Апеляційний суд Херсонської області
Справа №11а-1605, 2010р. Головуючий в 1-й інстанції Заболотний В.М.
Категорія: ч.3 ст. 157 КК України. Доповідач - Шевцова В.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року груднямісяця 21 дня

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Шевцової В.Г.

Суддів: Сажинова В.В., Калініченка І.С.

З участю прокурора Литвиненка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляціями захисників засудженого ОСОБА_2 адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апеляцією прокурора, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Дніпровського районного суду міста Херсона від 1 жовтня 2010 року.

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_2,13 квітня1954 року народження, раніше не судимого,

- засуджено за ч.3 ст. 157 КК України до позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права займати посади пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку три роки та покладено обов'язки встановлені п.3,4 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід - підписка про невиїзд.

Вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено зате, що він, перебуваючи на посаді начальника Дар'ївської виправної установи №10, розташованої в с. Дар'ївка Білозерського району Херсонської області, умисно, користуючись своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, на протязі січня-лютого 2010 року здійснював тиск на ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які відбували покарання в установі, примушуючи їх, шляхом обману та погроз, голосувати за одного з кандидатів на пост Президента України (ОСОБА_8В.) під час виборів Президента України в 2010 року, чим перешкодив вільному здійсненню засудженими свого виборчого права.

В апеляції прокурор, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції, вказує, що вирок суду є незаконним у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального законодавства, зокрема суд, при постановленні вироку не дав оцінки доказам у їх сукупності, при призначені ОСОБА_2 покарання свого рішення не мотивував. Просить вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

В апеляції захисник засудженого адвокат ОСОБА_9 вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено однобічність та неповноту під час проведення судового слідства. Суд, при постановленні вироку, не дав оцінки доказам у їх сукупності, не вернув увагу на суперечності, які містяться в показаннях потерпілих та ряду свідків. Ні органами досудового слідства ні судом, не встановлено час вчинення ОСОБА_2. інкримінованого йому злочину. Просить вирок суду скасувати, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину передбаченого ч.3 ст. 157 КК України.

В апеляції захисник засудженого адвокат ОСОБА_10 також вказує на незаконність вироку, та зазначає, що в показаннях потерпілих, даними в судовому засіданні, містяться істотні суперечності з показаннями, які вони давали під час досудового слідства стосовно порушення ОСОБА_2 їх виборчих прав, суд не звернув уваги, що вказані потерпілі є заінтересованими особами та «підконтрольними» органам прокуратури. Суд безпідставно відмовляв захисту у виклику свідків тощо. Просить вирок скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.2 ст. 6 КПК України.

В запереченнях на апеляцію прокурора, адвокат ОСОБА_11 просить вирок скасувати і закрити провадження в справі в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, міру запобіжного заходу скасувати.

Вислухавши суддю-доповідача по справі, прокурора, який прохав апеляцію прокурора по справі задовольнити, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції, подані по справі, підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України слідчий та особа, що провадить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність.

Ці вимоги Закону органами досудового слідства належним чином не виконані, а допущені ними порушення Закону суд не тільки не усунув, а сам допустив суттєві порушення Закону, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду як неправосудного.

Так із матеріалів справи вбачається, що висновки слідчих органів та суду про вчинення ОСОБА_2. дій, за які його засуджено, ґрунтуються на показаннях потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та інших.

Суд визнав винним ОСОБА_2 відповідно до обвинувального висновку за текстом за 2 випадками примушування з його боку потерпілих по справі до голосування на виборах Президента України, за певного кандидата, а саме: в січні 2010 року перед першим туром виборів, та в кінці січня, на початку лютого 2010 року, в період між першим та другим туром проведення виборів.

Разом із тим, допитані під час судового слідства потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказували на те, що вплив з боку ОСОБА_2, на їх вільний вибір Президента України, мав місце лише один раз. При цьому кожен із них посилається на різні обставини, за яких це мало місце. На вказані протиріччя в показаннях цих потерпілих суд не звернув уваги і не усунув ці протиріччя.

На підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 157 ч.3 КК України, досудове слідство та суд послалися як на докази на показання свідків ОСОБА_15, Суворова, Руденка, ОСОБА_13.

Однак, з протоколу судового засідання вбачається, що вказані свідки заперечували факти примушування ОСОБА_2 до голосування за певного кандидата.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та докладно обґрунтував свою позицію, однак суд на порушення вимог ч.1 ст.344 КПК України вказаним показанням оцінки не дав і своє рішення з даного приводу взагалі не мотивував.

Відповідно до ст. 68 ч.3 КПК України не можуть бути доказами дані, повідомлені свідком, джерело яких не відоме. Якщо показання свідка базуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи також повинні бути допитані. Ці вимоги Закону органами досудового слідства та судом не виконані, про що свідчать показання ОСОБА_13 та ОСОБА_14, яких було визнано свідками і показання яких покладено в основу обвинувального вироку про те, що самі вони не чули, щоб ОСОБА_2 агітував за якогось кандидата, проте, інші засуджені говорили, що, якщо буде обрано Президентом України ОСОБА_8, то всім буде краще, разом з тим, хто саме це говорив та джерело інформації, вони назвати не могли.

По даній справі досудовим слідством і судом належним чином не перевірено можливість обмови ОСОБА_2 засудженими, які були незадоволені режимом утримування, або застосуванням до них адміністративних мір, а також працівників колонії, які притягнуті до кримінальної відповідальності за вчинення посадових злочинів, які були виявлені за допомогою начальника колонії ОСОБА_2

На порушення вимог ст. 64 КПК України органами слідства і судом не встановлено час вчинення злочину, якщо такий мав місце.

