Ухвала
іменем україни
18 жовтня 2016 року м. Київ
Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складіколегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК,

установив:

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження. Заперечуючи доведеність винуватості засудженого, захисник вважає, що працівники міліції спровокували ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого злочину, тому зібрані органами досудового розслідування докази не можна визнати допустимими з огляду на практику Європейського суду з прав людини.
Прокурор у своїй касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Свої вимоги мотивує тим, що апеляційний суд не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу засудженого, що призвело до неправильного застосування ст. 75 КК і, як наслідок, до призначення надто м`якого покарання.
За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 368 КК (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки та на підставі ст. 54 КК його позбавлено спеціального звання капітан міліції. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище (начальник лінійного пункту міліції на ст. Ромни лінійного відділу на ст. Кременчук Управління МВС України на Південній залізниці), 31 травня 2013 року о 14.05 год. біля кафе «Оазіс», розташованого по вул. Науменка, 90 у с. Харькове Талалаївського району Чернігівської області, отримав від ОСОБА_8 1400 грн неправомірної вигоди за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання касаційної скарги останнього і заперечення проти задоволення скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення, а касаційну скаргу сторони захисту просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню,

а касаційна скарга захисника частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд при перегляді вироку суду першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій заперечував правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, стверджував, що суд першої інстанції необґрунтовано звільнив ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Проте, апеляційний суд, відобразивши в ухвалі викладені у скарзі прокурора доводи, без наведення переконливих правових аргументів на їх спростування погодився з рішенням місцевого суду.
Не погоджуючись із вказаною апеляційною скаргою стосовно звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції фактично вважав, що висновок місцевого суду про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою, є обґрунтованим і належним чином мотивованим.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може погодитись, оскільки місцевий суд у вироку належним чином не зазначив, що саме свідчить про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання.

Також, фактично поза увагою апеляційного суду залишилось те, що засуджений вчинив корупційний злочин (який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких), будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище. Крім того, судом не було враховано відношення ОСОБА_5 до скоєного (невизнання винуватості).
За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може залишатись у силі і підлягає скасуванню на підставі ст. 438 КПК.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора висловлено прохання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного засудженому покарання та необґрунтованим звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК з ухваленням апеляційним судом свого вироку, кримінальне провадження підлягає призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати зазначене, ретельно перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, а також інші доводи захисника у касаційній скарзі, перевірити юридично-правову оцінку діяння й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК.

Якщо за наслідками такого розгляду апеляційний суд погодиться з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, то, за тих же даних про його особу, звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК слід визнати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, отже, є неправильним.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3