04.07.2016 Справа №607/2510/16-к
Тернопільський міськрайонний суд
у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі об`єднаного кримінального провадження щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представників потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується о 00 год. 00 хв. 09 липня 2016 року.
Прокурор клопоче про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою за наявністю до цього підстав.
Захисник та обвинувачений просять змінити останньому запобіжний захід на особисте зобов`язання, мотивуючи тим, що немає доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу; після допиту потерпілого ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 зрозуміло, що ОСОБА_3 не винен згідно обвинувачення. Крім цього, обвинувачений просить суд зважити на те, що він вчасно з`являвся за викликом суду в іншому провадженні, а також те, що прокурор не надала йому не пізніше як за три години до засідання клопотання про продовження строку тримання під вартою, що є порушенням його права на захист.
Потерпілий та представники потерпілих у вирішенні цього питання покладаються на розсуд суду.
Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження з цього питання, приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів, задоволення клопотання прокурора, та відповідно відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, виходячи з наступного:
судом встановлено, що обставини, які свідчили про ризики, що стали підставою для обрання/продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не змінились. Мотиви, з яких приймалось зазначені рішення, продовжують бути:
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до тяжких, інші є злочинами середньої тяжкості; раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про систематичність протиправної поведінки обвинуваченого; крім цього, порушив умови раніше обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, ухилявся від досудового слідства та був оголошений в розшук. Не вдаючись в твердження про доведеність вини ОСОБА_3 згідно обвинувачення, обґрунтованість такого обвинувачення суд на даній стадії провадження сприймає з огляду на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка показала на обвинуваченого, як особу, яка вчинила щодо неї протиправні дії.
Виходячи з цього, суд вбачає збереження обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перебуваючи на волі, обвинувачений зможе вчинити спроби переховуватись від суду з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом винуватості, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам недостатньо.
Висновок про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, суд робить, виходячи не лише з тяжкості покарання, а й з даних про його особу: він не одружений, не працював, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків в місці проживання.
Належна процесуальна поведінка на досудовому слідстві згідно слів обвинуваченого та інші заперечення, на які він зсилається, вказаних ризиків не нівелює. Даних про те, що він не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора немає.
Інших обставин, які б свідчили про зникнення або зменшення ризиків, які слугували підставою для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду не представлено.
Також, суд нагадує про визначення обвинуваченому згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року розміру застави 50 000 грн.
Завершити судовий розгляд до спливу продовженого строку тримання під вартою, тобто, до 09 липня 2016 року, не можливо з огляду на неприбуття в засідання свідків.
Крім зазначеного, потерпілим ОСОБА_5 подано клопотання про скасування ухвал Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року та 11 травня 2016 року про накладення на нього грошового стягнення, у зв`язку з тим, що він не міг прибути в судове засідання 05 квітня 2016 року, оскільки впродовж 03-07 квітня 2016 року перебував за межами України, з приводу виклику в судове засідання на 11 травня 2016 року - то він не був повідомлений про це засідання, оскільки проживав на той час за іншою адресою.
За таких обставин, суд вважає, що доводи потерпілого є обґрунтованими, що знайшло своє підтвердження у ході його розгляду, відтак клопотання підлягає до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 147, 350, 331, 392 КПК України, суд -
клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 02 вересня 2016 року.
У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання - відмовити.
Клопотання потерпілого ОСОБА_5 про скасування ухвал про накладення грошового стягнення задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року в частині накладення грошового стягнення на ОСОБА_5 у розмірі 689 грн. скасувати.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року в частині накладення грошового стягнення на ОСОБА_5 у розмірі 2 756 грн. скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1