УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання погоджено з прокурором Київської міської прокуратури № 4 ОСОБА_3 .
Підтримавши в судовому засіданні клопотання з підстав, викладених у його мотивувальній частині, прокурор зазначив, що , враховуючи наявність у даному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, а саме те, що підозрюваний є раніше засудженою особою, не має зареєстрованого у встановленого законом порядку місця проживання в Києві, зареєстрований в іншому місті України, отже, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, також впливати на потерпілу та свідків, менш суворий запобіжний захід не достатній для запобігання вищевказаним ризикам.
Підозрюваний та його захисник просили відмовити у задоволенні даного клопотання, обравши більш м`який запобіжний захід. Захисник ОСОБА_4 зазначив, що підзахисний в силу ст.. 89 КК України є раніше несудимим, повністю визнав свою вину і сприяє розкриттю злочину, що виключає ризик впливу на потерпілу та свідків, а ризик втечі спростовується тим, що в Києві підозрюваний проживає постійно з 2013 року , оскільки має офіційне місце роботи в місті Києві, що підтверджується довідкою. Факт реєстрації в іншому місті України не може свідчити про ризик вчечі підозрюваного.
Слідчий суддя, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме в тому, що 05.09.2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 13 год. 00 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився неподалік будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , в цей час повз нього пройшла жінка на шиї у якої був золотий ланцюжок. ОСОБА_5 помітив ланцюжок і в нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння золотим ланцюжком, який належав потерпілій ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном потерпілої, діючи з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_5 , пішов слідом за потерпілою, коли остання зайшла до першого під`їзду будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , він зайшов за нею. Перебуваючи в під`їзді ОСОБА_5 , підійшов до потерпілої ззаду, після того, як вона озирнулася він рукою притис її до стіни під`їзду та закрив їй рота, щоб потерпіла не мала змоги покликати на допомогу сторонніх осіб, а іншою рукою зірвав золотий ланцюжок, що знаходився в неї на шиї.
В подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 10 000 гривень.
06.09.2016 року підозрюваному ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Згідно з нормою ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, визначені п.п.1 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.
Як убачається з матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність його застосування слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_5 об`єктивно підозрюється у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення, його вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, як-то: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_8 ; показаннями потерпілої ОСОБА_7 ; показаннями матері ОСОБА_5 . ОСОБА_9 ; поясненнями підозрюваного ОСОБА_5 , який повністю визнав свою вину та надав свідчення про обставини вчинення кримінального правопорушення; у зв`язку з чим, підозрюваний будучи обізнаним з мірою покарання за вчинене діяння, може чинити перешкоди досудовому розслідуванню, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; впливати на потерпілу у кримінальному провадженні шляхом підмовляння, підкупу може схилити її до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки підозрюваний раніше був судимий.
Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
За таких умов, слідчий суддя дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.
У судовому засіданні, всупереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не надано суду допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків, встановлених стороною обвинувачення, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи позицію ЄСПЛ в частині того, що наявність певного ризику/ризиків, зокрема, ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)) вважає, у даному конкретному випадку, доведено наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у цьому провадженні, з числа регламентованих ст. 177 КПК України, як-то ризик переховування, ризик вчинення інших злочинів, достовірність підозри, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами.
Однак, слідчий суддя не сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить єдине зазначення того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
Це, безумовно, не може свідчити про доведеність даного факту, як не є доведеними і обставини того, що ОСОБА_5 є раніше засудженим, оскільки матеріали, надані слідчому судді, таких доказів не містять.
За таких умов, слідчий суддя приходить до переконливого висновку, що клопотання не містить обґрунтування підстав, передбачених ч. 1 ст. 183 КПК України щодо неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий суддя, враховуючи той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України (ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду; ризик вчинити інші кримінальні правопорушення), та недоведеності факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику, вважає за необхідне у задоволенні клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою відмовити, та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою терміном на 2 місяці, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим слідчим суддею ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.
Керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 186, 193-196, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-
У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської обл., громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, працюючого у Дарницькому ДЕПО, одруженого, дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 в межах двохмісячного терміну строком до 04 листопада 2016 року включно.
Роз`яснити ОСОБА_5 що, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Покласти на ОСОБА_5 , обов`язки прибувати за кожною вимогою до службової особи (слідчого, прокурора), на виклик слідчого судді або суду на визначений час та повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
Виконання зазначених обов`язків покласти на ОСОБА_5 до 4 листопада 2016 року включно.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передається для виконання органу Національно поліції за місцем проживання підозрюваного.

Орган Національно поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя: