Справа №484/1992/13-к 14.11.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000248, за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 та захисника обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кумари Первомайського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачена ОСОБА_6 ,
захисники ОСОБА_9 ,
представник потерпілого ОСОБА_10 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та їй призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на лікування потерпілої ОСОБА_11 у сумі 4 399 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Вважає, що суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 374 КПК України та рекомендацій пленуму Верховного Суду України, визначених у постанові від 26.09.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», відповідно яким мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.
Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку. У рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р., «Маттоціа проти Італії» та «Абрамян проти Росії» зазначено про те, що обвинувачений повинен бути повно і детально проінформований щодо пред`явленого обвинувачення, що є необхідною умовою для підготовки захисту.
Вважає, що суд, визнавши ОСОБА_6 винною у вчиненому злочині, не сформулював обвинувачення таким чином, що дозволило би при зіставлені ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, дійти висновку про їх відповідність, а також не сформулював фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони, форми вини та наслідків.
Вказує на те, що обвинувачення визнане судом доведеним, містить лише дії обвинуваченої щодо нанесення ударів потерпілій без визначення наслідків від цих ударів, як у виді тілесних ушкоджень так і у виді смерті потерпілої та психічного ставлення обвинуваченої до вказаних наслідків.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що під час судового розгляду, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, стороною обвинувачення не надано безсумнівних, допустимих та належних доказів наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Вказує на те, що обвинувачена ОСОБА_6 визнавала себе винною за ч. 1 ст. 125 КК України.
В подальшому прокурором було змінено обвинувачення, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.
Апелянт зауважує на тому, що після зміни прокурором обвинувачення, суд в порушення вимог ст. 338 КПК України, не надав достатньо часу для підготовки сторони захисту до нового обвинувачення, оскільки захиснику для ознайомлення було надано лише 2 том провадження. В повному обсязі з матеріалами кримінального провадження захисник ознайомився лише після оголошення перерви перед судовими дебатами, чим порушено право обвинуваченої на захист.
Вважає, що судом зроблені невірні висновки за показами потерпілої ОСОБА_11 та її сина ОСОБА_12 з огляду на те, що останній, будучи неодноразово допитаним у судових засіданнях, після зміни прокурором обвинувачення, свої попередні покази змінив.
Зазначає, що суд, вказавши про відсутність підстав для повторного допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які допитувались у суді, порушив норми кримінально-процесуального законодавства, а саме ч. 5 ст. 27 та ч. 4, 6, ст. 107 КПК України, оскільки технічний звукозапис допиту вказаних свідків від 19.06.2013 р. відсутній.
Посилається на коментар до розділів Х та ХІ «Прикінцевих положень» КПК України, де у п. 8 Верховним Судом України роз`яснено, що у разі, коли особа під час досудового слідства була допитана як свідок за правилами КПК 1960 року, і, відповідно до положень цього Кодексу, суд міг посилатися на ці показання як на доказ, то, якщо кримінальна справа надійде до суду для розгляду по суті за цим Кодексом, показання свідка, дані під час досудового слідства, не можуть мати доказового значення і не повинні визнаватися допустимими доказами. За таких обставин апелянт вважає, що суд не мав права класти в основу обвинувального вироку покази обвинуваченої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , надані ними під час досудового розслідування.
Вважає, що суд не врахував покази експерта ОСОБА_17 в тій частині де той зазначав, що не мав у наявності всієї медичної документації та при розтині тіла потерпілої, встановлений ним причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями та смертю є умовним, а повну відповідь на вказане запитання можливо отримати лише при проведені комісійної-судово-медичної експертизи.
Вказує, що суд на підтвердження вказаних свідчень свідків та потерпілої послався на висновки експертиз за якими тілесні ушкодження є тяжкими. Так за висновком Миколаївської обласної судово-медичної експертизи № 111-К дати достовірні відповіді на поставлені питання не можливо, за висновком Одеської обласної СМЕ №440 у потерпілої є тяжкі тілесні ушкодження, за висновком Головного бюро СМЕ МОЗ України №335/13 травма потерпілої відноситься до легких тілесних ушкоджень та на ряд запитань відповіді не надано за відсутності морфологічної характеристики рани м`яких тканин, за висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_18 від 30.05.2014 р. (акт №1685) Київського міського бюро СМЕ встановлено, що смерть Перник наступила від віддалених наслідків перелому кісток основи черепа, від дії тупого предмета та місцем прикладення травмуючої сили була скронева ділянка голови справа, за висновком експертів №123/15 Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ Ц України наданий аналогічний висновок та зазначено, що травматичних пошкоджень кісток склепіння і основаній черепа на даних КТ і МРТ скануванням встановити неможливо.
Враховуючи наведене зазначає, що по даній справі проведено ряд експертиз, висновки, яких протилежні один одному.
Вважає, що суд безпідставно прийняв до уваги висновки експертизи № 123/15 від 26.05.2016 р. та невмотивовано не прийняв до уваги висновки експертизи № 111-К від 31.08.2012 р., оскільки вказаний висновок, на думку апелянта, не суперечить висновку експертів № 123/15 від 26.05.2016 р. про те, що представленим КТ і МРТ сканом неможливо встановити перелом кісток основ черепу та покази експерта ОСОБА_17 про те, що причинний зв`язок між ударом та смертю потерпілої є умовним.
Вказує на те, що відповідно показів потерпілої ОСОБА_11 та ОСОБА_12 удар був нанесений в тім`яну ділянку голови, що також підтверджується її амбулаторною карткою під час звернення до хірурга поліклініки 15.05.2012 р., що на думку захисника спростовує висновки експертиз.
Вважає, що висновок експертизи № 123/15 складений з порушенням ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та п. 4.15, 4.16 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень № 53/5 від 08.10.1999 р., оскільки висновок не містить процесу опису досліджень та його результатів та обґрунтованої відповіді на кожне з поставлених запитань.
Враховуючи наведене вважає вирок суду таким, що не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
14.05.2012 р. о 17.30 години ОСОБА_6 знаходилася на городі свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , де займалася господарськими роботами. В цей же час на городі суміжного домоволодіння по АДРЕСА_2 господарськими роботами займалася ОСОБА_11 . Між ними на ґрунті тривалих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 відібрала у ОСОБА_11 сапу і намагалася нанести нею удари по тілу ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , піднявши з землі дерев`яний брусок, почала активно захищатися. Тримаючи сапу двома руками за черенок, металевою частиною до себе, ОСОБА_6 підняла сапу над собою, та, прикладаючи зусилля, намагалася нанести удар черенком сапи по голові ОСОБА_11 . Перший удар ОСОБА_11 заблокувала дерев`яним бруском, який тримала двома руками по краям над своєю головою. Продовжуючи свої навмисні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_6 знову замахнулася на ОСОБА_11 і нанесла їй удар черенком сапи зверху вниз по голові, внаслідок чого ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла.
За висновком експерта № 123/15 Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України, клінічний перебіг травми у ОСОБА_11 , викладений в медичній документації після події, що сталася 14.05.2012 р., а саме наявність вогнищевої та загальномозкової неврологічної симптоматики, лікворреї, з врахуванням даних, отриманих від розтину трупу, які зафіксовані у висновку експерта № 1685 від 03.05.2014 р., зокрема, зростаючогося перелому кісток склепіння та основи черепу вказують на те, що у ОСОБА_11 мала місце клінічно важка форма черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток черепа із забоєм головного мозку. В подальшому вказана черепно-мозкова травма ускладнилася розвитком менінгіту, гідроцефалії, деструктивного набряку головного мозку, що призвело до настання смерті ОСОБА_11 . При цьому розвиток у ОСОБА_11 менінгіту та гідроцефалії обумовлений характером черепно-мозкової травми, зокрема, наявністю сполучення між порожниною черепа та пазухами носа, що призвело до потрапляння інфекції до порожнини черепа. Отже, враховуючи те, що медична допомога ОСОБА_11 надавалася відповідно до встановленого їй діагнозу, є підстави вважати, що отримана черепно-мозкова травма знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора, який заперечував проти задоволення скарги захисника ОСОБА_7 , обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника, які підтримали скаргу захисника та заперечували проти задоволення скарги прокурора, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачувалась у тому, що 14.05.2012 р. о 17.30 год. в ході конфлікту, якій виник на ґрунті тривалих неприязних відносин між нею і ОСОБА_11 , коли вона знаходилась на городі свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_11 на городі суміжного домоволодіння по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 відібрала у ОСОБА_11 сапу і намагалася нанести нею удари по тілу ОСОБА_11 . ОСОБА_11 , піднявши з землі дерев`яний брусок, почала активно захищатися, і, ОСОБА_6 , тримаючи сапу двома руками за черенок, металевою частиною до себе, підняла сапу над собою та прикладаючи зусилля, намагалася нанести удар черенком сапи по голові ОСОБА_11 . Перший удар ОСОБА_11 заблокувала дерев`яним бруском, який тримала двома руками по краям над своєю головою, ОСОБА_6 знову замахнулася на ОСОБА_11 і нанесла їй удар черенком сапи зверху вниз по голові, внаслідок чого ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження.
