Справа № 520/3131/16-к
Провадження № 1-кс/520/640/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, 22.01.2015 року до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 шахрайським шляхом намагається заволодіти її квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході досудового розслідування, згідно свідчень потерпілої ОСОБА_4 встановлено, що вона після придбання у 2005 році квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення власного бізнесу звернувшись до свого роботодавця ОСОБА_8 для отримання позики, на що отримала від нього пропозицію щодо продажу зазначеної квартири. Погодившись на таку пропозицію вона уклала із ОСОБА_8 договір купівлі-продажу квартири від 05.04.2005 року. Під час укладення цієї угоди ОСОБА_8 стверджував, що він у шлюбі не перебував та придбавав квартиру за власні кошти. Зазначене підтверджується п.7 договору купівлі-продажу від 05.04.2005 року, де зазначено «Покупець довів до відома Продавця, а Продавець прийняв до відома, що Покупець на момент укладення цього договору у шлюбі не перебуває та придбаває зазначену у п.1. цього договору квартиру за власні кошти». Для підтвердження особи та приховування інформації про свій сімейний стан у нотаріуса ОСОБА_8 надав свій закордонний паспорт, в якому були відсутні відмітки про шлюб. Заробивши необхідну суму грошей ОСОБА_4 в 2006 році звернулась до ОСОБА_8 про зворотне переоформлення зазначеної квартири в зв`язку з чим 04.07.2006 року вони уклали договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_4 знову стала її власником. В зазначеному договорі ОСОБА_8 знову зазначив, що у шлюбі не перебуває та квартира є його особистою власністю. З цього приводу у договорі зазначено наступне «Продавець своєю заявою, що знаходиться на зберіганні у справах нотаріуса, який посвідчив свій договір, свідчить, що на момент придбання цієї квартири у шлюбі не перебував (не одружений) та ні з якою жінкою не проживав однією сім`єю без укладення шлюбу, відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю та перебуває у його особистій приватній власності.».
Через деякий час, у ОСОБА_4 виникли неприязні особисті стосунки з ОСОБА_8 в результаті чого він почав вдаватись до погроз та відкрито заявляв, що позбавить ОСОБА_4 всього мого майна. Після цього ОСОБА_8 з метою шахрайського заволодіння квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ініціював штучний спір з колишньою дружиною ОСОБА_9 , з якою як виявилось пізніше ОСОБА_8 весь зазначений час був одружений у м. Москва, для чого він оформив фіктивне розлучення та наймаючи представників у м. Одесі почав розподіл майна подружжя. При цьому єдиним майном в цьому випадку виступила зазначена квартира. Будь-якого поділу майна між цим подружжям насправді не здійснюється, що підтверджується відкритими даними реєстру судових рішень Російської Федерації і сумісною комерційною діяльністю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у Москві. При цьому підставою поданого цивільного позову є виключно неправдиві відомості щодо свого сімейного стану, які були зазначені ОСОБА_8 у договорах купівлі-продажу спільної квартири, де він маючи злочинний умисел надав нотаріусу та ОСОБА_4 неправдиві відомості, щодо не перебування у шлюбі, придбання і продажіданої квартири за власні кошти.
Слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна у вигляді квартири АДРЕСА_2 , обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_6 просить прийняти заходи забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на її квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, вважаючи, що воно підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Згідно ч. 3 вказаної статті, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Вирішуючи питання про арешт, слідчий суддя, відповідно до ст. 173 КПК України, повинен врахувати наслідки арешту майна для інших осіб. Так, з матеріалів кримінального провадження випливає, що підозра за вказаним кримінальним провадженням ще нікому не пред`явлена, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розглядається справа в цивільному проваджені, в якому вже і накладений арешт на вказану квартиру.
Таким чином, внаслідок викладених підстав в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
В задоволені клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.
Слідчий суддя ОСОБА_1