АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/1250/16-к
Номер провадження №11-кп/791/581/16 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченої: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Семиозерне Семиозерного району Кустанайської області, громадянки України, проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимої, яка обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 за ч 3 ст. 309 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки з покладенням на неї визначених п 2,3 ст. 76 КК України обов`язків.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона умисно, з метою особистого вживання наркотичних засобів, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений час, придбала шляхом привласнення речовину, яка знаходилася в трьох поліпропіленових мішках, і яка згідно: висновку фізико-хімічної експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 77-х від 26 січня 2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 1033,68 г; висновку фізико-хімічної експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 76-х від 26 січня 2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 2535,23 г; висновку фізико-хімічної експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 74-х від 29 січня 2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 2947,6 г., яку в подальшому зберігала за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 із вказаною метою до моменту його вилучення в ході обшуку 21 січня 2016 року.

Загальна маса наркотичного засобу канабіс, який зберігала обвинувачена ОСОБА_7 складає 6516, 51 г.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікував за ст. 309 ч. 3 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, в особливо великих розмірах.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Херсонської області просить скасувати вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність , істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч 3 ст. 309 КК України у виді 5 років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально- виконавчій установі , в решті вирок залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченій, яка скоїла тяжкий злочин, свою вину визнала лише під тиском зібраних у провадженні доказів, покарання із застосуванням ст. 75 КК України, належним чином не вмотивував підстави звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що виправлення обвинуваченої неможливе без реального відбуття призначеного їй покарання.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію її дій за ч. 3 ст. 309 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

У Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується задовільно, скарг відносно неї не надходило ( а.п. 20) , має постійне місце проживання, де проживає із сином ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір`ю пенсіонеркою ( а.п.21, 22) , на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, кошти на життя отримує від підробітків.
Призначаючи обвинуваченій вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченої, яка характеризується задовільно, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Врахувавши конкретні обставини провадження , тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані , які характеризують обвинувачену у соціально- побутовому плані, її характеристику за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, відношення обвинуваченої до скоєного, позицію прокурора у провадженні у суді , який вказував на можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції її від суспільства зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на неї визначених п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків , належним чином свій висновок вмотивував.
Таке покарання, на думку колегії суддів, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати, що призначене обвинуваченій покарання зі звільненням від його відбування із випробуванням є несправедливим через його м`якість, як про те зазначає в апеляційній скарзі прокурор, не вбачається.
Доводи апелянта про те, що тяжкість вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення є безумовною підставою для призначення їй покарання із реальним його відбуттям не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання суд, крім тяжкості злочину має враховувати і особу винної та інші обставини справи, і цих вимог закону суд дотримався.
Із матеріалів кримінального провадження та встановлених судом обставин провадження вбачається, що ОСОБА_7 і в ході досудового розслідування і в суді послідовно визнавала свою вину, фактичні обставини провадження не оспорювала, щиро каялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочину, про що зазначалося і в обвинувальному акті, на чому наголошував прокурор у суді першої інстанції , і що встановив суд у вироку.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувачена визнала свою вину лише під тиском зібраних у проваджені доказів суперечать матеріалам кримінального провадження і встановленим судом обставинам.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 , 419 , 376 ч 2 КПК України колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області залишити без задоволення.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 23 березня 2016 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Судді: ( три підписи)

________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

копія вірна, ухвала набирає законної сили 25.05.2016 року

суддя ОСОБА_2