Справа № 5-88/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2011 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л.Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М.,

з участю прокурора Максимчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль заяву засудженого ОСОБА_1 про проведення вироку у відповідність,

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про преведення у відповідність вироку апеляційного суду Донецької області від 16.12.2002р.

Постановою Сокальського районного суду від 24.03.2010р., яка підтримана ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 28.05.2010р. в задоволенні заяви засудженого було відмовлено з тих підстав, що засуджений вимагає перегляду вироку який був постановлений апеляційним судом, однак районним судом ревізія вироку, постановленого судом вищого рівня не допускається.

Разом з тим, Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 12.04.2011р. касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задоволено частково, та скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанції, а справу направлено на новий розгляд.

При зверненні з вказаною заявою до Сокальського районного суду Львівської області засуджений ОСОБА_1 вказав, що вироком апеляційного суду Донецької області від 16.12.2002 року його було засуджено по ст.93 п.п. а, г, з, и КК України ( в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. По ст. 143 ч. 3 КК України ( в редакції 1960 року) до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. По ст. 215-3 ч.2 КК України позбавлення волі на 5 років. По ст. 263 ч.1 КК України (в редакції 2001року) до позбавлення волі строком на 4 роки. По ст. 345 ч.2 КК України ( в редакції 2001 року) до позбавлення волі строком на 5 років. Відповідно до ст. 42 КК України по сукупності призначених покарань, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, йому призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією належного майна, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Проте, на думку засудженого на даний час вказаний вирок суду має бути приведений у відповідність з законом який помякшує призначене покарання. Так, як згідно закону України Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності, від 15.04.2008 року, зворотну дію в часі має той закон, що помякшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Крім того відповідно до ч.4 вказаного Закону , якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кримінальним Кодексом , закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон , що скасовує злочинність діяння, помякшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи;

ОСОБА_1 вказав, що після подій інкримінованих йому злочинів, які мали місце в середині і кінці 1999 року, закон про кримінальну відповідальність змінювався декілька разів. Зокрема у період з 29.12.1999 р. по 04.04.2000р., у звязку із прийняттям рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року у справі Про смертну кару, діяв проміжний закон, який визначав максимальну міру покарання за вчинення злочину у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

За таких обставин, на думку ОСОБА_1 саме цей закон про кримінальну відповідальність є найбільш мяким , і мав би бути застосований при визначення міри покарання за вчинені ним злочини.

Крім того, на думку засудженого вирок апеляційного суду Донецької області від 16.12.2002р. порушує його права передбачені ч.1 ст.7 Конвенції Про захист прав людини і основних свобод 1950р.

На підставі наведеного, засуджений просить суд привести вирок Апеляційного суду Донецької області від 16.12.2002 року у відповідність з частиною 4 ст. 5 КК України ( в редакції 2001 року) зі змінами внесеними на підставі Закону України №270- VI від 15.04.2008року) шляхом заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на 15 років.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 заяву підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у заяві.

Прокурор у судовому засіданні надав висновок про те, що заява ОСОБА_1 є безпідставною , а тому у її задоволенні слід відмовити.

Заслухавши пояснення засудженого, вислухавши думку прокурора, перевіривши матеріали справи та дослідивши всі докази по справі в їх сукупності; суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав:

Згідно рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року №11-рп/99 у справі Про смертну кару, яким було визнано неконституційними положення санкцій статей Кримінального кодексу України, що передбачали покарання у виді смертної кари і на яке в своїй заяві звертає увагу засуджений, в силу положень ст. 58, п.22 ч.1 ст 92 Конституції України, ст. 5 КК України 2001 року, а також змісту правової позиції Конституційного суду України викладеної в абзаці другому пункту третього мотивувальної частини Рішення від 19.04.2000 року №6-рп/2000 у справі Про зворотну дію кримінального закону в часі- унеможливлюють скасування чи помякшення кримінальної відповідальності іншим державним органом ніж Верховна Рада України, яка здійснює це шляхом прийняття відповідного закону.

Так, на виконання Рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року Верховною Радою України було прийнято Закон №1483, положення якого мали зворотну дію в часі. Положеннями Закону №1483 внесено зміни до Кримінального Кримінально-Процесуального та Виправно-трудового кодексів України та в комплексі вирішено питання, що випливали із змін у Кодексі 1960року.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року розяснено положення ст. 58 Конституції України, що виключно законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється кримінальна відповідальність за їх вчинення. Такі закони мають зворотну дію в часі у випадках коли вони помякшують або скасовують кримінальну відповідальність.

В чинному Кримінальному Кодексі (в редакції 2001 року) передбачено покарання за вбивство при обтяжуючих обставинах (ч.2 ст. 115) на строк від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі. Покарання у вигляді довічного позбавлення волі не скасовано.

За наведених обставин відсутній закон що міг би помякшити кримінальну відповідальність ОСОБА_1

Відповідно до Вироку Апеляційного суду Донецької області від 16.12.2002 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочинів передбачених ст.ст.69, 93 п.п. а, г, з, і, 142 ч. 3, 215-3 ч.2, 263 ч.1, 345 ч.2 КК України та в порядку ст. 42 КК України( в редакції 1960 р.) за сукупністю призначених покарань, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією належного майна, з відбуванням покарання в кримінально- виконавчій установі.

Разом з тим відповідно до ч.3 ст. 409 КПК України суд вирішує питання про приведення вироку у відповідність з новим законом, який звільняє від покарання або помякшує покарання, вироку щодо осіб, які відбувають покарання. Однак проміжок часу протягом якого Верховна Рада приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно зміни смертної кари іншим видом покарання, на який посилається засуджений мав місце з 29.12.1999 року по 04.04.2000 року тобто до винесення вироку Апеляційним судом Донецької області від 16.12.2002 року, яким його було засуджено до довічного позбавлення волі.

З наведених підстав заява ОСОБА_1 про приведення вироку у відповідність з ст.5 КК України є необгрунтованою, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.409, 411 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про приведення вироку Апеляційного суду Донецької області від 16.12.2002 року, відповідно до якого його визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст.ст.69, 93 п.п. «а», «г», «з», «і», 142 ч. 3, 215-3 ч.2, 263 ч.1, 345 ч.2 КК України та в порядку ст. 42 КК України( в редакції 1960 р.) за сукупністю призначених покарань, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією належного майна, з відбуванням покарання в кримінально виконавчій установі у відповідність з ч.4 ст.5 КК України відмовити за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд Львівської області протягом 15 діб з моменту її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий: Л. Ю. Фарина