Під час розгляду справи визнано доведеним, що злочин вчинено ОСОБА_2 на протязі січня-лютого 2010 року, що протирічать самому факту вчинення злочину тому, що повторне голосування на виборах Президента України мало місце 07.02.2010 року і будь-які дії особи, які утворюють об'єктивний бік складу злочину, передбаченого ст. 157 ч.3 КК України, вчинені після цієї дати, не є злочином.

На ці обставини не звернули уваги, як досудове слідство, так і суд під час розгляду справи.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про конкретне місце, де повинні були знаходитися засуджені - потерпілі по справі ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на території колонії в період знаходження на території колонії ОСОБА_2, оскільки за довідкою яка є в матеріалах справи /а.с. 104/, ОСОБА_2 відвідував територію колонії лише у супроводі атестованих працівників колонії, однак посадові особи, які при цьому супроводжували, органами досудового слідства не встановлювалися і не були опитані з цього питання.

Разом з тим, допитані оперативні працівники колонії /а.с. 62,85,60,59,64,67/ не підтвердили будь-яких агітаційних дій з боку ОСОБА_2 під час відвідин ним території колонії.

Кримінальна справа порушена на підставі заяв засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, оформлених 16.03.2010 року слідчим /т.1, а.с.15-21/. Текст всіх трьох заяв ідентичний за змістом та за стилем викладення. В цих заявах відсутні будь-які конкретні дані щодо дій ОСОБА_2 (часу, конкретного місця проведення ОСОБА_2 так званої агітації), а тому ці обставини підлягають ретельній перевірці. До тогож в матеріалах справи /т.2, а.с. 340-34/ знаходиться заява засудженого ОСОБА_7, визнаного органами слідства потерпілим по справі, з тексту якої вбачається, що він та інші засуджені обмовили ОСОБА_2 під тиском та погрозами прокурора спецпрокуратури та його підлеглих. На ці ж обставини ОСОБА_7 вказує і в своїй заяві, надісланої ним до апеляційного суду 03.12.2010 року.

Як постанова про притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченого, так і в обвинувальному висновку щодо нього не конкретизовані, а тому неможливо зробити висновок, які ж конкретні протиправні дії, і в якому конкретно місці та, коли саме він вчинив відповідно до диспозиції ч.ч. 1,2 та 3 ст. 157 КК України (обман, погрози, підкуп та інше) і з яких саме його дій складається об'єктивний бік злочину передбаченого вказаним Законом.

Органи досудового слідства і суд належним чином не перевірили алібі ОСОБА_2, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він у січні-лютому 2010 року знаходився на стаціонарному лікуванні у зв'язку з тяжким захворюванням та проходив комісію ВКК у зв'язку з поданням рапорту на звільнення за станом здоров'я.

Розглядаючи справу, суд не звернув уваги на те, що після подання засудженим ОСОБА_6 заяви від 16.03.2010 року прокурору відносно ОСОБА_2, ОСОБА_6 переведений 29.03.2010 року на дільницю соціальної реабілітації, тобто вільне поселення, а засуджений ОСОБА_16 звільнений від відбування невідбутої частини покарання умовно-достроково і не дав належної оцінки показанням цих засуджених в частині їх достовірності.

Не усунувши протиріччя в показах потерпілих і свідків щодо подій, які наведені у обвинувальному висновку і протоколі судового засідання, суд фактично поклав в основу обвинувального висновку текст обвинувального висновку, що є неприпустимим.

Як слідством, так і судом не встановлено, у чому саме полягала загроза життю і здоров'ю засуджених ОСОБА_17 і ОСОБА_6 з боку ОСОБА_2 в разі прийняття під час виборів ними сам остійного рішення. Покази потерпілого ОСОБА_16 у вироку суду взагалі не наведені.

Під час розгляду справи суд не звернув уваги і на те, що свідки-засуджені Гусєв, Боровик, Мугайбасов, Павлюк, ОСОБА_14, Прокопенко, Бежанов /а.с. 53-82/, на показаннях яких базується обвинувальний висновок по справі та вирок суду, взагалі рахувалися у різних відділеннях колонії, а це свідчить про те, що вони не могли бути усі разом свідками злочинних дій (якщо такі мали місце) ОСОБА_2 як начальника виправної колонії.

За наведених підстав вирок суду підлягає скасуванню як постановлений з суттєвими порушеннями вимог ст.ст. 22,323,324 КПК України, а справу належить повернути на додаткове розслідування прокурору Херсонської області у зв'язку з численними порушеннями норм КПК України органами досудового слідства, які неможливо усунути під час судового розгляду.

Під час проведення нового слідства по даній справі, органам слідства необхідно усунути допущені порушення, які наведені в ухвалі апеляційного суду, виконати вказані в ній дії, а також врахувати доводи наведені в апеляціях адвокатів та прокурора.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції захисників засудженого ОСОБА_2. та прокурора по справі, задовольнити частково, вирок Дніпровського районного суду м.Херсона від 1 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_2 - скасувати, а справу направити на додаткове розслідування прокурору Херсонської області.

При новому розслідуванні органам досудового слідства належить виконати наведене в ухвалі апеляційного суду.

Запобіжний захід залишити у вигляді підписки про невиїзд.

Дана ухвала подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: