Провадження № 1/461/2/16
УХВАЛА

24.05.2016 року м.Львів
Галицький районний суд м.Львова в складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_15 про відвід суддів, заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід
В С Т А Н О В И В :

В провадження колегії суддів Галицького районного суду м.Львова (головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) надійшла кримінальна справа №464/12905/13-к про обвинувачення громадян ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 ..

На початку судового засідання захисник ОСОБА_8 заявив відвід головуючому посилаючись на положення пп. 1 ч. 1 ст. 54 КПК України, у зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_1 розглядав скаргу адвоката, в інтересах ОСОБА_15 , на незаконне затримання останнього, в межах даного кримінального провадження. Зазначена обставина, на думку захисника, виключає участь даного судді у розгляді вищевказаної кримінальної справи.

Обвинувачений ОСОБА_15 заявив відвід судді ОСОБА_2 , посилаючись на наявність інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді (пп.4 ч.1 ст.54 КПК України).

Суддя ОСОБА_3 подав заяву про самовідвід, посилаючись на наявність заінтересованість його близького родича у результатах розгляду цієї справи(пп.3 ч.1 ст.54 КПК України).

Під час обговорення заявлених відводів учасники процесу висловились наступним чином:

-прокурор при вирішенні відводу судді ОСОБА_1 поклався на розсуд суду, відвід судді ОСОБА_2 заперечив, самовідвід судді ОСОБА_3 підтримав;

-обвинувачений ОСОБА_15 , захисник ОСОБА_8 підтримали відводи суддям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а також самовідвід судді ОСОБА_3 ;

-адвокат ОСОБА_9 відніс самовідвід судді ОСОБА_3 на розсуд суду, всі інші захисники підтримали самовідвід;

-інші учасники процесу при вирішенні питання відводів та самовідводу поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Встановлено, що слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 29 березня 2016 року, в порядку здійснення контролю за законністю затримання особи, розглядав скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 .

Під час розгляду даної скарги досліджувались та оцінювались матеріали кримінальної справи №55-160, матеріали клопотання № 1в/461/5/16 (провадження № 461/12610/154), особова справа ОСОБА_15 та були заслухані пояснення, мотиви та доводи ОСОБА_15 , його захисника та прокурора, що чітко відображено в ухвалі слідчого судді, винесеній за результатами розгляду даної скарги..

В ході розгляду даної скарги слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_15 в межах кримінальної справи №182-0322 був обраний запобіжний захід у виді взяття під варту, що триває і досі та, відповідно до вимог КПК України 1960 року, не потребує повторного обрання. З кримінальної справи №182-0322, в межах якої ОСОБА_15 було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту, була виділена кримінальна справа №55-160 про обвинувачення, зокрема ОСОБА_15 за ч.3 ст.28 та п.п.6,1,5,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28 та п.п.1, 6,5,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України, яка розглядається Галицьким районним судом м.Львова (№464/12905/13-к).

Приймаючи до уваги вищенаведене, у задоволенні скарги було відмовлено.

Відповідно до п.п.2-1 ст.54 КПК України 1960 року, суддя не може брати участі в розгляді кримінальної справи, якщо він розглядав скарги на затримання чи на постанови про відмову в порушенні кримінальної справи або закриття справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції
В судовому рішенні ЄСПЛ у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (Заява N 4785/02) зазначено наступне:
4. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

48. Суд повторює, що пункт 3 статті 5 Конвенції гарантує особам, затриманим або взятим під варту за підозрою у вчиненні злочину, захист від свавільного чи безпідставного позбавлення свободи. Пункт 3 статті 5 Конвенції має на меті забезпечення негайного й автоматичного судового контролю за затриманням особи поліцією чи адміністративним затриманням, здійсненого відповідно до підпункту "c" пункту 1 статті 5 Конвенції (див. рішення у справі "Гаркманн проти Естонії", заява N 2192/03, п. 36, рішення від 11 липня 2006 року, з наведеними посиланнями).

