В И Р О К
Іменем України

28.10.2016 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0006059 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тула Тульської області Російської Федерації, без громадянства, молдованина за національністю, без освіти, неодруженого, офіційно не працюючого, не маючого місця реєстрації, без постійного місця мешкання, раніше неодноразово судимого:

-13.09.2005 року Приморським районним судом м.Одеси за ст.187 ч.1, 69 КК України до 2 років позбавлення волі,

-14.04.2014 року Приморським районним судом міста Одеси за ст.186 ч.1 КК України до 3 місяців арешту,

-22.10.2014 року Приморським районним судом м.Одеси за ст.185 ч.2 КК України до 6 місяців арешту,

-27.10.2015 року Київським районним судом м.Одеси за ст.185 ч.2 КК України до 6 місяців арешту, звільнений 29.02.2016 року по відбуттю строку покарання,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
08.09.2016 року приблизно о 15:00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №104 по пр..Добровольського в м.Одесі, діючи з корисливих мотивів, умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, побачив раніше незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в руках якого знаходився мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі х6» ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 14999 грн. В зазначений момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна. Далі, ОСОБА_7 , побачивши, що ОСОБА_6 поклав вказаний мобільний телефон у кишеню штанів, почав реалізовувати свій протиправний умисел таким чином. Підійшовши до потерпілого зі спини, та розуміючи, що потерпілий в силу свого віку не зможе чинити опір, відкрито, почав з кишені потерпілого діставати даний мобільний телефон, в свою чергу потерпілий відчув, що його телефон намагаються витягнути, взяв його в руку та міцно стиснув, обернувся та побачив ОСОБА_7 , який в свою чергу, продовжив реалізацію свого умислу та відкрито вирвав з рук потерпілого даний мобільний телефон, після чого з місця правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд. Спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 14999 грн.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно у вересні місяці 2016 року, перебуваючи на пр..Добровольського в м.Одесі, він викрав мобільний телефон у раніше не знайомого йому хлопчика, як потім стало відомо ОСОБА_6 , якого він впізнав в залі судових засідань. Після чого із викраденим телефоном почав втікати, а дитина стала кричати, бігти за ним. На крик дитини відреагували люди, що перебували поруч, оточили його та затримали. Тоді він повернув викрадений ним у хлопчика телефон.

Відповідаючи на питання головуючого, обвинувачений зазначив, що розумів, що скоює злочин відносно дитини. В той же час обвинувачений вказав, що душе шкодує про вчинене протиправне діяння, та скоїв кримінальне правопорушення, оскільки йому потрібні були гроші, не мав що їсти, викрадений телефон хотів продати. Крім того, обвинувачений просив не призначати йому суворого покарання, так як він хоче поїхати додому в Молдову.
Так як, ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.186 ч.2 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

До обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить скоєння кримінального правопорушення відносно малолітнього.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом також враховуються думка законного представника потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні підтвердив про відсутність цивільного позову, та підтримав думку прокурора стосовно призначення покарання відносно обвинуваченого у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання обвинуваченому судом враховується твердження ОСОБА_7 стосовно скрутного матеріального становища та відсутності коштів на продукти харчування, однак в той же час суд враховує ту обставину, що ОСОБА_7 , 1980 року народження, будучи в тридцяти шестирічному віці на момент скоєння ним кримінального правопорушення, перебуваючи в значно переважаючій фізичній формі (з врахуванням його фізіологічних властивостей, а саме зросту, ваги), вчинив кримінальне правопорушення в денний час доби відносно малолітньої дитини, ОСОБА_6 , 2005 року народження, який, на думку суду, пережив відчуття страху та страждання як в момент скоєння обвинуваченим відносно нього кримінального правопорушення, так і після цього, що свідчить про зневажливе ставлення обвинуваченого до загальноприйнятих норм моралі, і встановленим законам держави. Тому, скрутне матеріальне становище обвинуваченого не може виправдовувати скоєння ним протиправного діяння та посягання на право власності інших осіб, а тим паче відносно малолітньої дитини.

Також при призначенні покарання судом враховується відсутність на момент розгляду справи матеріального збитку, проте в той же час суд приймає до уваги, що, як було встановлено в судовому засіданні, з місця скоєння злочину обвинувачений втікав, а викрадений мобільний телефон потерпілому було повернуто лише після того, як малолітній ОСОБА_6 став кричати та намагався наздогнати обвинуваченого.

Крім того, при призначенні покарання судом приймається до уваги особа обвинуваченого, який не має громадянства, без освіти, неодружений, офіційно не працюючий, не маючий місця реєстрації та місця постійного проживання. Більш того, будучи раніше неодноразово судимою особою за злочини проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за корисливі злочини, звільнившись лише 29.02.2016 року після відбуття строку застосованого відносно нього покарання у виді арешту, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і по сплину короткого проміжку часу знову скоїв тяжке кримінальне правопорушення відносно малолітньої дитини.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання судом також враховується, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, при призначенні покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, характеризуючі матеріали, обставини кримінального провадження, суд, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приходить до висновку, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі з призначенням покарання в межах санкції статті.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення в період із 08.09.2016 року по 28.10.2016 року, з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 08.09.2016 року.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_7 залишити незмінною - тримання під вартою.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження - мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі х6» ІМЕІ НОМЕР_1 , - вважати повернутими за належністю потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1