судді ОСОБА_1
у кримінальному провадженні 285/4612/15-к за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за частиною 3 статті 307, частиною 2 статті 317, частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України
11 листопада 2016 року
Колегією суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_5 , суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з 15.02.2016 розглядається наведене кримінальне провадження, у якому обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають під вартою з 29.07.2015.
11.11.2016 у відповідності до вимог частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) перед судом вкотре постало питання про доцільність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.
Відповідно до частини 3 статті 375 КПК вважаю за необхідне викласти свою окрему думку щодо продовження запобіжного заходу, з огляду на те, що такий найсуворіший запобіжний захід обирається судом вшосте.
Згідно зі статтею 183 КПК тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу.Статтею 194 КПК зобов`язано суд встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених у статті 177 КПК, і на які вказує, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 2 статті 194 КПК також зобов`язує суд постановити ухвалу про відмову в обранні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 цієї статті. До того частиною 4 статті 194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 194 КПК, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобіганню ризиків, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж зазначений у клопотанні.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснив судам, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. Аналогічна правова позиція міститься у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Харченко проти України, «Єлоєв проти України».
У справі «Плєшков проти України» від 10.02.2011 ЄСПЛ вказав, що «… особа, обвинувачена у вчиненні злочину, має завжди бути звільнена під час провадження, якщо держава не може довести, що є належні і достатні підстави для виправдання продовжуваного тримання під вартою. У першу чергу національні судові органи мають забезпечити, щоб у кожній окремій справі тримання під вартою не перевищувало розумного періоду часу».
Усупереч вимогам закону, на моє переконання, сторона обвинувачення не представила суду переконливих доказів для обґрунтування подальшого ув`язнення обвинувачених.
З огляду на тривалий час перебування обвинувачених під вартою, сталу судову практику, вважаю за можливе змінити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 запобіжний захід на інший, більш м`який, не позбавлений з їх ув`язненням.

Суддя: ОСОБА_1