УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю скаржника ОСОБА_3

представника - адвоката ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову про видачу особи (екстрадицію),-

в с т а н о в и в:
До Рівненського міського суду Рівненської області звернувся зі скаргою адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора України від 10 жовтня 2016 року про видачу особи (екстрадицію) відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Білорусь.

В обґрунтування скарги зазначив, що фактична перевірка в її розумінні мала б включати в себе не лише вивчення фактичних даних, а й спілкування з особою, однак із ОСОБА_6 жодної бесіди не проводилося, пояснень не відбиралося та не встановлювалася під ставність його перебування на території України. Відповідно до вимог ст.. 589 КПК України Генеральною прокуратурою не повно та не об`єктивно проведено екстрадицій ну перевірку, зокрема не встановлено, що ОСОБА_6 подано заяву про визнання останнього біженцем в Україні до Державно міграційної служби України. У оскаржуваній постанові не відображено жодної правової підстави, а також мотивів прийнятого рішення, не має посилання на дослідженні документи або матеріали справ. ОСОБА_6 не має можливості перевірити вказані документи, що стали об`єктом екстрадиційної перевірки, а отже не може оспорити той чи інший довід наведений в них. Просить скасувати постанову заступника Генерального прокурора України від 10 жовтня 2016 року про видачу особи (екстрадицію) відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Білорусь.

В судовому засіданні скаржник та його адвокат скаргу підтримали з викладених в ній обставин.
Прокурор просить відмовити у задоволенні скарги, оскільки постанова про екстрадицію винесена 10 жовтня 2016 року, а ОСОБА_6 подав заяву до Державної міграційної служби України про встановлення статусу біженця вже 13 жовтня 2016 року.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з ст. 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" заява, на підставі якої оформлюються документи для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подається особисто іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються також по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; оформлює особову справу.

10 жовтня 2016 року заступником Генерального прокурора України ОСОБА_7 винесено постанову про видачу особи (екстрадицію) до Республіки Білорусь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 371-1 КК Республіки Білорусь.

Вказана постанова відповідає вимогам КПК України та міжнародним договорам, які ратифіковані Україною, а саме: Європейської Конвенції «Про видачу правопорушників» від 13.12.1957 року та Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» /г. Мінськ, Республіка Білорусь, 22.01.1993 року/.

На момент прийняття Генеральною прокуратурою такого рішення були відсутні обставини, передбачені ч.4 ст. 590 КПК України, а саме ОСОБА_3 не перебував у статусі особи, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Останній звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Державної міграційної служби України тільки 13 жовтня 2016 року.

Частиною 4 ст. 590 КПК України передбачено, що рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Однак, рішення про видачу (екстрадицію) прийнято Генеральною прокуратурою України 10 жовтня 2016 року.

Таким чином слідчий суддя вважає, що оскільки прокуратурою було постановлено вказане рішення, а ОСОБА_6 звернувся до відповідної державної установи після його прийняття, дана обставина не може бути підставою для зобов`язання слідчого судді вчиняти певні дії.

За таких підстав, слідчий суддя вважає, що скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 305 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову про видачу особи (екстрадицію) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1