗО №13, вбачається, що судовий розгляд кримінальної справи за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 04.04.2016р. відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 призначено на 11год 00хв 04 серпня 2016р.

При цьому дані про результати розгляду листа Київського СІЗО №13, направленого у липні 2016р. до Апеляційного суду м.Києва №08-15669, з приводу того, що засуджений ОСОБА_3 фактично відбув термін покарання у виді позбавлення волі, призначений йому вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 04.04.2016р., у зв`язку з чим ставилось питання про зміну йому виду запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі, відсутні.

Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що станом на 27.07.2016р. ОСОБА_3 фактично відбув термін покарання у виді позбавлення волі, призначений йому вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 04.04.2016р.

При цьому слідчий суддя вважає, що саме по собі зазначення у вироку суду першої інстанції речення про те, що міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою, з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини від 04.06.2015р. (остаточне 09.09.2015) у справі №5425/11 «Справа Руслан Яковенко проти України» не може бути самостійною підставою для подальшого тримання ОСОБА_3 під вартою.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 з-під варти в Київському СІЗО, а тому з урахуванням положень ч.3 ст.206КПК України зазначений державний орган зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу.

Керуючись ст.206, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, ст.5 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Звільнити з-під варти в порядку ч.3 ст.206КПК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Київському СІЗО.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя :