Провадження № 1-в/359/125/2016
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2016 р. суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування наказу управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області № 66 від 11.03.2015 року про скасування постанови щодо застосування до засудженого заохочення у виді оголошення подяки, -

встановив:
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.12.2015 р. ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2015 р. про повернення клопотання ОСОБА_3 скасовано, та призначено новий розгляду у суді першої інстанції.
18.01.2016 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування наказу управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області № 66 від 11.03.2015 року про скасування постанови щодо застосування до засудженого заохочення у виді оголошення подяки.
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи головуючим по даній справі було призначено суддю Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 (а.с.62).

На підставі розпорядження № 84 від 13.04.2016 р. дану справу було повторно призначено до автоматизованого розподілу відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (а.с.203).

13.04.2016 р. в порядку ч. 3 ст. 35 КПК України справу було призначено головуючому судді ОСОБА_1 (а.с.204).

Засуджений ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що 11.03.2015 р. за результатами службового розслідування, управлінням ДПтС України в м. Києві та Київській області видано наказ № 66, відповідно до якого постанову начальника БВК № 119 від 02.02.2015 р. № 204 про застосування до нього заохочення у виді оголошення подяки скасовано. Однак, наказ № 66 є незаконним, оскільки прийнятий з перевищенням службових повноважень, та необґрунтованим, оскільки навмисно та упереджено прийнятий без повного і всебічного з`ясування усіх обставин по справі. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просить суд скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області №66 від 11.03.2015 року про скасування постанови щодо застосування до засудженого заохочення у виді оголошення подяки; визнати дії посадових осіб управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області неправомірними, у зв`язку з перевищеннями ними своїх повноважень, які вчинені всупереч вимогам чинного законодавства та порушенням такими діями прав засудженого ОСОБА_2 , та зобов`язати посадових осіб управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області здійснити поворот виконання наказу управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області № 66 від 11.03.2015 р. згідно якого, відносно засудженого ОСОБА_2 скасовано постанову начальника БВК № 119 від 02.02.2015 р. № 204 про застосування до останнього заохочення у виді оголошення подяки в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з клопотанням про визнання протиправними дій та скасування наказу управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області № 66 від 11.03.2015 року про скасування постанови щодо застосування до засудженого заохочення у виді оголошення подяки, в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.
Порядок застосування заходів заохочення, що застосовується до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, регулюється главою 19 Кримінально-виконавчого кодексу України. При цьому посадові особи, яким надано право застосовувати заходи заохочення, передбачені статтями 130-131 цього Кодексу, виконують не владні-управлінські, а тому процесуальні функції і спори, що виникли між сторонами по даній справі та пов`язані з реалізацією таких повноважень, повинні розглядатися у межах кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Статтею 537 КПК України визначено перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків. Зазначений перелік не є вичерпний, а тому суд під час виконання вироків має право відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України вирішувати й інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, зокрема подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 КК України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійснення судового, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів особової справи ОСОБА_2 був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2011 р. за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2012 р. вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2011 р. відносно ОСОБА_2 змінено в частині засудження за ч. 1 ст. 263 КК України, виключивши посилання на ч. 2 ст. 28 КК України. Також з мотивувальної частини виключено рішення суду про визнання обставинами, що обтяжують покарання, - вчинення злочину з особливою жорстокістю, загально небезпечним способом, тяжкі наслідки, завдані злочином, та пом`якшено йому покарання за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених цією статтею та ч. 1 ст. 263 КК України остаточно визначено покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2011 р. та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2012 р. змінено: дії ОСОБА_2 перекваліфіковано з п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 (в редакції 2001 року, ч. 2 ст. 121 (в редакції 2001 року) КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

При цьому, призначене покарання ОСОБА_2 відбував у БВК № 119.

Частиною 1 ст. 539 КПК України, передбачений вичерпний перелік питань, які вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, а саме питання передбачені пунктами 2-4, 6, 7 частини першої статті 537 КПК України.

З вищезазначених норм кримінального законодавства випливає, що Кримінально процесуальним кодексом України не передбачено можливості подання такого клопотання до суду за місцем відбування покарання засудженого.

Враховуючи, що вирок відносно засудженого ОСОБА_2 було ухвалено Дніпровським районним судом м. Києва, то розгляд даного клопотання відноситься до юрисдикції саме цього суду.

Крім того суддя звертає увагу, що засуджений ОСОБА_2 звертався з аналогічним клопотанням до Київського окружного адміністративного суду. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 р. ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області про визнання протиправним рішення, скасування наказу та визнання дій неправомірними. При цьому позивачу було роз`яснено, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції суду, який ухвалив вирок у кримінальній справі, в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України (а.с.35-36).

Виходячи з наведеного суддя вважає, що у даному випадку клопотання засудженого ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування наказу управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області № 66 від 11.03.2015 року про скасування постанови щодо застосування до засудженого заохочення у виді оголошення подяки необхідно повернути заявникові та роз`яснити йому про його право звернутися з даним клопотанням до суду, який ухвалив вирок у кримінальній справі, а саме до Дніпровського районного суду м. Києва.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суддя
постановив:
Клопотання засудженого ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування наказу управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області № 66 від 11.03.2015 року про скасування постанови щодо застосування до засудженого заохочення у виді оголошення подяки, - повернути заявникові ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявникові, що він має право звернутися з даним клопотанням до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвала самостійному апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1