АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001157, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України;
за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_6
представників потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника цивільного відповідача ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого - ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3-ри роки.
На підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію 2014 року» від 08 квітня 2014 року зі змінами, ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до вироку, ОСОБА_5 , 15.11.2013 року, приблизно о 13 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Попудренка, керуючи технічно справним автобусом марки «Богдан А091», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п.п. «б» п 2.3, п.п. «а» п. 2.9, п. 10.1, 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки і її зміни, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибрав безпечну швидкість в наслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «Мерседес-Бенз», д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв припаркований в правій смузі та в подальшому скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» та постановити новий, яки засудити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України на 4-ри роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3-ри роки.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що відповідно до п. «є» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_5 відноситься до осіб, до яких амністія не застосовується, оскільки він засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого. При цьому, прокурор посилається на висновок експерта відповідно до якого ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 , який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, представників потерпілого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які виступили в підтримку поданої апеляційної скарги, представника цивільного відповідача ОСОБА_9 , який залишив вирішення цього питання на розсуд суду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно положень ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги. Проте, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо не погіршується становище обвинуваченого, а також якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли.

Так, за приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин справи кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки взагалі не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону.

В обвинувальному акті міститься лише виклад фактичних обставини справи, які слідчий орган вважає встановленими, та можлива правова кваліфікація дій особи, якій було висунуто підозру під час досудового розслідування, що дає підстави вважати, що цим процесуальним рішенням ОСОБА_5 має статус підозрюваного.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прокурором не було висунуто у відповідності до вимог кримінального процесуального закону обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, на що суд першої інстанції уваги не звернув та ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим. При цьому, суд апеляційної інстанції згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів позбавлена можливості переглянути вирок суду першої інстанції, який винесений на підставі неналежного обвинувачення та прийняти рішення відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України. З огляду на це, колегія суддів вважає, що вирок суду необхідно скасувати, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи вирок суду з зазначених вище обставин, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, вважає, що забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків буде можливе при застосуванні відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а відтак, вважає за можливе, раніше обраний відносно нього цей вид запобіжного заходу залишити без зміни.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки і на підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію 2014 року» звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Обрану ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без зміни.

Судді :ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/77/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12

Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач - ОСОБА_1