Справа № 183/7493/15
№ 1-кп/183/239/16
В И Р О К
іменем України
24 березня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,
законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,
розглянув у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0001768 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, не працюючого, не одруженого, освіта середня, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце реєстрації відсутнє, раніше судимого:
- 07.10.2002 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 156 КК України до 2 роки позбавлення волі; звільнився 08.09.2003 року на підставі постанови Бережанського районного суду Тернопільської області, по ст. 1 П «А» згідно Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 р.;
- 27.02.2006 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ст. 70 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі; звільнився умовно - достроково на не відбутий строк 9 місяців 13 дні 22.06.2007 року на ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2007 року згідно ст. 81 КК України;
- 05.06.2008 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 156, ст. 71 КК України до 3 років 3 міс. 14 днів позбавлення волі;
- 08.11.2011 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 156, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. Згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 р. вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2011 р. змінено, вважається засудженим за ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 6 міс. позбавлення волі;
звільнився 15.06.2015 р. на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2015 р. згідно ст. 81 КК України звільнений умовно - достроково на не відбутий строк 1 р. 6 міс. 4 дні,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

в с т а н о в и в:
20 липня 2015 року близько 12 годин 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись на подвір`ї багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , помітив раніше йому незнайому малолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прямувала у під`їзд № 2 свого вищевказаного багатоповерхового будинку. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на розбещення, тобто на фізичні розпутні дії, щодо незнайомої йому малолітньої ОСОБА_8 . З цією метою ОСОБА_4 зайшов за малолітньою ОСОБА_8 у під`їзд, де разом з нею зайшов до ліфта. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на розбещення малолітньої ОСОБА_8 , в цей же день близько 12 годин 31 хвилин, знаходячись разом з малолітньою ОСОБА_8 у ліфті, який розташований у під`їзді АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , діючи умисно, схопив останню правою рукою за шию спереду та вчинив щодо останньої фізичні розпусні дії, що виразилися у непристойних доторкань до статевих органів.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у розпусних діях щодо малолітньої особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 10 вересня 2015 року близько 14 годин 15 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись на території ЗСШ в с. Видвиженець Новомосковського району Дніпропетровської області, помітив двох школярок, серед яких знаходилася раніше йому не знайома малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які прямували зі школи додому. У вказаний час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на розбещення, тобто на фізичні розпутні дії, щодо незнайомої йому малолітньої ОСОБА_6 . З цією метою ОСОБА_4 почав переслідувати школярок, насамперед малолітню ОСОБА_6 . Близько 14 годин 30 хвилин, коли школярки дійшли до пам`ятника, розташованого по вул. Мира с. Видвиженець Новомосковського району Дніпропетровської області, де пішли в різні сторони в напрямку своїх домівок, ОСОБА_4 , побачивши, що малолітня ОСОБА_6 залишилася одна, поблизу будинку АДРЕСА_4 , наздогнав останню, та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на розбещення малолітньої ОСОБА_6 , діючи умисно, підійшов до останньої у притул, де вчинив щодо малолітньої ОСОБА_6 фізичні розпусні дії, що виразилися у непристойних доторкань до статевих органів.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у розпусних діях щодо малолітньої особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у тому, що 20 липня 2015 року близько 12 годин 30 хвилин він знаходився у подвір`ї багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , де помітив раніше йому незнайому малолітню дівчинку. Побачивши, що вона прямує у під`їзд, він пішов за нею, зайшовши за нею і до ліфту в цьому ж під`їзді. В ліфті, він положив на плече дівчинки свою руку, попросив останню показати йому статеві органи, що вона і зробила на його вимогу. Крім того, 10 вересня 2015 року близько 14 годин 15 хвилин, перебуваючи на території ЗСШ с. Видвиженець Новомосковського району Дніпропетровської області, він помітив двох невідомих йому школярок, які прямували зі школи додому. Він пішов за ними. Біля пам`ятника дівчата розійшлися в різні сторони, а він пішов за малолітньою ОСОБА_6 . Наздогнавши останню, він підійшов до неї, попросив поцілувати, при цьому торкаючись її статевих органів. При цьому обвинувачений пояснив, що винним себе визнає повністю, але пояснити, чому саме він так вчиняв не може. Вважає себе хворою людиною. У скоєному він щиро кається.
В судовому засіданні були допитані малолітні потерпілі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Малолітня потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 10.09.2015 року вдень десь о 14.30 годині вона йшла зі школи. В цей час її наздогнав раніше незнайомий їй чоловік, який почав до неї приставати. Вона побігла до дому і розповіла все мамі, після чого разом з мамою та хрещеним батьком вони пішли його шукати. Зазначила, що чоловік, який до неї приставав це ОСОБА_4 .
Малолітня потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 20.07.2015 року десь о 12.00 годині, коли вона гуляла на подвір`ї, а потім пішла додому, в ліфт за нею зайшов чоловік, який є обвинуваченим. В ліфті були тільки вона, і цей чоловік. Який до неї приставав. Вона на першому поверсі вийшла з ліфту і побігла до дому. Дома вона розповіла батькам. Потім вона з батьком пішли шукати того чоловіка, але не знайшли.
В судовому засіданні законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 пояснила, що 10.09.2015 року близько 14.30 годин донька зайшла до будинку, плакала. Сказала, що якийсь дядя обіймав її, цілував. Вона з донькою побігли по селу його шукати. Зустріли свого знайомого ОСОБА_10 і попросили на мотоциклі догнати. Вони догнали хлопця, якого впізнала дитина. Це був ОСОБА_4 .
В судовому засіданні законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 пояснив, що 20.07.2015 року близько 12.00 13.00 годин він приїхав додому на обід. Став розігрівати їжу. В цей час забігла дитина, все розповіла. Він з донькою вибігли на вулицю, але там нікого не знайшли. Спочатку вони заяву не подавали. Коли побачив в Інтернеті другий епізод, тоді написали заяву до міліції.
В обвинувальному акті зазначено, що події відносно малолітньої ОСОБА_8 відбулися 18.07.2015 року, але в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось учасниками судового розгляду, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_4 , потерпілою ОСОБА_8 та її законним представником ОСОБА_9 , що вищезазначені події відбулися 20.07.2015 року.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним:
розпусних дій щодо малолітньої особи (ч. 2 ст. 156 КК України) по епізоду від 20 липня 2015 року;
розпусних дій щодо малолітньої особи (ч. 2 ст. 156 КК України) по епізоду від 10 вересня 2015 року, встановленою та доведеною належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Окрім повного визнання своєї вини обвинуваченим, свідчень малолітніх потерпілих та їх законних представників, вина ОСОБА_4 підтверджується наступними доказами:
-висновком судово-психіатричної експертизи № 249;
Крім того:
по епізоду від 20 липня 2015 року, за ч. 2 ст. 156 КК України:
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2015 року, відповідно до якого малолітня ОСОБА_8 впізнала серед фотознімків на фотознімку № 2 чоловіка, який 20.07.2015 року, близько 12.30 годин у ліфті в під`їзді № 2 в будинку АДРЕСА_2 вчинив відносно неї розпусні дії;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.11.2015 року, в ході якого ОСОБА_4 добровільно розказав і показав, як він у липні 2015 року скоїв злочин відносно невідомої йому малолітньої дівчини. Так, він знаходячись на подвір`ї багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , помітив раніше йому незнайому малолітню дівчинку, яка прямувала у під`їзд № 2 вищевказаного багатоповерхового будинку. Він зайшов за малолітньою дівчинкою у вказаний під`їзд, де разом з нею зайшов до ліфта. У ліфті, він схопив дівчинку рукою за шию спереду та вчинив щодо останньої фізичні розпусні дії;
по епізоду від 10 вересня 2015 року, за ч. 2 ст. 156 КК України:
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.09.2015 року, відповідно до якого малолітня ОСОБА_6 впізнала серед фотознімків на фотознімку № 2 чоловіка, який 10.09.2015 року, коли вона йшла зі школи, за городами по стежці, почав до неї приставати, вчиняв розпусні дії;
- протоколом огляду речей від 10.09.2015 року, а саме, одягу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого було вилучено труси неповнолітньої. Пошкоджень на них не виявлено;
- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що обвинуваченого він не знає. Бачив його при затриманні. 10.09.2015 року близько 15.00 годині він був біля свого двору в с. Ведвиженець, вул. Миру. Йому зателефонувала кума ОСОБА_7 і запитала, чи не бачив він незнайомого хлопця. Він відповів, що молодий хлопець тільки що пройшов, після чого завів мотоцикл, догнав цього хлопця і попросив його почекати. Це був ОСОБА_4 . Коли прийшла ОСОБА_7 з дитиною, дитина впізнала хлопця, який до неї приставав. Потім, вони викликали міліцію, У його присутності малолітня ОСОБА_11 показала на цього хлопця;
- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що потерпіла ОСОБА_6 її учениця Обвинувачений їй не знайомий, побачила його вперше 10.09.2015 року в школі після уроків, близько 14.00 години, він спускався по сходам з третього поверху. Вони з завхозом запитували у нього, що він робить у школі, але він розмовляв по телефону і не відповів. Ввечері цього ж дня їй зателефонувала колега і розповіла, що з ОСОБА_6 трапилася біда, і її домагався ОСОБА_4 ;
- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_4 їй не знайомий. Перший раз побачила його 10.09.2015 року близько 14.00 години в школі. До неї підійшла техпрацівниця і доповіла, що якийсь чоловік запитує дівчину з першого класу « ОСОБА_14 ». Вона почала його шукати, він стояв біля вхідних дверей. Вона запитала «Кого шукаєте?», на що він відповів «свою доньку». Вона сказала, що дитини з таким прізвищем у них в школі немає. Потім він вийшов за територію школи. О 23.00 годині їй зателефонував директор і повідомив, що до неї зараз приїдуть дільничні, які її допитають. Також, директор розповів про те, що сталося з ОСОБА_6 ;
- показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_4 їй не знайомий, потерпілу ОСОБА_6 знає як психолог, який був присутній при допиті малолітньої. Коли вона побачила ОСОБА_16 , остання була дуже налякана, але під час допиту все детально розповідала слідчому;
- показаннями малолітнього свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка показала, що вона бачила ОСОБА_4 в школі в с. Видвиженець. Це було восени 2015 року. Він ходив по школі, і вона подумала, що він когось шукав. Після уроків о 14.00 годині вона йшла додому з ОСОБА_18 . Біля клубу вони розійшлися. Що було далі їй не відомо.
В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 , малолітній свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Також в судовому засіданні був досліджений протокол огляду місця події від 10.09.2015 року, а саме, ділянки місцевості, розташованої за двором та городом будинку АДРЕСА_4 , де від будинку АДРЕСА_5 повз городи проходить стежка.
Однак зазначені докази суд вважає за необхідне визнати неналежними, оскільки вони не підтверджують прямо чи не прямо існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує той факт, що ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та розкаявся у вчиненому.
Однак, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, думку законних представників потерпілих, які просили про сувору міру покарання, наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, а тому суд не находить підстав для призначення ОСОБА_4 мінімального покарання передбаченого санкцією статті, покарання із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, або нижче найнижчої межі відповідно до ст. 69 КК України, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у вигляді позбавлення волі, строком сім років.
На переконання суду, призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 2 ст. 156 КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2011 року на 7 років позбавлення волі. Згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 р. вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2011 р. змінено, вважається засудженим за ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 6 міс. позбавлення волі; звільнився 15.06.2015 р. на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2015 р. згідно ст. 81 КК України звільнений умовно - достроково на не відбутий строк 1 р. 6 міс. 4 дні, суд вважає за необхідне, після призначення покарання за цим вироком, призначити остаточне покарання за ч. 1 ст. 71, 72 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2011 року зміненого Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 року у вигляді семи років шести місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. ст. 100, 374 КПК України вирішуючи долю речових доказів, суд вважає, що змиви на марлевих тампонах з обох рук підозрюваного ОСОБА_4 , труси потерпілої малолітньої ОСОБА_6 , осади на ниточках марлі з піднігтьового вмісту рук підозрюваного ОСОБА_4 , які здані до камери зберігання речових доказів Новомосковського відділу поліції (квитанція № 827), необхідно знищити, після вступу вироку в законну силу.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком сім років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 08 листопада 2011 року, зміненого Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2012 рокуостаточно призначити покарання сім років шість місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання з 10 вересня 2015 року включно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 10 вересня 2015 року по 24 березня 2016 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_4 ухвалою Новомосковського міськрайонного від 03 лютого 2016 року залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не більш як до 22 травня 2016 року включно.
Речові докази, а саме: змиви на марлевих тампонах з обох рук підозрюваного ОСОБА_4 , труси потерпілої малолітньої ОСОБА_6 , осади на ниточках марлі з піднігтьового вмісту рук підозрюваного ОСОБА_4 , які здані до камери зберігання речових доказів Новомосковського відділу поліції (квитанція № 827), знищити, після вступу вироку в законну силу.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1