Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0015153 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Гавана, Республіки Куби, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.128 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 10 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

________________________________

Справа № 11-кп/796/689/2016
Категорія: ст.128 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду першої інстанції скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, за якою призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, що призвело до неправильного звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

На думку прокурора, судом не в повному обсязі надано правову оцінку ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, характеру підвищеної суспільної небезпечності і обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора і потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; доводи захисника ОСОБА_9 і обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 спричинив середньої тяжкості тілесне ушкодження з необережності потерпілому ОСОБА_7 за таких обставин.

1 листопада 2014 року приблизно о 17 годині ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у загальному коридорі п`ятого поверху між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де у нього виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , в ході конфлікту, не передбачаючи та не бажаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, різким рухом направився в сторону ОСОБА_7 та, притримуючи лівою рукою в районі грудей останнього, правою рукою наніс йому удар в область грудей, внаслідок чого потерпілий впав на праву руку на бетонну підлогу та отримав тілесні ушкодження: синець по передній поверхні лівого колінного суглобу, який згідно з висновком експерта № 3111 від 11.11.2014 року відноситься до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я; закритий підголовчастий перелом 5-ої п`ясної кістки правої кисті, який відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами) і могли утворитись 1 листопада 2014 року. Після цього, ОСОБА_7 , обхопивши та утримуючи двома руками ОСОБА_8 за тулуб, заспокоїв нападника.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ст.128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.75 КК України, без достатніх підстав звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 не працює і не займається суспільно корисною працею, не вжив заходів для відшкодування завданої його діями шкоди, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. З обставин вчинення кримінального правопорушення випливає, що воно було вчинено в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказано в апеляційній скарзі, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке вчинено з необережності і відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягується вперше, стан його здоров`я за відсутності інвалідності, а також обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, що його пом`якшують.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Цих вимог закону суд першої інстанції також не дотримав і своє рішення про призначення найбільш суворого як за видом, так і за розміром покарання, передбаченого санкцією ст.128 КК України, не мотивував.

Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, наведені раніше дані про особу обвинуваченого, думку потерпілого, колегія суддів вважає, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді громадських робіт. Для призначення такого виду покарання відповідно до вимог ч.3 ст.56 КК України перешкод немає.

Підстав для призначення покарання у виді обмеження волі, а також для скасування вироку і ухвалення нового вироку з визнанням ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, колегія суддів не вбачає, оскільки зміст апеляційної скарги свідчить про згоду прокурора з вироком у цій частині. А тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ст.128 КК України у виді громадських робіт на строк 200 /двісті/ годин.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3