Справа № 357/3971/16-к
1-кп/357/404/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000093 від 06.04.2016 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комарівки, Макарівького району Київської області, українця, громадянина України, з повною середньою технічною освітою, одруженого, несудимого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 . зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Згідно з обвинуваченням ОСОБА_7 , будучи призваним 24 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації та призначеним на посаду водія 3-го механізованого батальйону, виведеним наказом від 29.08.2014 року, № 137, в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , на б-рі 50-річчя Перемоги, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу у вказаній військовій частині у званні солтата, 12 січня 2015 року, близько 08 год., самовільно, упорушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, самовільно, без наказу та дозволу своїх командирів та начальників, залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 і, ухиляючись від військової служби, був відсутній у частині без поважних причин до 22 січня 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання та не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби.

22 січня 2015 року солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Однак цього ж дня, 22 січня 2015 року, близько 18 год., ОСОБА_5 з тих же мотивів, удруге самовільно, без наказу та дозволу своїх командирів та начальників, покинув військову частину польова пошта НОМЕР_2 і, ухиляючись від військової служби, був відсутній у частині без поважних причин до 20 лютого 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання та не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби.

20 лютого 2015 року солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Цього ж дня, 20 лютого 2015 року, близько 17 год., ОСОБА_5 з тих же мотивів утретє самовільно, без наказу та дозволу своїх командирів та начальників, покинув військову частину польова пошта НОМЕР_2 і, ухиляючись від військової служби, був відсутній у частині без поважних причин до 16 березня 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання та не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби.

16 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31 березня 2015 року, № 88, солдата ОСОБА_5 звільнено з військової служби.

Дії обвинуваченого кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад 10 діб, але не більше одного місяця.

Затверджений заступником військового прокурора 29.03.2016 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 надійшов до суду 30.03.2016 року.

У підготовчому судовому засіданні суду на затвердження подано угоду про визнання винуватості, укладену 12.05.2016 року заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 ..

Згідно з указаною угодою ОСОБА_5 , діючи добровільно, ініціював укладення зазначеної угоди і, щиро каючись у скоєному, беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, відповідно до обставин і правової кваліфікації, викладених в даній угоді та обвинувальному акті, і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акта у судовому засіданні.

При цьому сторони, приймаючи до уваги відсутність у ОСОБА_5 обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставини, що пом`якшують покарання, як то добровільне з`явлення із зізнанням, повне беззастережне визнання вини та щире каяття у вчиненому, враховуючи те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на час досудового розслідування та судового розгляду справи звільнений у запас з лав Збройних Сил України за пунктом 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», узгодили покарання для ОСОБА_5 у виді штрафу в дохід держави у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн..

В судовому засіданні сторони підтвердили зазначену угоду, ствердили про добровільність її укладення і просять вказану угоду затвердити.

Суд, дослідивши обставини укладення сторонами угоди про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам чинного КПК України, дійшов висновку про те, що клопотання сторін про затвердження вказаної угоди підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Укладена сторонами угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 470 та 472 КПК України, містить необхідні реквізити, формулювання обвинувачення та його належну правову кваліфікацію, істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, узгоджене сторонами покарання та згоду обвинуваченого на його призначення,

Угода також містить детальне роз?яснення передбачених ст. 473 КПК наслідків затвердження її судом та наслідків невиконання сторонами умов зазначеної угоди, підписи сторін.

Зогляду на викладене укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам чинного КПК; дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 407 КК України кваліфіковані правильно; умови угоди не суперечать інтересам суспільства; права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються.

На переконання суду сторони дійшли зазначеної угоди добровільно, без будь-якого стороннього впливу, узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарань, визначеним ст. 65 КК України, виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є реальним.

За таких обставин укладена прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 474-475 КПК України, суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 травня 2016 року заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000093 від 06.04.2016 року.

На підставі зазначеної угоди ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання за ст. 407 ч. 2 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 діб від дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,