ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/799/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" листопада 2016 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0008198 від 24.07.2016 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козова Козівського району Тернопільської області, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
В провадження Дарницького районного суду м. Києва з Київської місцевої прокуратури № 2 надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки вказаний процесуальний документ відповідає вимогам кримінально процесуального закону, провадження за обвинувальним актом підсудне Дарницькому районному суду м. Києва, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено.

Захисник ОСОБА_8 , позицію якої підтримала адвокат ОСОБА_9 заявила клопотання про повернення обвинувального акту, вважаючи, що з формулювання обвинувачення не вбачається, які саме дії були вчинені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у вчиненні злочину брали участь інші особи матеріали відносно яких не виділені, реєстр матеріалів досудового розслідування містить певні недоліки.

Обвинувачені підтримав позицію своїх захисників.

При обговоренні вказаного клопотання прокурор заперечував можливість його задоволення, вважав, що обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України відповідає, а стосовно іншої особи матеріали виділені в окреме провадження.

Заслухавши сторони кримінального провадження щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та можливості призначення судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, письмове клопотання сторони захисту, суд приходить до такого висновку.

З узагальнених доводів викладених стороною захисту у письмовому клопотанні про повернення обвинувального акту долученого до матеріалів кримінального провадження вбачається, що основними підставами для прийняття судом такого процесуального рішення, на думку сторони захисту, є: відсутність опису дій при викладенні фактичних обставин та формулювання обвинувачення, вчинених кожним із обвинувачених; в обвинувальному акті містяться суперечності та протиріччя, оскільки в одній частині вказано про ненасильницький опір і застосування психологічного тиску в іншій про насильницькі дії; реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

При аналізі наведених доводів сторони захисту, а також співставленні їх з вимогами процесуального закону і фактичними обставинами викладеними в обвинувальному акті, суд виходить з наступного.

Обвинувальний акт, згідно з приписами ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини) статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Також, ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Проте, обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на думку суду, не відповідає наведеним нормам закону, практиці Європейського суду з прав людини.

Так, дії ОСОБА_5 , як і ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 342 КК України як вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання цими особами покладених на них обов`язків, щодо охорони громадського порядку.

Разом з цим, об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання цими особами покладених на них обов`язків, який, тобто опір характеризується такими ознаками: він полягає в активних діях; дії винного спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні фізичної сили до нього; вони перешкоджають виконанню потерпілим своїх функцій; дії винного вчинені в момент виконання потерпілим покладених на нього обов`язків.

Однак, як вбачається з обвинувального акту, як при викладі фактичних обставин, так і при формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , застосовуючи ненасильницький опір та групу невстановлених досудовим розслідуванням осіб як психологічний тиск, протидіяли працівникам поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які знаходились під час виконання своїх службових обов`язків, фізично не допускаючи останніх до особи правопорушника (а. 2,5).

Суд звертає увагу, що застосування ненасильницького опору не є ознакою об`єктивної сторони злочину відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 342 КК України.

Крім цього, за такого термінологічного викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення вбачаються протиріччя, оскільки: в одній частині вказано про ненасильницький опір і застосування психологічного тиску; в іншій про насильницькі дії.

Також, індивідуалізації та конкретизації вимагають дії кожного з обвинувачених і деталізація опису об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Доводи сторони захисту на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону суд вважає обґрунтованими, оскільки вказаний реєстр дійсно містить помилки та є не повним з огляду на вимоги, передбачені ст. 109 КПК України.
Так, в обвинувальному акті зазначено, що матеріали відносно невстановленої досудовим розслідуванням виділені в окреме провадження. Однак відомостей про прийняття означеного процесуального рішення реєстр матеріалів досудового розслідування не містить.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема й прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

За вказаних обставин, суд вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, ч. 2 ст. 369, ст. 372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0008198 від 24.07.2016 по обвинуваченню по обвинуваченню ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя: