Справа № 738/426/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/665/2016
Категорія - ч.2 ст.15 ч.3 ст.152, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК УкраїниДоповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

з участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000475 за апеляційними скаргами: першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2016 року, яким:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянин, громадянин РФ, уродженець с. Юр`я, Первомайського району, Кіровської області РФ, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, фактично проживає в АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений: за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_13 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання з 10 грудня 2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_13 в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 09 грудня 2015 року, близько 18 години 15 хвилин, ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на вул. Миру в с. Семенівка Менського району Чернігівської області, з метою зґвалтування, вчинив напад на неповнолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого із застосуванням сили повалив її на землю та почав душити, проти волі потерпілої зняв з неї штани та нижню білизну і силою утримував її, при цьому неповнолітня ОСОБА_10 намагалася чинити опір нападнику та кусати ОСОБА_13 за руки. Останній, продовжуючи з силою утримувати потерпілу, в положенні лежачи, намагався вступити з нею в статеві зносини природнім шляхом, проте не зміг це зробити, у зв`язку із опором ОСОБА_10 , при цьому, ОСОБА_13 не зміг довести свій злочинний намір до кінця по незалежним від нього причинам, а саме ОСОБА_10 змогла вирватися і втекти до найближчого жилого господарства.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 21.01.2016 року, у потерпілої ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден в нижній третині лівої малої соромітної губи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також, 09 грудня 2015 року, близько 18 години 20 хвилин, ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після спроби зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_10 , перебуваючи на території господарства АДРЕСА_2 , з метою вбивства останньої, повалив потерпілу на землю та за допомогою рук затулив дихальні шляхи ОСОБА_10 , після чого шляхом стягування шарфа на шиї останньої, намагався її задушити. Проте, у зв`язку з тим, що з будинку на подвір`я вийшла власниця господарства ОСОБА_16 , довести злочинний намір до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 21.01.2016 року, у потерпілої ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці правого та лівого крила носа, верхньої щелепи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, та пом`якшити йому покарання за ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України. В обґрунтування скарги послався на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів вчинення ним замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_10 , оскільки такого умислу у нього не було. Зазначив, що під час досудового розслідування слідчим було порушено його право на захист, а саме, не забезпечено обов`язкової участі захисника під час затримання та проведення слідчих дій. Також, під час судового розгляду не було досліджено такий доказ, як відеозапис пред`явлення до впізнання. Крім того, просив пом`якшити призначене йому покарання за ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України та застосувати до нього ст.69 КК України, врахувавши при цьому визнання ним своєї вини у цій частині, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність на його утриманні малолітньої дитини.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і постановити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ч.2 ст.15 ч.3 ст.152 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_13 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі. В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначив, що місцевим судом не було достатньою мірою враховано дані про особу обвинуваченого, вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, часткове невизнання вини, вчинення тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_13 відмовився від послуг перекладача, зазначивши, що вже тривалий час (з 2007 року) постійно проживає в Україні, а тому добре розуміє українську мову.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника, які просили задовольнити свою апеляційну скаргу з наведених вище підстав, а скаргу прокурора залишити без задоволення; думку прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу та залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого; неповнолітню потерпілу ОСОБА_10 та її законного представника ОСОБА_11 , які погодились із позицією прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :

