Провадження № 11-кп/783/304/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою освітою, раніше неодноразово судимого, останній раз: 20 грудня 2013 року вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання за хворобою на підставі ухвали апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2015 року,

засуджено за ч.2 ст. 15 - ч.3 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, 30 листопада 2015 року в період часу з 13 год. по 13 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа до вхідних дверей, незаконно проник у приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав фотоапарат марки "Кенон" чорного кольору вартістю 4300 грн., ноутбук чорного кольору марки "Самсунг" із зарядним пристроєм чорного кольору, клавіатурою та мишкою до ноутбуку вартістю 6000 грн., дві пари золотих сережок вартістю 2000 грн., срібний комплект із білим золотом та діамантом вартістю 1700 грн., які належали потерпілому ОСОБА_10 , однак свого умислу не зміг довести до кінця, оскільки при виході з будинку із викраденими речами був затриманий працівниками поліції.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 покликається на те, що вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема у зв`язку із м`якістю призначеного покарання.

Вважає, що суд, обираючи ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України, прийняв немотивоване рішення про застосування ст. 75 КК України, безпідставно звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із встановленням іспитового строку. Суд першої інстанції у вироку зазначив, що обставинами, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Крім цього, суд врахував важкий стан здоров`я обвинуваченого, що стало причиною звільнення його від відбування покарання з місць позбавлення волі на підставі ухвали апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2015 року, і обставину, що потерпілому повністю відшкодована матеріальна шкода, а тому визнав за доцільне застосування щодо обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наголошує, що суд першої інстанції виходив з висновку спеціальної лікарської комісії від 17 грудня 2014 року про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, при цьому не врахувавши того, що стан здоров`я обвинуваченого не завадив йому вчинити умисний тяжкий злочин. Крім цього, під час судових засідань обвинуваченим не подано жодних документів, які б підтверджували тяжкий стан його здоров`я на час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Звертає увагу, що зазначення у вироку суду, як пом`якшуючої обставини, відшкодування шкоди є необґрунтованим, оскільки встановлено, що викрадене майно виявлено працівниками поліції у ОСОБА_7 безпосередньо після вчинення ним злочину та повернуто слідчим на відповідальне зберігання потерпілому в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, за кожен з яких відбував покарання у виді реального позбавлення волі без застосування іспитового строку, висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та менше ніж за рік з моменту звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин.

Відтак вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з його ізоляцією та поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу, не забезпечить його виправлення та не зможе попередити вчинення ним нових злочинів, тобто суперечить вимогам ст. 65 КК України.

Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю такого тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі без застосування ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, виступ захисника ОСОБА_9 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора та просять вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
П.2 ч.1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не оспорюються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15 - ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, його важкий стан здоров`я, що стало причиною звільнення від відбування покарання з місць позбавлення волі на підставі ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2015 року, щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину і ту обставину, що потерпілому повністю відшкодована матеріальна шкода.
Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність ст. 75 КК України, а тому звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, є явно несправедливим, оскільки у вироку не наведено переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання.
Так, на думку колегії суддів, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_7 раніше був п`ять разів судимий за корисливі злочини до реального позбавлення волі (т.1 а.с.80-81), після звільнення від відбування покарання, визначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року, з місць позбавлення волі у зв`язку із хворобою, знову вчинив корисливий злочин, передбачений ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України класифікується як тяжкий.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 420 КПК України повинен ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання, що відповідає положенням ст. 65 КК України.
Відтак, з врахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що в даному випадку виправлення останнього без ізоляції від суспільства не можливе, а покарання у виді позбавлення волі,яке він має відбувати реально, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,
засудила:
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 15 - ч.3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку апеляційного суду до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4