У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора засудженої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000229 за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 07 вересня 2015 року засуджено:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянку України, раніше неодноразово
судиму, останнього разу вироком цього ж суду
від 24.04.2014 р. за ч. 1 ст. 125 КК України
до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців;
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, раніше неодноразово
судимого, останнього разу вироком цього ж суду
від 13.10.2014 р. за ч. 1 ст. 185 КК України
до покарання у виді 200 годин громадських робіт,
- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Постановлено стягнути з засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 процесуальні витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19 листопада 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено, перекваліфіковано її дії з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст.71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 днів.
Відповідно до ст. 404 КПК України цей же вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання суду на наявність в його діях кваліфікуючої ознаки ч. 2 ст. 121 КК України - вчинення злочину групою осіб.
В решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.
Близько 21 год. 02 березня 2015 року на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, повторно, таємно викрала майно ОСОБА_8 на загальну суму 1 500 грн.
В період з 12 до 14 год. 18 березня 2015 року в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, на грунті особистих неприязних відносин умисно побили потерпілу ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_6 рукою нанесла потерпілій декілька ударів в обличчя, заподівши їй легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 самостійно наніс удари ногами по голові ОСОБА_9 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання померла. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повторно, таємно викрали майно ОСОБА_9 на загальну суму 8 392 грн. 20 коп.
Крім того, влітку 2014 року ОСОБА_7 поблизу звалища с. Чкалове Новотроїцького району Херсонської області незаконно придбав шляхом знахідки бойові припаси, а саме 219 патронів, які незаконно зберігав за місцем проживання в кв. АДРЕСА_3 , де вони були вилучені 06 квітня 2015 року працівниками міліції під час обшуку.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 125 КК України, не вказав, які саме порушення допустив місцевий суд при розгляді провадження, не взявши до уваги показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , протоколи слідчих експериментів за їх участю, постановив судове рішення без безпосереднього дослідження доказів і свою ухвалу належним чином не мотивував.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, думку засудженої ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 419 КПК України в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвалу, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даного провадження не дотримався цих вимог закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, захисник ОСОБА_10 та засуджена ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подали апеляційні скарги, в яких засуджена та її захисник вказували, зокрема, про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України, прокурор просив скасувати вирок місцевого суду та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
При цьому захисник ОСОБА_10 та засуджена ОСОБА_6 зазначали, що остання не наносила потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, в її діях відсутня така кваліфікуюча ознака злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як вчинення злочину групою осіб, судом не розмежовано хто з засуджених наніс потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, під час досудового розслідування з боку працівників міліції до ОСОБА_6 застосовувався фізичний тиск, внаслідок чого вона обмовила себе та була вимушена відмовитися від захисника.
Прокурор вказував на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_6 , оскільки суд не призначив їй остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Проте, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд не виклав усіх доводів засудженої та її захисника, наведених в апеляційних скаргах, та, задовольняючи їх скарги частково, не зазначив підстав, із яких їх визнано необґрунтованими в іншій частині. Апеляційний суд взагалі не надав відповіді на доводи сторони захисту щодо застосування з боку працівників міліції недозволених методів слідства та примусової відмови ОСОБА_6 від захисника під час досудового розслідування, не дав відповіді і на питання щодо необхідності розмежування ударів, які отримала потерпіла.
Також суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи апеляційну скаргу прокурора та призначаючи ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, тобто погіршивши становище засудженої, усупереч вимогам ст. 420 КПК України постановив при цьому ухвалу, а не вирок.
Крім того, апеляційний суд без проведення судового слідства та безпосереднього дослідження доказів прийшов до переконання про необхідність перекваліфікації дій засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тобто надав іншу оцінку доказам дослідженим судом першої інстанції.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Також ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.
Суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи не дотримався цих вимог закону.
Апеляційний суд, провівши часткове судове слідство та допитавши лише експерта ОСОБА_11 , без повторного допиту засуджених і безпосереднього дослідження інших доказів прийшов до переконання про наявністьдостатніх підстав для зміни вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тобто надав іншу оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам.
Таким чином, апеляційний суд належним чином не розглянув доводи апеляційних скарг прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_10 та засудженої ОСОБА_6 і дійшов передчасного висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 та виключення кваліфікуючої ознаки вчинення злочину групою осіб, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України, в діях ОСОБА_7 .
За таких обставин ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для її скасування.
При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу, і постановити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3