09 грудня 2015 року, близько 18 год. 15 хв., ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на вул. Миру в с. Семенівка Менського району Чернігівської області, з метою зґвалтування, вчинив напад на неповнолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого із застосуванням сили повалив її на землю та почав душити, проти волі потерпілої зняв з неї штани та нижню білизну і силою утримував її, при цьому неповнолітня ОСОБА_10 намагалася чинити опір нападнику та кусати ОСОБА_13 за руки. Останній, продовжуючи з силою утримувати потерпілу, в положенні лежачи, намагався вступити з нею в статеві зносини природнім шляхом, проте не зміг це зробити, у зв`язку із опором ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_13 не зміг довести свій злочинний намір до кінця по незалежним від нього причинам, оскільки ОСОБА_10 змогла вирватися від нього і втекти до найближчого жилого господарства.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 21.01.2016 року, у потерпілої ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден в нижній третині лівої малої соромітної губи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також, 09 грудня 2015 року, близько 18 год. 20 хв., ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після спроби зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_10 , перебуваючи на території господарства АДРЕСА_2 , з метою вбивства останньої, повалив потерпілу на землю та за допомогою рук затулив дихальні шляхи ОСОБА_10 , після чого шляхом стягування шарфа на шиї останньої, намагався її задушити. Проте, у зв`язку з тим, що з будинку на подвір`я вийшла власниця господарства ОСОБА_16 , довести злочинний намір до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 21.01.2016 року, у потерпілої ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці правого та лівого крила носа, верхньої щелепи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_13 вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України визнав повністю, а за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнав, підтвердив свої показання, які давав у суді першої інстанції, та пояснив, що у листопаді-грудні 2015 року він тимчасово проживав у с. Семенівка Менського району, де займався заготівлею лісу. Там він познайомився з потерпілою і деякий час (близько двох тижнів) зустрічався з нею. 09 грудня 2015 року, у вечірній час, зустрів на дорозі в с. Семенівка потерпілу і захотів вступити з нею в статеві відносини. Як все відбувалось пам`ятає погано, так як був дуже п`яний (протягом дня випив 0,8 літра самогону). Він її повалив на землю і закривав рот рукою, щоб не кричала. Але коли потерпіла втекла, він наздогнав її на сусідньому подвір`ї та хотів вибачитись. Наміру позбавляти життя у нього не було, оскільки сам має дитину. Коли вийшла господарка будинку, він пішов із двору. У скоєному розкаюється.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що 09.12.2015 року, близько 18.00 год., поверталась зі школи додому і в руках вела велосипед, який зламався. За нею йшов невідомий чоловік і присвічував собі ліхтарем дорогу. Коли зайшла в ліс, почула тупіт, озирнувшись побачила чоловіка, який напав на неї ззаду і повалив на землю. Він став зривати з неї одяг, затуляв рота, потім почав робити маніпуляції пальцем в області її статевих органів. Щоб можна було дихати, вона вкусила його за руку. В цей час задзвонив її мобільний телефон, і вона сказала нападнику, якщо він її не відпустить, то батько почне її шукати. Скориставшись цим, ОСОБА_10 вирвалась від нього та забігла у двір господарства ОСОБА_16 . Але він її наздогнав, повалив на землю, схопив за шарф і став затягувати на шиї. Потерпіла впала на пластикову миску і зламала її, але змогла звільнитись від шарфа. Тоді він вхопив її за волосся, бив головою об землю і тягнув за будинок, при цьому закривав рота, щоб не кричала. В цей час з будинку вийшла господарка і нападник втік. Раніше вона його пару разів бачила в селі, так як він працював у лісі. Ніколи з ним не зустрічалася і як його звати дізналася лише в ході досудового розслідування.

Допитана в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_16 показала, що 09.12.2015 року, десь приблизно після 18.00 години, почула у дворі якійсь шум, коли вийшла з будинку з ліхтариком, то побачила чоловіка, який почав тікати, та дівчину без верхнього одягу, яка піднімалась із землі. Після чого вона забрала дівчину до будинку.

Крім показів потерпілої та свідка, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 10.12.2015 року та фототаблицею до нього, згідно якого була оглянута ділянка дороги, що веде через ліс в с. Семенівка Менського району. Дана дорога є частиною вул. Миру в АДРЕСА_2 . На дорозі наявні сліди схожі на боротьбу, які виражені зміщенням часток оголеного листя. Поряд зі слідами на землі лежав металевий ґудзик сріблястого кольору. Відстань від місця огляду до господарства АДРЕСА_2 , а саме будинку ОСОБА_16 складає 132 м. (а.к.п.95-96);

- протоколом огляду місця події від 10.12.2015 року та фототаблицею до нього, згідно якого під час огляду господарства ОСОБА_16 по АДРЕСА_2 (куди втікала від нападника ОСОБА_10 ), виявлено розбиту пластикову миску, на яку було повалено потерпілу (а.к.п.102 -103);

- протоколом огляду господарства ОСОБА_11 від 10.12.2015 року та фото таблицею до нього, згідно якого під час огляду було виявлено та вилучено ліхтарик, жіночі труси, шарф, штани, куртку (а.к.п.98-99);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.12.2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала особу, яка скоїла напад на неї, під № 3, (а.к.п.104-107);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 10.12.2015 року, згідно якого у ОСОБА_13 відібрано зразки нігтів з обох пальців рук (а.к.п.114);

- протоколами отримання зразків для експертизи від 16.12.2015 року, згідно яких у ОСОБА_13 в приміщенні Менської ЦРЛ, було відібрано зразки крові, слини (а.к.п.118-119);

- протоколами отримання зразків для експертизи від 16.12.2015 року, згідно яких у потерпілої ОСОБА_10 в приміщенні Менської ЦРЛ, були відібрані зразки слини, крові (а.к.п.121-122);

- протоколами огляду речових доказів від 08.01.2015 року та фототаблицями до них, згідно яких було оглянуто чорний ліхтарик, ґудзик; жіночі штани та виявлено у них відірваний ґудзик (а.п.к.147-156).

