АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1128/2016 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0007650 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 29 березня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, працюючого ФОП, який навчається на 3 курсі фінансово-економічному факультету Київського національного економічного університету, заочна форма навчання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

По справі вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 29 липня 2015 року приблизно о 23 годині 55 хвилин, керуючи на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 , технічно справним автомобілем «Peugeot405», д.н.з. НОМЕР_3 , рухався в другій смузі руху по пр. Перемоги зі сторони вул. Чорнобильської в напрямку вул. М.Ушакова у м. Києві. В даному автомобілі в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні знаходилася ОСОБА_8 .
Під`їжджаючи до будинку № 148/1 по пр. Перемоги у м. Києві, ОСОБА_7 , не вибравши в установлених межах безпечної швидкості руху, здійснив маневр - поворот праворуч на під`їзну дорогу, внаслідок чого автомобіль втратив керованість та здійснив виїзд за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на нерухому перешкоду - дерево. Своїми діями ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху України, які діють з 15.04.2013р., відповідно до яких: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , згідно із висновком судово-медичної експертизи № 1539/Е від 14.09.2015 року були заподіяні тілесні ушкодження: відкрита травма голови: рани (визначені клінічними лікарями як забійні та колото-різані) обличчя; синці обличчя; переломи кісток лицевого черепа-кісток носа (зі зміщенням уламків, та наявністю крововиливу з пухирцями повітря білатерально, навколоорбітально та у ділянці правої орбіти); правої виличної кістки, латеральної стінки правої очниці; уламковий перелом передньої, латеральної, медіальної стінок правої гайморової пазухи (з наявністю рідини); перелом медіальної стінки лівої гайморової пазухи; перелом латеральної стінки основної пазухи справа (з наявністю у порожнині пазухи рідини); перелом комірок решітчастого лабіринту; струс головного мозку, яка супроводжувалась розвитком шоку (падіння артеріального тиску до рівня 70/50 мм. рт. ст. та прискорення пульсу до 100 ударів за хвилину, що за індексом Алговера дорівнює шоковому індексу 1.42 - шок тяжкого ступеню). Дане тілесне ушкодження утворилося від ударної дії (комплекс забійних ран та переломів - від дії тупих твердих предметів; колото- різані рани - за рахунок дії предметів, яким притаманні ріжучі властивості - наприклад, уламків скла), та відповідно до п.п. 2.1.2 та 2.1.3 /о/ Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.1 Правил дорожнього руху України та заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його діяння, посилаючись на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Апелянт не погоджується з рішенням суду щодо не застосування судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та в обґрунтування наведеного стверджує, що пославшись на обставини, такі як щире каяття, примирення з потерпілою і відшкодування завданого збитку, виходячи з положень ст. 75 КК України, є підставою для звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням і не можуть свідчити про можливість залишити винному спеціальне право. Вважає, що обставини вчинення кримінального правопорушення, за нескладної дорожньої ситуації, при відсутності вини інших осіб, свідчать, що керуючи джерелом підвищеної небезпеки, обвинувачений становить реальну небезпеку для оточуючих, а тому рішення суду щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є незаконним та необґрунтованим.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, просить вирок суду, як законний, обґрунтований та вмотивований, залишити без змін.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити; потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, працює, за попереднім місцем роботи характеризується виключно позитивно, примирився з потерпілою та відшкодував завдані їй збитки в повному обсязі, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність по справі обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття.

З`ясувавши ці обставини та перевіривши їх доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, тобто про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 75 КК України, та без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, обґрунтовуючи рішення про призначення покарання обвинуваченому без позбавлення права керування транспортними засобами на визначений строк, суд послався також і на те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, примирився з потерпілою та відшкодував завданій їй збитки в повному обсязі.

З такими висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2995р. з послідуючими змінами, при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів були встановлені додаткові дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є студентом, працює, є фізичною особою підприємцем і здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі та його робота пов`язана з використанням автомобіля, що він проживає разом з матір`ю, а тому, у разі позбавлення обвинуваченого права керуваннями транспортними засобами, ОСОБА_7 буде позбавлений можливості утримувати себе та осіб, які перебувають на його утриманні, оскільки основним видом його діяльності, який забезпечує кошти для існування, є використання у роботі його водійських навичок.

Крім того, колегія суддів враховуючи вищезазначені обставини, думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами та беручи до уваги неумисний характер діяння, обставини, за яких сталася дорожньо-транспортна подія, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування в апеляційній скарзі прокурора не міститься.

Таким чином, за доводами апеляційної скарги, підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і внаслідок цього призначив обвинуваченому м`яке покарання, колегія суддів не вбачає. Підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставами для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 367 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена укасаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня їїпроголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4