Справа № 740/3297/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/191/2016
Категорія - ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000201, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Плоске, Носівського району Чернігівської області, громадянки України, вдови, не працюючої, із середньою освітою, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимої

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 в якій він просить вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року скасувати, закрити кримінальне провадження та виправдати його підзахисну.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь фінансового управління Носівської районної державної адміністрації 3 589 грн. 09 коп. за лікування потерпілої ОСОБА_9 , та на користь потерпілої ОСОБА_9 3 560 грн. пронесених нею витрат на лікування.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній домашній арешт.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту її фактичного затримання.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захист посилається на незаконність вироку, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та на невірну кваліфікацію дій ОСОБА_7 . Вважає помилковою кваліфікацію дій її підзахисної, з огляду на відсутність намірів та мети саме на вчинення вбивства, раптовість нанесення удару, що на її думку свідчить про відсутність умислу на вчинення інкримінованого правопорушення. Звертає увагу, що судом не дано належної оцінки показанням обвинуваченої в тій частині, що причиною нанесення удару ножем були неправомірні дії самої потерпілої.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановив суд, 15 травня 2015 року, близько 13 години, ОСОБА_7 , знаходячись у будинку за адресою АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, з метою умисного вбивства нанесла ОСОБА_9 один удар ножем в область грудної клітки зліва, чим спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді одного колото-різаного ушкодження грудної клітки зліва, проникаючого в ліву плевральну порожнину з ушкодженням перикарду і правого шлуночка серця з гемі перикардом і кардіогенним шоком ІІ-ІІІ ст., ускладненого посттравматичним перикардом та лівобічним плевритом і пневмонією, анемією ІІ ст., які згідно висновку судово-медичної експертизи №164 від 25.06.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, довівши свій злочинний умисел до кінця, але смерть ОСОБА_9 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 , тому що потерпілій було надано невідкладну медичну допомогу.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з підстав наведених у неї, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_7 фактично не заперечувала того факту, що 15 травня 2015 року спричинила удар ножем в область грудної клітки зліва ОСОБА_9 , про те зазначала, що умислу саме на вбивство не мала, а лише інстинктивно, захищаючись, поштовхом від себе ткнула ножем, який був в цей час у неї в руках.

В своїх показаннях потерпіла ОСОБА_9 вказувала на обставини які мали місце 15 травня 2015 року, при цьому категорично заперечувала застосування будь-яких неправомірних дій по відношенню до ОСОБА_7 та її дитини і вказувала, що остання побачивши її у кімнаті пішла на кухню і повернувшись вдарила її у грудну клітку ножем, а сама після цього пішла та сіла на диван у кімнаті. Вона мала наміри стягнути з дивана ОСОБА_7 та забрати ніж, але її покидали сили і вона пішла на вулицю.

Тобто, після нанесеного одного поранення потерпілій, яка не падала і не втрачала свідомості, обвинувачена не намагалась продовжити свої дії, що направлені на позбавлення життя потерпілої.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 07 лютого 2003 року № 2, що містяться в пункті 4, замах на вбивство особи може бути вчинений лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Якщо винний діяв не з прямим, а з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство.

У даному випадку ОСОБА_7 , завдаючи удар ножем в область грудної клітини потерпілій ОСОБА_9 , діяла з неконкретизованим умислом, допускаючи заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, фактично заподіяла тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Доказів того, що обвинувачена ОСОБА_7 передбачала і бажала настання смерті потерпілої, зібрано не було.

Завдане поранення потерпілій відноситься до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя, а тому дії обвинуваченої ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати із ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Колегія суддів відмічає, що доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 діяла з межах необхідної оборони позбавлені підстав і є необґрунтованими, оскільки вибір останньою знаряддя кримінального правопорушення, заподіяння ножового поранення в область грудної клітини вказують на те, що ОСОБА_7 діяла з умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій. Про це вказує і подальша поведінка обвинуваченої, яка навіть не намагалась вчинити певні дії та надати відповідну допомогу потерпілій.

Також, суд першої інстанції перевірив та критично оцінив доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона завдала потерпілій ОСОБА_9 тілесне ушкодження реагуючи на дії останньої, оскільки ОСОБА_9 вчиняла протиправні дії відносно неї та її дитини ОСОБА_11 , з огляду на те, що будь-яких доказів щодо отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 в матеріалах провадження не має. Слід зазначити і те, що висновком судово-медичної експертизи № 123 від 01 червня 2015 року встановлено, що на момент огляду 20.05.2015 року на тілі ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 тілесних ушкоджень не виявлено (а.п. 129-131).

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутні беззаперечні докази підтвердження показань обвинуваченої ОСОБА_7 щодо заподіяння їй та її дитині відповідних тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_9 .

Обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, яке віднесено та категорії тяжких, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та навчання, на утриманні має трьох малолітніх дітей, , а тому з метою виправлення та перевиховання, останній необхідно призначити покарання в мінімальних межах санкції даної статті, яке буде відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості ті індивідуалізації покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4