Справа № 500/2055/15-к
Провадження № 1-кп/500/270/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувальних актів прокурору
23 вересня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачена ОСОБА_4 ,

потерпілі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000411, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, проживаючої за адресами: АДРЕСА_1 , або АДРЕСА_2 , або АДРЕСА_3 , або АДРЕСА_4 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
Обвинувальні акти з додатками від 19.02.2015 р. та від 30.07.2015 р. відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, надійшли до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області після скасування вироку 18.04.2016 р., ухвалою від 20.04.2016 р. було призначено підготовче судове засідання на 25.04.2016 р., проведення якого неодноразово відкладалося у зв`язку з неявкою обвинуваченої ОСОБА_4 у судові засідання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про неможливість призначення судового розгляду у відсутності обвинуваченої ОСОБА_4 . Що стосується відповідності обвинувальних актів вимогам КПК, то в цій частині прокурор послався на розсуд суду.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у підготовче судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час його проведення неодноразово повідомлялися належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілих не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість його проведення без їх участі.

Судом неодноразово вживалися заходи щодо забезпечення участі обвинуваченої ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні, у тому числі і через відділ поліції шляхом здійснення її приводу. Однак, встановлено, що місце проживання ОСОБА_4 на даний час невідоме.

Суд, заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , дослідивши обвинувальні акти з додатками, дійшов висновку, що вони на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору як такі, що не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України, та складання якого недопустимо навіть і з допущенням технічних помилок.

Однак, суд дійшов висновку, що обидва обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 не відповідають вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 взагалі не містять формулювання обвинувачення.

У даних обвинувальних актах викладені лише анкетні дані обвинуваченої, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрювалася ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінальних правопорушень.
Разом з цим, вказані відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_4 за цими процесуальними рішеннями (обвинувальними актами) фактично має статус підозрюваної.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, як це зроблено в обвинувальних актах щодо ОСОБА_4 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та його структурою, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З викладеного випливає, що особою, яка складала обвинувальні акти, не зазначене формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 за передбаченою законом процедурою висунуте не було.

Здійснення судового розгляду за даними обвинувальними актами за відсутності такого важливого елементу, як формулювання обвинувачення, суперечить вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання засади верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК України, та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Так, Європейський суд з прав людини (далі Суд) в рішенні від 26.06.2008 р. у справі «Ващенко поти України» зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» (Foti and Others v. Italy), серія А N 56, п. 53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), серія А N 73, п. 53, рішення від 21 лютого 1984 року).

У справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Суд зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 не відповідають вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, що порушує гарантоване п/п. «а» п.3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченої ОСОБА_4 бути поінформованою про характер і причини обвинувачення у світлі її права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції. А оскільки за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють здійснення судового розгляду обвинувальних актів щодо ОСОБА_4 .

Крім того, суд дійшов висновку, що обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 також не відповідають вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України. Так, відповідно до цієї норми обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Однак, у порушення вимог наведеного п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальних актах не зазначені анкетні відомості обвинуваченої ОСОБА_4 щодо достовірного місця її проживання.

Так, судом направлялася судова повістка про виклик до суду обвинуваченої ОСОБА_4 за адресою, зазначеною в обвинувальних актах: АДРЕСА_3 , однак поштове відправлення повернулася до суду із відміткою відділення поштового зв`язку про те, що адресат за зазначеною адресою не проживає.

Крім того, судом неодноразово виносилися ухвали про привід обвинуваченої ОСОБА_4 , однак обвинувачена у судове засідання доставлена не була, до суду надійшли рапорти поліцейського з поясненнями осіб про те, що ОСОБА_4 за адресами, вказаними в обвинувальних актах та за іншими відомими адресами ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , садое товариство АДРЕСА_5 , дачна ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) не проживає.

З вказаного випливає, що дійсна адреса місця проживання обвинуваченої ОСОБА_4 не відповідає адресам, зазначеним в обвинувальних актах, та встановити її на теперішній час неможливо, що позбавляє суд можливості здійснити належним чином судовий виклик ОСОБА_4 , що у свою чергу унеможливлює розгляд кримінального провадження.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальні акти не відповідають вимогам КПК України, зокрема п. 13 ч. 1 ст. 3, п.п. 2, 5 ч. 2 ст. 291, суд дійшов висновку, що вони в силу п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору.

Крім того, враховуючи, що підготовче судове засідання проводиться після скасування попереднього вироку суду, то в матеріалах судового провадження містяться певні матеріали кримінального провадження, які були предметом розгляду під час попереднього розгляду кримінального провадження та які мають значення для цього кримінального провадження (а.п. 54 76). А тому вказані документи, надані прокурором, також підлягають йому поверненню для надання можливості їх використання при здійсненні кримінального провадження в подальшому, із залишенням замість них в матеріалах судового провадження їх копій.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд
постановив:
Обвинувальні акти з додатками від 19.02.2015 р. та від 30.07.2015 р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду (а.п. 54 76), повернути прокурору разом з обвинувальними актами із залишенням їх копій в матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1