АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/629/16 Справа № 205/3927/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньоюосвітою, не одруженого, перебуваю чого у цивільного шлюбі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

слідчої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , та обрано щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном до 24 год. 00 хвилин 16 липня 2016 року, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено на нього наступні обов`язки:

1) прибувати за викликом до слідчого або прокурора, суду;

2) утриматися від спілкування у будь-який спосіб з потерпілими ОСОБА_11 та свідками по кримінальному провадженню;

3) носити електронний засіб контролю.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, послався на сімейний стан, його стійкі соціальні зв`язки, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога він не знаходиться. Також слідчий суддя вказав, що беручи до уваги те, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт за ч. 3 ст. 187 КК України щодо ОСОБА_6 , що він може вчинити інші злочини аналогічного складу, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, вважає доцільним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя також послався на п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України та на ч. 4 ст. 194 КПК України зазначивши, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі:

Прокурор не погоджуючись з прийнятим рішенням, просить вказану ухвалу скасувати у зв`язку з не відповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому посилається, що мають місце ризики, передбачені п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд та в судовому засіданні вину у вчинені інкримінованого йому злочину не визнав. Крім того вказує, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 186 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років, ав провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч. З ст. 187 КК України.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий СВ Ленінського ВП зазначив, що на теперішній час органами досудового розслідування встановлено місцезнаходження не всіх речових доказів, а отже у підозрюваного є реальна можливість - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводячи наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України вказує, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні. Посилається, що потерпілий ОСОБА_11 незадовго до вчиненого кримінального правопорушення бачив, як невідомі йому особи зайшла до подвір`я його домоволодіння, зазирали у вікна будинку. На теперішній час потерпілий у зв`язку з побоюванням невідомих йому осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та значним погіршенням стану здоров`я переїхав до своїх родичів у м. Харків, про що слідчим СВ Ленінського ВП складено рапорт та долучено до матеріалів кримінального провадження.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначає, що на теперішній час в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області стосовно ОСОБА_6 перебуває обвинувальний акт за ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про продовження кримінальної діяльності підозрюваного.

Також вважає, що слідчий суддя необґрунтовано вказав про наявність стійких соціальних зв`язків, остільки ОСОБА_6 не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований.

Вважає, що відмова в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше корисне кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Просить ухвалу скасувати, застосувати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку підозрюваного та його адвоката, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу без змін, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, та думку осіб в судовому засіданні, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно статті 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час апеляційного провадження встановлено, що вказані вимоги були виконані належним чином.

Як видно з наявних матеріалів, 20 травня 2016 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

В своєму клопотанні слідчий вказав про те, що ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням місці та час вступив у попередню змову із ОСОБА_12 на вчинення таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло, а саме крадіжку з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який був за кермом автомобіля марки «Mercedec-Benz» д/н НОМЕР_1 , приблизно о 15.30 год. 25.04.2016 року прибули до домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою. В цей час водій залишився у вказаному автомобілі, а ОСОБА_6 та ОСОБА_12 підійшли до вхідних дверей, відкрили їх та зайшли в середину домоволодіння, тим самим проникли у житло,

Та завантажили до зазначеного автомобіля чавунні батареї.

Дії останніх були помічені сусідом ОСОБА_14 , який підійшов до них та запитав, що вони роблять та чому завантажують майно, що належить ОСОБА_11 . На це ОСОБА_6 та ОСОБА_12 відповіли, що вони з дозволу ОСОБА_11 перевозять належне йому майно. Засумівавшись, ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_11 , внаслідок чого ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що їх дії були помічені, та вони не є таємними для оточуючих, продовжили доводити свій умисел спрямований на викрадення чужого майна, повернулись до будинку, винесли за його межі холодильник марки «Rainford» та пральну машинку «Либідь», та завантажили їх до вище вказаного автомобіля. Після чого, з місця скоєння злочину зникли, та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми діями майнову шкоду потерпілому ОСОБА_11 , яка на теперішній час встановлюється,