За висновком комісійної судово-медичної експертизи № 440 від 17.01.2013 р., у ОСОБА_11 виявлено відкриту черепно-мозкову травму у формі забою головного мозку середнього ступеню, відкритий перелом основи черепу з набряком головного мозку, забійну рану темінної області голови, забій м`яких тканин лобної області. Вказані тілесні ушкодження являють собою єдиний комплекс пошкоджень, які по ступеню тяжкості оцінюються сукупно і в момент заподіяння є небезпечними для життя і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченої були кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором, з урахуванням висновку судово-медичної експертизи № 335/13 від 18.04.2014 р., відповідно до якого у ОСОБА_11 мала місце черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та рани м`яких тканин тім`яної ділянки, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, обвинувачення було змінено з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.
З урахуванням даних висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 123/15 від 26.05.2016 р., відповідно до якого отримана черепно-мозкова травма знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, прокурором було змінено обвинувачення з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України .
Погодившись із встановленими органом досудового слідства фактичними обставинами вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, суд першої інстанції визнав вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч. 2 ст. 121КК України, доведеною, проте у вироку не сформулював обвинувачення таким чином, що дозволило би при зіставленні ознак установлених судом злочинних діянь і ознак інкримінованих злочинів, дійти висновку про їх відповідність.
Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Зазначені вимоги містяться і у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.09.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» суди націлюються на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу, вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист, і як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.
Суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався викладене у вироку формулювання обвинувачення визнане судом доведеним, містить лише дії обвинуваченої ОСОБА_6 щодо нанесення ударів потерпілій ОСОБА_11 без визначення наслідків від цих ударів, як у виді тілесних ушкоджень так і у виді смерті потерпілої та психічного ставлення обвинуваченої до вказаних наслідків.
Крім того, на порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, суд не мотивував своє рішення, у вироку не дав аналізу зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, взагалі не зазначив, які докази він приймає, а які відхиляє, а також мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів.
На підставі викладеного, у зв`язку з допущенними судом першої інстанції істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст.412 КПК України), оскаржуваний вирок є таким, що не відповідає вимогам ст. ст. 94, 370, 374 КПК України, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Згідно п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.п. 2,3,4,5,6,7 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто такий розгляд даного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 з порушенням вимог ст. ст. 94, 370, 373, 374 КПК України, у положеннях кримінально-процесуального закону не врегульований.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в іншому складі суду, згідно з вимогами розділу четвертого КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.415 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок з вказаних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питаннь про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. При новому розгляді суд першої інстанції повинен з дотриманням вимог кримінального процесуального закону повно та всебічно розглянути всі обставини справи, перевірити доводи апелянтів, належним чином встановити фактичні обставини інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарги захисника обвинуваченої частковому задоволенню, як така, що містять вимогу про скасування вироку.
Керуючись ст. ст. 405,407,409, 412, 415, 532 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2016 року Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3