Справа № 539/2325/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретері ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лубни кримінальне провадження №0000017 від 03.01.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Анадир Магаданської області, Росія, громадянина України, не працюючого, освіта середня, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
02.01.2016 року близько 19 год., ОСОБА_4 , прибув до гаражу № НОМЕР_1 , належного ОСОБА_5 , що розташований в гаражному кооперативі «Спутник» по вул.Поліни Осипенко в м.Лубнах Полтавської області, з метою таємного викрадення чужого майна, а саме: металевих виробів. Транспортування викраденого ОСОБА_4 планував здійснити за допомогою саней, які взяв з собою.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , за допомогою заздалегідь приготовленого лома, шляхом віджиму металевих воріт проник до гаража № НОМЕР_1 , що розташований в гаражному кооперативі «Спутник» по вул. Поліни Осипенко в м.Лубнах Полтавської області.

Однак, ОСОБА_4 не зміг довести свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його злочинні дії були припинені власником гаража.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у приміщення, оскільки він проник до гаражу, звідки намагався викрасти чуже майно, однак не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Крім того, 02.07.2016 року близько 16 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу житлового будинку по АДРЕСА_2 , помітив металеві ворота належні мешканцям будинку, якими вирішив заволодіти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , повторно, за допомогою ОСОБА_7 , який про злочинний умисел ОСОБА_4 не знав, демонтував і таємно викрав вказані ворота вагою 170 кг, які на автомобілі «Mercedes-Benz 208D» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , вивіз з місця скоєння злочину і в подальшому розпорядився ними за власним розсудом, чим спричинив мешканцям будинку збитки на суму 476 грн 00 коп.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за вищевикладених обставин визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно 02.01.2016 року близько 19 год. прибув до гаражу № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі по вул. Поліни Осипенко в м.Лубнах Полтавської області з метою крадіжки металевих виробів. Загалом він планував викрасти приблизно 70 кг металу, для чого взяв сані, та в наступному його здати по 2 грн 60 коп. за кг. Однак, після того як він проник до гаражу прибув господар гаража, що і завадило йому довести злочин до кінця. Також пояснив, що 02.07.2016 року близько 16 год. прибув до житлового будинку по АДРЕСА_2 , з метою викрадення металевих воріт, які належали, мешканцям будинку. Разом з ОСОБА_7 , якого він не повідомив про намір вчинити крадіжку, демонтував і таємно викрав вказані ворота вагою 170 кг, які на автомобілі «Mercedes-Benz 208D» вивіз з місця скоєння злочину і в подальшому розпорядився ними за власним розсудом.

Покази ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, а тому суд вважає ці покази достовірними.

Потерпілий ОСОБА_5 не заперечив фактичні обставини кримінального провадження. Підтвердив, що в його гаражі перебувало більше 200 кг металевих виробів.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за вищевикладених обставин, прокурор та потерпілі також не оспорюють фактичні обставини провадження, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає встановленою та доведеною в повному обсязі вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що ОСОБА_4 сприяв розкриттю злочину на стадії досудового розслідування та щиро кається в скоєному, і визнає це обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Враховуючи суть та тяжкість скоєних злочинів, особу обвинуваченого, який ніде не працює, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування статей 69 КК України суд не знаходить.

Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який судимості не має, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн 00 коп. Позов мотивований тим, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину він зазнав душевних страждань, втратив сон, вимушений приймати заспокійливі препарати.

Ознайомившись з заявленим цивільним позовом, суд вважає, що він підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 не надав жодного доказу на підтвердження тяжкості спричинених йому страждань та їх тривалості.

На думку суду, цивільний позов підлягає задоволенню в розмірі 1 000 грн 00 коп.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання:

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та вважати ОСОБА_4 засудженим до основного покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в ці органи.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та користь ОСОБА_5 1000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Речові докази:

- автомобіль «Mersedes-Benz 208D» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на відповідальному зберіганні на території стоянки транспортних засобів Лубенського ВП повернути власнику;

- металеві ворота, які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів при Лубенському ВП повернути власнику;

- металевий лом, санки, дві пари в`язаних рукавиць, плоскогубці та поліетиленовий мішок з кабелем, які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів при Лубенському ВП - знищити.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілим.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1