Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

8 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000207 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Печерського районного суду м. Києва

від 02.02.2015 року за ч.1 ст.186 КК України на 3 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування

покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2015 року

________________________________

Справа № 11-кп/796/1129/2016
Категорія:ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1

і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити і пом`якшити йому покарання, призначивши покарання у виді обмеження волі. ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правильність кваліфікації дій, однак вважає, що покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував наявність у нього тяжких захворювань, що потребують тривалого та специфічного лікування, а також відсутність претензій з боку потерпілого. Тому просить суд апеляційної інстанції врахувати як обставини, що пом`якшують покарання, стан його здоровя, щире каяття, позитивні характеристики з місця проживання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив закінчений замах на крадіжку майна, належного ТОВ Фоззі-Фуд, за наступних обставин.

9 січня 2016 року близько о 12 години 40 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні супермаркету Сільпо за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 87, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгівельних полиць товар, що належить ТОВ Фоззі-Фуд, загальною вартістю 594 гривні, а саме: 8 плиток шоколаду Roshen Elegance екстра чорний мигдаль, 6 плиток шоколаду Roshen Elegance темний молочний мигдаль, 6 плиток шоколаду Roshen Elegance екстра чорний, який сховав у кишеню куртки, близько 12 години 45 хвилин перетнув лінії кас та направився до виходу з супермаркету. Однак злочин ОСОБА_6 не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був викритий та затриманий працівниками охорони супермаркету.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі обвинуваченого про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, з яких злочин не було доведено до кінця, відсутність тяжких наслідків, особу винного, який є судимим, суспільно-корисною працею зайнятий не був, з 2004 року перебуває на наркологічному обліку з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, синдром залежності, стан його здоровя, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, і відсутність обставин, що його обтяжують, у тому числі ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Доводи ОСОБА_6 про відсутність до нього претензій з боку потерпілого не можуть бути взяті до уваги, оскільки обвинувачений разом з викраденим майном був затриманий працівниками охорони, що виключало можливість добровільного відшкодування ним завданих збитків. А посилання на наявність тяжких хвороб та позитивної характеристики з місця проживання нічим не підтверджені.

Судом вірно застосовано і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_6 , який був звільнений від відбування покарання з випробуванням, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, під час іспитового строку. Також колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, судимості за що погашені, і за сукупністю вироків остаточне покарання йому призначено у розмірі, найближчому до мінімального.

Тому підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 4 квітня 2016 року по 8 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3