54. Суд повторює, що пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає право затриманих чи осіб, які тримаються під вартою, затриманих на судовий контроль щодо дотримання процесуальних і матеріально-правових умов, які, з погляду Конвенції, є неодмінними умовами забезпечення "законності" позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та законність мети цього затримання і подальшого тримання під вартою (див. рішення у справі "Буткевічюс проти Литви", заява N 48297/99, п. 43, ЄСПЛ 2002-II).

56. Наведені вище міркування Суд вважає достатніми для висновку про те, що заявники не реалізували, як цього вимагає пункт 4 статті 5 Конвенції, свого права на судовий контроль законності їхнього тримання під вартою.

Отже, мало місце порушення цього положення.

62. Посилаючись на пункт 1 статті 6 Конвенції, заявники скаржилися, що суд першої інстанції, який виніс обвинувальний вирок в їхній справі, не був безстороннім, оскільки засідав одноособово суддею Б., який на попередніх етапах провадження висловив думку про те, що вони винні у вимаганні. У пункті 1 статті 6 Конвенції зазначено: "Кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення"

69. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді Б., певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна, п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії",

рішення від 7 серпня 1996 року, п. 58).

71. Суд зазначає, що ухвалою від 17 серпня 2000 року суддя Б. повернув кримінальну справу стосовно ОСОБА_21 на додаткове розслідування, висловивши думку, що зазначені вище підсудні і заявники вдалися до вимагання і цей факт не був розслідуваний правоохоронними органами. Такі формулювання в його ухвалі як, наприклад, про те, що "оскільки в їх діях вбачається співучасть в скоєнні більш тяжкого злочину - вимагання" (див. п. 9 вище), могли викликати обґрунтовані побоювання, що у судді Б. уже сформувалася думка про вину заявників і що це може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду. Отже, на думку Суду, побоювання заявників щодо небезсторонності судді ОСОБА_22 можна вважати об`єктивно обґрунтованими. До того ж, розглядаючи апеляції заявників, суди вищих рівнів проігнорували їхні доводи з цього приводу.

72. Отже, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції
Отож, та обставина, що суддею розглядалась скарга щодо обвинуваченого ОСОБА_15 , яка являється скаргою на незаконне затримання та утримання під вартою (незаконне позбавлення волі), тобто в рамках судового контролю перевірялось питання законності затримання одного з обвинувачених по даній кримінальній справі, надавався висновок про законність утримання ОСОБА_15 під вартою, вказана обставина виключає участь судді ОСОБА_1 в розгляді даної кримінальної справи.

Більше того, ст. 56 КПК України(1960 року) зобов`язує суддю заявити самовідвід у разі його участі у розгляді скарги на незаконне затримання, незалежно від стадії кримінального провадження, тобто питання відводу є не оціночним, а імперативною нормою.

Зважаючи на те, що близький родич судді ОСОБА_3 прямо зацікавлений у вирішення даної справи, про що суддя повідомив надавши письмову заяву, відповідно до положень ст. 54,56 КПК України він, також не може брати участь у розгляді даної справи.

Разом з тим, стосовно відводу заявленого обвинуваченим ОСОБА_15 , колегія суддів приходить до висновку, що непогодження обвинуваченого і його захисника з процесуальними рішеннями колегії суддів до складу якої входила суддя ОСОБА_2 не можуть бути достатньою та допустимою підставою для відводу судді від участі у розгляді даної справи, оскільки ґрунтується виключно на суб`єктивній думці обвинуваченого та його захисника.

Таким чином, зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин, які прямо виключають участь суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у розгляді даної кримінальної справи та відсутність підстав для відводу судді ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 54, 56, 57 КПК України /1960 року/, суд , -
У Х В А Л И В :
клопотання захисника ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_1 - задоволити.
Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід - задоволити.
Відвести суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від участі у розгляді кримінальної справи №464/12905/13-к про обвинувачення громадян ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 .

В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_15 про відвід судді ОСОБА_2 відмовити.
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3