Справа № 168/1/16-к Провадження №11-кп/773/397/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.ст. 125 ч.2, 198, 185 ч.3 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 27 квітня 2016 року щодо -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Нова Вижва Старовижівського району Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, одружений, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, в силу ст.89 КК України судимості немає, який
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ст.198 КК України, та йому призначено покарання:

за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

за ст.198 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 02 серпня 2015 року близько 01.00год. в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні нічного клубу (бару) «Люкс», що розташований в смт.Стара Вижівка, вул.Незалежності, 57, Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_11 кілька ударів кулаком правої руки в область обличчя і тіла, заподіявши йому тілесні ушкодження, які в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме: у вигляді рубця та ділянки шкіри світло-рожевого кольору в ділянці лоба справа на границі росту волосся, які є наслідком заживної рани, травматичного відлому коронки 21 зуба з розкриттям пульпової камери, надщерблення незначного коронкових частин перших зубів нижньої щелепи справа і зліва, підшкірної гематоми в ділянці перенісся та лівої щоки садно носа та синець нижньої повіки лівого ока, садна правої бокової поверхні тіла, саден слизової верхньої губи.
Він же, 06 жовтня 2015 року близько 22.00 год., перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , дізнавшись від ОСОБА_12 про те, що останній викрав бензопилу марки «Shtil-180» та мотокосу марки «EURO CRAFT», з корисливих мотивів заздалегідь не обіцяючи придбав завідомо одержане злочинним шляхом ОСОБА_12 майно, це майно зберігав в своєму господарстві та в подальшому 07 жовтня 2015 року збув його шляхом продажу на ринку в смт.Стара Вижівка.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 28 березня 2015 року близько 00.15год. разом з ОСОБА_13 (особою, щодо якої виділено матеріали в окреме провадження), за попередньою змовою між собою з метою вчинення крадіжки, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу зайшли на прилеглу територію багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 показав ОСОБА_13 вікно квартири АДРЕСА_3 на першому поверсі даного будинку, в якій проживає ОСОБА_14 , і яке було відчинене. Через це вікно ОСОБА_13 проник у вказану квартиру, а ОСОБА_8 залишався на вулиці і слідкував за тим, щоб до будинку ніхто не йшов. З квартири ОСОБА_13 таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_14 майно вартістю 7984,54 грн., а саме: жіночий гаманець, вартістю 200 грн., в якому були гроші в сумі 150 грн. та золотий ланцюжок вагою 8,43 г вартістю 7634,54 грн. ОСОБА_15 вистрибнув з квартири через вікно, при цьому з викраденого гаманця випали гроші в сумі 55 грн. Вистрибнувши з квартири через вікно ОСОБА_13 і ОСОБА_8 сіли в автомобіль і поїхали в центр смт.Стара Вижівка.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч.3 ст.185 КК України.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності щодо обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та відхилені без належного спростування. Вважає, що органами досудового слідства здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, за який тому було повідомлено про підозру. Окрім того, вказує, що за ч.2 ст.125, ст.198 КК України, вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.198 КК України та призначити наступне покарання: за ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.125 КК України 1 рік обмеження волі, за ст.198 КК України 2 роки обмеження волі; на підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, захисника та обвинуваченого, які заперечили скаргу та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_8 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

В ч.2 ст.17 КПК України вказано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При постановленні вироку суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з чим погоджується і апеляційний суд щодо того, що пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки стороною обвинувачення не доведено винуватості ОСОБА_8 поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана та не пропонується стороною обвинувачення.

Судом першої інстанції дана належна правова оцінка як показанням обвинуваченого, потерпілої і всіх свідків, так і іншим доказам по справі.

Зокрема ОСОБА_8 будучи безпосередньо допитаним в судовому засіданні категорично заперечив свою причетність до крадіжки, за якою засуджений свідок ОСОБА_13 . Дані показання в суді підтвердив безпосередньо допитаний і сам ОСОБА_16 , який показав що фактично на прохання потерпілої він оговорював ОСОБА_8 .

Показання потерпілої щодо причетності до вчинення крадіжки і ОСОБА_8 формуються лише на припущеннях, про що вказав в вироку суд першої інстанції.

Також суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими доказами показання свідка ОСОБА_13 , які він давав в рамках іншого кримінального провадження в якості підозрюваного та обвинуваченого. Також дана вірна правова оцінка показанням свідка ОСОБА_17 , які є показаннями з чужих слів свідка ОСОБА_13 .

Інші свідки, які були допитані в судовому засіданні, кожен зокрема, не можуть поза розумним сумнівом свідчити про винуватість обвинуваченого у інкримінованому йому діянні, оскільки ніхто з вказаних осіб не був безпосереднім очевидцем злочину, їхні показання не спростовують показання обвинуваченого щодо його місцезнаходження в момент вчинення злочину.

Твердження прокурора, що з показань даних свідків можна прийти до висновку про те, що ОСОБА_8 мав можливість фізично перебувати на місці вчинення злочину, є лише припущенням, яке неможливо спростувати.

Звертає апеляційний суд увагу на те, що самі по собі інші докази, про які вказує прокурор в скарзі лише підтверджують факт крадіжки, але не можуть стверджувати про причетність до неї ОСОБА_8 .

Погоджується апеляційний суд з доводами суду першої інстанції про те, що докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення, викликають розумні сумніви у винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.

Таким чином, твердження прокурора в скарзі про те, що суд першої інстанції при виправдуванні по епізоду крадіжки не оцінив всі докази по справі в своїй сукупності, не заслуговують на увагу.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ст.ст. 125 ч.2, 198 КК України є правильною і також не оскаржується.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 хоч і раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак вважається несудимим, посередньо характеризується, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. Окрім того, враховано і той факт, що потерпілий ОСОБА_11 просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, визнання вини, сприяння в розкритті злочину, а обставиною, що обтяжує покарання за ч.2 ст.125 КК України, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за ч.2 ст.125 та ст..198 КК України саме у виді обмеження волі, при цьому застосувавши принцип поглинення покарань, та про можливість звільнення обвинуваченого від його відбуття на підставі ст.75 КК України, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити максимальний іспитовий строк тривалістю 3 роки.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

Доводи прокурора, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

За таких обставин апеляційний суд залишає скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді