Справа № 675/1171/16-к
Провадження № 1-в/675/677/2016
У Х В А Л А
"11" листопада 2016 р. м.Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника ЗВК № 58 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення та заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -
в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, у якому зазначає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення порушує вимоги ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення та замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
У судовому засіданні ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на його безпідставність.
Представник установи вважав, що клопотання засудженого до задоволення не підлягає.
Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, представника ЗВК № 58, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
ОСОБА_5 засуджений 13 квітня 2005 року вироком апеляційного суду Одеської області за ст.ст. 185 ч. 3, 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
У своєму клопотанні засуджений, крім іншого, стверджує, що стаття 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає наявності реальної можливості дострокового звільнення від довічного позбавлення волі. Натомість, національне законодавство України не передбачає права умовно-дострокового звільнення таких осіб, а процедура помилування не є юридичною гарантією можливості пом`якшення цього виду покарання.
Зазначені недоліки національного законодавства, на думку ОСОБА_5 , є підставою для заміни йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Суд не погоджується з такою правовою позицією засудженого з наступних підстав.
У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Згідно з ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
У відповідності до ст. 82 ч. 1 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована якщо засуджений став на шлях виправлення, та після відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного за особливо тяжкий злочин.
У відповідності до п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст. 81, 82 КК України дійсно не передбачена.
Водночас, частиною першою статті 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
У відповідності до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні; засуджена судом іноземної держави і передана для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, вирок суду щодо якої приведено у відповідність із законодавством України; засуджена в Україні і передана для відбування покарання іноземній державі, якщо ця держава погодилася визнати і виконати прийняте в Україні рішення про помилування. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Таким чином, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин. Такою можливістю вправі скористатися засуджений.
Доводи засудженого про те, що підставою заміни покарання є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, не є переконливими для суду.
У даному рішенні Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.
Посилання ОСОБА_5 на те, що підставою заміни покарання є Рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 09.07.2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» (Великобританії) на думку суду також є безпідставними.
За змістом Рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини у справі Вінтера постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод. Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які вчинили злочини, в порядку передбаченому ст. 74 КК України, а щодо осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Таким чином, на думку суду, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для умовно-дострокового звільнення та заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням.
Тому суд прийшов до висновку, що клопотання ОСОБА_5 до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного, ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 81, 82, 87, 88 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)» від 9 липня 2013 року, п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення та заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя: ОСОБА_1