АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1359/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :
- 18.02.2008 року вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, 24.06.2011 звільненого умовно-достроково з невідбутим покаранням строком 11 місяців 3 дні ;
- 10.12.2012 року вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч. 2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, згідно ст. 75 КК України;
- 16.07.2013 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, 03.06.2015 року звільненого по відбуттю строку покарання -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 17 травня 2016 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки та з покладенням певних обов`язків.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, ОСОБА_10 , не обрано.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, апелянт посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано суспільну небезпечність особи обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше тричі судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі, та після цього вчинив новий злочин проти власності, повторно. На підставі наведеного вважає, що застосування судом положень ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_10 є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим, просить призначити ОСОБА_10 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнанийвинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

27.12.2015 року, приблизно о 17-40 годині, ОСОБА_10 перебував у приміщенні магазину «Ашан», що знаходиться в торгівельному центрі «Скай-молл» за адресою: м. Київ, пр. Ватутіна, 2-т. В цей момент в нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме чоловічих зимових черевиків, чорного кольору, вартістю 744 гривні, які належать ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет».

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_10 підійшов до прилавку з чоловічим взуттям та продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці у магазині «Ашан» чоловічі зимові черевики, чорного кольору, закупівельною вартістю 744 гривні, та одягнув їх, а кросівки, в яких він прийшов, поставив на їх місце.

Після цього, виконавши всі дії, які ОСОБА_10 вважав за необхідне для завершення злочину, останній не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, а саме таємно викрасти з магазину «Ашан» чоловічі черевики, чорного кольору, вартістю 744 гривні, та розпорядитися ними на власний розсуд, з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий працівниками охорони вказаного вище магазину, з наявним товаром, який він намагався таємно викрасти.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся у скоєному, раніше неодноразово судимий у тому числі за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, позицію представника потерпілого щодо призначення покарання на розсуд суду.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України є визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК судом не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання, враховано обставини справи, зокрема скрутне становище обвинуваченого ОСОБА_10 , який зазначав про те, що в зимову пору року його взуття стало непридатним, тому він вчинив крадіжку теплих черевиків, в чому щиро розкаявся.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора, не спростовують наведених висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4