Справа № 183/3064/16
№ 1-кп/183/597/16
В И Р О К
іменем України
01 серпня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця, старшого солдата військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) на посаді номер обслуги 2 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
На підставі Указу Президента України №303 від 17.03.2014 року ОСОБА_4 було призвано на військову службу до Збройних Сил України по частковій мобілізації та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2014 року за № 63 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду радіотелефоніста взводу зв`язку 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14 листопада 2014 року за № 247 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номер обслуги 2 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону. Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.
Так, 19 червня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 21 березня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.
Таким чином, у період з 19 червня 2015 року до 21 березня 2016 року старший солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин в умовах особливого періоду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. В скоєному щиро кається. Від давання показань відмовився з огляду на те, що в обвинувальному акті все вірно зазначено, йому доповнити нічого.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, раніше не судимий, працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2000, 2004 років народження, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 4 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить.

Однак, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавленні волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.
Суддя ОСОБА_1