Провадження № 1-кп/734/41/16 Справа № 734/748/16-к
іменем України
12 березня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,
Обвинувачений ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 8 від 07 лютого 2015 року обвинуваченого ОСОБА_5 зараховано до складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду курсанта 1 навчальної роти.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, обвинувачений ОСОБА_5 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини НОМЕР_1 обвинувачений ОСОБА_5 , 07 липня 2015 року, близько 22 години 00 хвилин умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин, самовільно залишив територію указаної військової частини ( АДРЕСА_2 ) і до 27 січня 2016 року перебував за межами місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , тобто ОСОБА_5 самовільно залишив місце несення служби та не виконував обов`язки військової служби тривалістю понад десять днів в умовах особливого періоду, який відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 1126-VII, розпочався 17 березня 2014 року.
Отже, ОСОБА_5 проходячи військову служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, 07 липня 2015 року, близько 22 години 00 хвилин самовільно, без поважних причин залишив військову частину та проводив час на власний розсуд до 27 січня 2016 року. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.
12 березня 2016 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника, адвоката ОСОБА_6 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор військової прокуратури ОСОБА_3 і бвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, останній повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 .
Зміст даної угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України. У ній, зокрема, зазначені сторони угоди, формування підозри, і її правова кваліфікація із зазначенням статей (частин статей) Закону України «Про кримінальну відповідальність», істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, обов`язки обвинуваченого щодо співпраці з правоохоронними органами, в сприянні розслідування кримінального провадження. В угоді зазначено узгоджене покарання та наявна згода обвинуваченого на його призначення, а також зазначено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також наслідки її не виконання. Угода скріплена підписами сторін угоди.
Прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Щодо можливості затвердження даної угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог п. 1ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким затвердити угоду.
Згідно ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, шкода кримінальним правопорушенням не завдана, потерпілих по кримінальному провадженню немає, прокурор та обвинувачений із захисником добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам КПК України.
Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 , що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не буде мати для суду жодного доказового значення; мати захисника, в тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України.
Судом також з`ясовано у обвинуваченого, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, ОСОБА_5 розуміє суть обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим повністю, розуміє вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також суд переконався, що угода укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
Покарання, яке пропонується в угоді, є покарання з урахуванням рівня суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, його особи, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства - 3 (три) роки позбавлення волі.
У відповідності до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки і зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим, і призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 обраний у виді цілодобового домашнього арешту.
Керуючись ст. ст. 314, 368, 474-475 КПК України, суд-
затвердити угоду про визнання винуватості від 12 березня 2016 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_6 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання - 3 (три) роки позбавлення волі;
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у вигляді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з обмеженням :
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя
Козелецького районного суду ОСОБА_1