Справа № 159/3273/15-к Провадження №11-кп/773/482/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000105 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2016 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , освіта вища, одружений, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимий, -

- засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст.ст. 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання, а кримінальне провадження закрито.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення технічної експертизи документів в сумі 337 (триста тридцять сім) гривень 68 копійок.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що будучи на посаді слідчого СВ Волинського лінійного відділу УМВС України на Львівській залізниці, будучи представником влади та службовою особою, яка займає відповідальне становище, використав своє службове становище в корисливих цілях та всупереч інтересам служби при наступних обставинах:

Так, ОСОБА_7 при розслідуванні кримінальної справи, порушеної ним 15.02.2011 року відносно потерпілого ОСОБА_10 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України в лютому місяці 2011 року, в своєму службовому кабінеті № 9, що знаходився в приміщенні Волинського ЛВ УМВС України на Львівській залізниці, яке розташоване за адресою м. Ковель, вул. Драгоманова, 17, діючи умисно з корисливих мотивів, маючи на меті єдиний умисел шляхом обману заволодіти грошовими коштами, які належать ОСОБА_10 , на загальну суму 1000 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 21.02.2011 року становило 7940 гривень, усвідомлюючи, що він не має можливості будь-яким чином вплинути на подальший рух кримінальної справи, оскільки з 26.02.2011 вказана справа у провадженні його не знаходилась, та вплинути на призначення судом покарання, шляхом обману, створював враження у ОСОБА_10 , що може допомогти у вирішенні даного питання, який звернувся до останнього з пропозицією сприяти у зібранні матеріалів, що позитивно його характеризують, долучити до матеріалів документи, які пом`якшують відповідальність, що в подальшому могло сприяти у призначенні судом ОСОБА_10 покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

В свою чергу ОСОБА_10 , не усвідомлюючи протиправних дій ОСОБА_7 , прийняв від нього пропозицію та добровільно погодився (зобов`язався) сплатити вказану суму коштів частинами: 1000 грн., 4000 грн. та 3000 грн.

У подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, 15.03.2011 року, близько 16 год. ОСОБА_7 , в центральному парку м. Ковель, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом обману заволодів грошовими коштами, належними ОСОБА_10 у розмірі 1000 гривень. У продовження свого єдиного умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , 21.03.2011 року, приблизно о 12 годині, поблизу магазину «Ажур», що знаходиться на привокзальній площі м. Ковеля, ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом обману заволодів грошовими коштами, належними ОСОБА_10 у розмірі 4000 гривень.

Отримавши вказані кошти, діючи умисно, з корисливих мотивів, у продовження свого єдиного умислу на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_10 загальною сумою 8000 гривень, ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_10 про передачу йому останньої частини грошових коштів в сумі 3000 гривень в подальшому.

Після отримання від ОСОБА_10 4000 гривень ОСОБА_7 був затриманий працівниками УСБ України у Волинській області.

Таким чином, ОСОБА_7 діючи умисно, шляхом обману намагався заволодіти грошовими коштами ОСОБА_10 на загальну суму 8000 гривень, однак не довів свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду у поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати, постановити свій вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, а провадження закрити.

Вважає, що вирок є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не відповідає фактичним обставинам і не може бути діянням, яке містить ознаки кримінального правопорушення.

Посилається на те, що ОСОБА_10 не має будь-яких матеріальних і моральних претензій до ОСОБА_7 , збитків йому не спричинено, до правоохоронних органів як потерпілий із заявою про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за шахрайство чи заволодіння його майном він не звертався.

Крім того, ОСОБА_10 ніхто не ознайомлював із правами і обов`язками потерпілого, не допитували як потерпілого під час досудового розслідування.

Також зазначає, що вирок ухвалено на недопустимих доказах, але суд не вирішив питання про допустимість доказів, зокрема показань свідків, процесуальних документів, показань ОСОБА_10 , процесуальне становище якого не вирішене.

Вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, представника потерпілого та прокурора, які апеляційну скаргу заперечили, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених доказах, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Кваліфікація судом дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 190 КК України є правильною.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 вини не визнав, його винуватість повністю підтверджується наведеними у вироку доказами.

Усі докази надані по кримінальному провадженню досліджені судом ретельно, суд визнав їх об`єктивними і допустимими, про що зазначив у вироку, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив питання про допустимість доказів є безпідставними.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 31 березня 2011 року звернувся в УСБУ України у Волинській області з заявою про вчинення щодо нього ОСОБА_7 злочину ( т. 2 а. пр. 28-30).

Постановою слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Волинської області від 21 травня 2015 року він залучений до кримінального провадження в якості потерпілого ( т. 2 а. пр. 110), в судовому засіданні ОСОБА_10 в присутності свого представника допитаний як потерпілий, йому судом роз`яснені процесуальні права, попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, приведено до присяги ( т. 2 а. пр. 90-93), а тому доводи захисника про те, що по кримінальному провадженню правовий статус ОСОБА_10 не визначений апеляційний суд визнає необґрунтованими.

Проаналізувавши усі докази у сукупності місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.

Сумнівів у правильності такого висновку у колегії не виникає, оскільки вирок належним чином умотивований.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, обставини, що пом`якшують покарання і призначив покарання у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України, яке за видом і розміром відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань.

Врахувавши вимоги статей 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК України місцевий суд також обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання та закрив кримінальне провадження.

Законних підстав для скасування вироку, ухвалення виправдувального вироку за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, по доводах, що вказані в апеляційній скарзі захисника, немає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Ковельського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4