В своєму клопотанні слідчий також посилався на необхідність обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на ризики передбачені ст. 177 КПК України, та вказуючи. що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, не має стійких соціальних зв`язків, дітей та інших осіб на утримані не має, офіційно не працевлаштований, та відносно останнього на розгляді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт за ч. 3 ст. 187 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що задовольняючи частково клопотання прокурора, мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, послався на його сімейний стан, стійкі соціальні зв`язки, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не знаходиться. Також слідчий суддя вказав, що беручи до уваги те, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт за ч. 3 ст. 187 КК України щодо ОСОБА_6 , що ОСОБА_6 може вчинити інші злочини аналогічного складу, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, вважає доцільним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя також послався на п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України та на ч. 4 ст. 194 КПК України зазначивши, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З журналу судового засідання та технічного запису видно, що судовий розгляд було проведено відповідно до вимог КПК України, були належним чином перевірені доводи, викладені в клопотанні слідчого, досліджені відповідні матеріали.

Колегія суддів,перевіривши доводи прокурора, що слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував ризики, передбачені п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду,з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, в судовому засіданні вину у вчинені інкримінованого йому злочину не визнав, та те, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч. З ст. 187 КК України, - вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання, виходячи зі слідуючого.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого, не може сама по собі бути підставою для обрання особі найбільш суворого запобіжного заходу, остільки таке застереження випливає з неодноразових рішень ЄСПЛ, зокрема по справі «Мамедов проти Росії» від 01.06.2016 року.

Також не може бути підставою для обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою той факт, що підозрюваний не визнає себе винним в інкримінованому правопорушенні, що на теперішній час в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області стосовно ОСОБА_6 перебуває обвинувальний акт за ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про продовження кримінальної діяльності підозрюваного, остільки колегія суддів вважає, що за таких обставин будуть порушені вимоги ст.ст. 59, 63 Конституції України; ст.ст. 2, 8, 20, 42 КПК України. Стосовно наявності іншого обвинувального акту, в іншому суді, колегія суддів зазначає, що вказане безпосередньо не відноситься до даного кримінального провадження. Також з цього приводу адвокатом підозрюваного надано копію постанови про зміну прокурором правової кваліфікації з ч. 3 ст. 187 КК України, на ч. 2 ст. 186 КК України.

Далі, в обґрунтування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий в клопотанні зазначив, що на теперішній час органами досудового розслідування не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів, а отже у підозрюваного є реальна можливість - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Але колегія суддів з цього приводу зазначає, що будь-яких фактичних даних про те, що ОСОБА_15 може скоїти вказане, слідчим в клопотанні не наведено, в зв`язку з чим вважає вказане посилання безпідставним.

Щодо ризику, передбаченого п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, що потерпілий ОСОБА_11 незадовго до вчиненого кримінального правопорушення бачив, як невідомі йому особи зайшли до подвір`я його домоволодіння, зазирали у вікна будинку, а він злякавшись виїхав до м. Харків, то колегія суддів зазначає, що в даному кримінальному провадженні вже проведений відповідний обсяг процесуальних дій, в тому числі і за участю потерпілого, свідків, які не підтвердили, що саме ОСОБА_6 незадовго до інкримінованого правопорушення заходив до подвір`я вказаного домоволодіння, зазирав у вікна. З цього приводу останній поясняв, що він до дати інкримінованого правопорушення, ніколи не був на території даного домоволодіння, та ні на кого не впливав.

Також є безпідставним довід прокурора і про те, що слідчий суддя необґрунтовано вказав про наявність стійких соціальних зв`язків, що ОСОБА_6 не одружений, дітей не має, адже з наданих суду копій документів вбачається, що він перебуває у незареєстрованому шлюбі і його цивільна дружина знаходиться в стані вагітності.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено реальну наявність вказаних в клопотанні ризиків, в зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано відмовив слідчому в задоволенні клопотання, щодо обрання найбільш суворого запобіжного заходу, та правильно застосував до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді часткового домашнього арешту.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З журналу судового засідання та технічного запису видно, що судовий розгляд проведено відповідно до вимог КПК України, а винесена ухвала є обґрунтованою, вмотивованою та законною.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 404, 405,407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4