- висновком експерта судово-цитологічної експертизи № 295 від 30.12.2015 року, згідно якого в піднігтьовому вмісті обох рук підозрюваного ОСОБА_13 , виявлена кров людини, статева приналежність якої не встановлена через відсутність в препаратах її клітинних елементів. При серологічному дослідженні слідів крові виявлено антиген А та ОСОБА_17 не властивий самому підозрюваному ОСОБА_13 , може походити за рахунок крові особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном антиВ з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, якою є потерпіла ОСОБА_10 . Антиген Н також може походити від самого підозрюваного ОСОБА_13 (а.к.п.183-185);

- висновком судово-медичної експертизи № 13 від 21.01.2016 року, з якої убачається, що у ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці правого та лівого крила носа, верхньої щелепи справа, в нижній третині лівої малої соромітної губи, що могли утворитись від дії тупих предметів та відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Дані ушкодження могли утворитись в час та при обставинах вказаних у фабулі постанови, а саме: садна обличчя могли утворитись внаслідок закривання обличчя потерпілої руками при активному опорі останньої, а садно в ділянці статевих органів при спробі введення в пахву стороннього предмету (а.к.п.200-202);

- висновком судової-медичної експертизи № 15 від 22.01.2016 року, згідно якого у ОСОБА_13 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці правого променево-зап`ясткового суглобу, що могли утворитись від дії тупих предметів, та відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження не могли утворитись внаслідок силового утримання рук потерпілої. Тілесні ушкодження на руках ОСОБА_13 могли утворитись внаслідок дії тупого предмету з ребристою поверхнею, а саме укусу сторонньою особою (а.к.п.208-210).

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази у їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений своїми умисними діями вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.15, ч.3 ст.152; ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто закінчений замах на зґвалтування неповнолітньої, а також закінчений замах на вбивство потерпілої ОСОБА_10 , з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, невизнання ОСОБА_13 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, свідчить не про його непричетність до вчиненого злочину, а про намагання в такий спосіб уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист, а саме незабезпечення обов`язкової участі захисника під час затримання та проведення слідчих дій не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законним представником, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі в кримінальному провадженні.

Згідно вимог ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Пунктом 4 ч. 2 ст. 52 КПК України передбачено, що обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

Як убачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_13 був затриманий за підозрою у скоєнні злочину 10 грудня 2015 року, в 22 години 40 хвилин (т.1, а.к.п.109-111).

Одразу ж після затримання ОСОБА_13 органом досудового розслідування було повідомлено регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області, і цього ж дня, о 23 годині 10 хвилин, вказаним центром було видано доручення адвокату ОСОБА_12 для надання безоплатної вторинної правової допомоги підозрюваному ОСОБА_13 . І вже повідомлення про підозру останньому оголошувалось 11 грудня 2015 року, о 8 год. 20 хв., за участю захисника (т.1, а.к.п.123-126).

Також, з характеристики підозрюваного за місцем проживання вбачається, що він без реєстрації проживав у АДРЕСА_1 , разом зі співмешканкою ОСОБА_18 , та їх дитиною ОСОБА_19 , 2010 р.н. (т.1, а.к.п.240).

Крім того, в суді апеляційної інстанції сам обвинувачений зазначив, що з 2007 року постійно проживає в Україні, а тому добре розуміє українську мову.

Відтак, доводи апелянта з приводу того, що йому як громадянину РФ та особі, яка не володіє мовою, якою ведеться кримінальне провадження, з моменту його затримання не було забезпечено право на захист є безпідставними і спростовуються вищенаведеним.

Також, не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_13 з приводу того, що відеозапис пред`явлення його для впізнання судом першої інстанції не був досліджений, чим було порушено принцип безпосередності дослідження доказів.

Як вбачається з матеріалів провадження, в ході судового розгляду судом першої інстанції досліджувався протокол пред`явлення особи для впізнання від 10 грудня 2015 р. (т.1, а.к.п.104-107). В той же час додаток до вказаного протоколу відеозапис даної слідчої дії, місцевим судом не досліджувався і не був покладений в основу вироку, що не суперечить вимогам ст.374 КПК України, а тому колегія суддів вважає доводи апелянта в цій частині безпідставними.

Таку позицію ОСОБА_13 щодо допущених процесуальних порушень під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів розцінює як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеним.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначалось вище, місцевий суд дослідив всі обставини, які могли мати значення для правильного вирішення справи, і перевіривши зібрані докази, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.152; ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Проте, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції допустився помилки, так як призначене ОСОБА_13 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд не в повній мірі взяв до уваги відношення обвинуваченого до скоєного, відсутність каяття в цьому, конкретні обставини скоєння ним кримінальних правопорушень, зокрема, після невдалої спроби зґвалтування, коли неповнолітня потерпіла вирвалась від нього та хотіла втекти і сховатись у жилому господарстві, він наздогнав її та намагався вбити.

За таких обставин, призначене ОСОБА_13 покарання не можна вважати необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, колегією суддів не встановлено. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, відповідно до положень ст.65 КК України, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно; має на утриманні малолітню дитину; обставину, що обтяжує покарання; колегія судів приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій частин статей КК України, за якими його притягнуто до кримінальної відповідальності, з урахуванням вимог ст.ст. 68, 70 КК України, оскільки його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відтак, доводи ОСОБА_13 про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги в цій частині.

У строк відбування покарання ОСОБА_13 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення, відповідно до ч.5 ст.72 КК України

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_14 задовольнити.

Вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2016 року щодо ОСОБА_13 в частині призначеного йому покарання скасувати.

ОСОБА_13 вважати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115; ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;

- за ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_13 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення, з 10 грудня 2015 року по 10 серпня 2016 року, у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті цей же вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4