Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з неповною середньою освітою, неодружена, не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судима,

засуджена за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
Запобіжний захід обвинуваченій до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 8436 (вісім тисяч чотириста тридцять шість) гривень 83 копійки, моральну шкоду у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень та в користь Луцької міської клінічної лікарні витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого ОСОБА_9 , у розмірі 2912 (дві тисячі дев`ятсот дванадцять) гривень.

Вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що 09 серпня 2015 року близько 21 год. 00 хв., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства, що на АДРЕСА_2 , умисно нанесла два удари кухонним ножем в ділянку грудної клітки, один удар в ділянку верхньої третини лівого стегна та близько трьох ударів в ділянку тазу зліва ОСОБА_9 , завдавши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта належать до категорії тяжких, тобто небезпечних для життя в момент заподіяння, та тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій, обвинувачена просить змінити вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого. Посилається на те, що призначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає її фінансовому становищу, оскільки на її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, а заробітна плата є невеликою. Просить суд зменшити суму завданої злочином моральної шкоди із 40000 (сорока тисяч) гривень до 20000 (двадцяти тисяч) гривень.

У доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що у користуванні потерпілого перебуває майно її особистої приватної власності, набуте нею до їх спільного проживання, яке вона хоче повернути, а також майно спільної сумісної власності, набуте в шлюбі, яке, на думку першої, підлягає поділу між нею та потерпілим в рівних частках.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги з доповненнями, обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляцію у повному обсязі, прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
На думку апеляційного суду, твердження обвинуваченої про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції, визначаючи її розмір, виходив із засад розумності та справедливості, ступеня тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень.
Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, відповідає обсягу та характеру, спричинених ОСОБА_9 фізичних та психічних страждань, вимушених змін у його життєвих стосунках. З такими висновками погоджується апеляційний суд.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, і цього не заперечує обвинувачена, старший син проживає з потерпілим. Тому доводи першої про її тяжкий фінансовий стан, апеляційний суд вважає голослівними і такими, які нічим не підтверджуються.
Апеляційні вимоги обвинуваченої щодо поділу спільного майна можуть бути вирішені за її позовом в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, підстав для зміни вироку із врахуванням доводів, зазначених в апеляції, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року щодо неї без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: