АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1266/16 Справа № 190/986/16-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, -
у провадженні за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В с т а н о в и л а:

По даній справі ОСОБА_7 засуджений вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19 березня 2014 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.
17 лютого 2016 року ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області, зміненою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.04.2016 року, ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 31.05.2010 року по 28.01.2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку: 13.07.2013 року, кінець строку: 19.03.2018 року.
25 квітня 2016 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до місцевого суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України. Ухвалою суду першої інстанції від 28 квітня 2016 року йому відмовлено в задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що він поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати через невідповід-ність висновків суду фактичним обставинам провадження і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд, відмовляючи в клопотанні, прийняв до уваги тільки його характеристики, які є необ`єктивними, не врахував належним чином, що всі стягнення та негативні характеристики не мають юридичної сили, оскільки стягнення погашені. Зазначає, що він працевлаштований, добре ставиться до майна установи, має заохочення, у зв`язку з чим просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи засудженого, що наявні обставини, для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Із матеріалів провадження та технічної фіксації судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово засуджений за вчинення аналогічних тяжких корисливих злочинів, звільнявся від покарання з випробуванням, проте довіру суду не виправдовував і знову вчиняв злочини.

Крім того, відбуваючи покарання, засуджений в період з 11.06.2014 р., по 04.04.2016 р., отримав лише одне заохочення - 31.03.2016 р. за сумлінну поведінку та ставлення до праці у першому кварталі 2016 році, та 5 стягнень з яких: 11.06.14 р. попередження (не виконав команду підйом не вийшов на зарядку), 03.09.14 р. сувора догана (не виконав команду підйом не вийшов на зарядку), 06.01.15 р. сувора догана (затриманий в стані алкогольного сп`яніння), 16.04.15 р. догана (порушив розпорядок дня), 01.07.15 р. догана (відсутній в строю під час перевірки).
Згідно характеристики від 10.03.2016 р. останній характеризується незадовільно, працевлаштований, до праці ставиться задовільно, поставлені завдання виконує вчасно, але потребує контролю з боку адміністрації установи за якістю їх виконання, не приділяє уваги дбайливому ставленню до майна установи, на заходи виховного впливу реагує посередньо. Не подає позитивного прикладу своєю поведінкою та відношенням до праці іншим засудженим.
10.03.2016 року комісією ПВК-122 відмовлено в поданні матеріалів щодо переведення в установу мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання як такому, який не довів, що стає на шлях виправлення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає їх законними та такими, які ґрунтуються на матеріалах провадження, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбуття покарання та заохочення у вигляді подяки за перший квартал 2016 р. не можуть свідчити, що він довів своє виправлення.
Крім того, враховуючи застосування до засудженого положень ч. 5 ст. 72 КК України та зарахування йому в строк відбування покарання один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів приходить до висновку, що строк фактично відбутого ОСОБА_7 покарання не є достатнім для його виправлення та спів-розмірним за вчинені злочини.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4