УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
Слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участі скаржника - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність працівників Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-
ВСТАНОВИВ:
До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_3 , в якій останній просив визнати незаконною бездіяльність слідчих Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у не внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення суддями Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська та зобов`язати слідчих вказаного відділення поліції внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою.
В судовому засіданні скаржник підтримав подану скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор та уповноважена особа Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили, що у відповідності до ч.3 ст.306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.
Заслухавши думку скаржника, дослідивши матеріали скарги та матеріали ЖЄО №16342 за заявою ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Під час розгляду скарги встановлено, що 25.05.2016 року до Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_3 , подана в порядку ст.214 КПК України, в якій останній просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за викладеними в заяві обставинами щодо постановлення завідомо неправосудного рішення суддями Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська по справі №200/25455/15-к.
Тієї ж доби вказану заяву Бабушкінським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за №16342.
За наслідками проведеної перевірки Бабушкінським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області складено висновок та надано відповідь заявнику про не встановлення ознак кримінального правопорушення за викладеними в заяві відомостями, з роз`ясненням заявнику права на оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Єдиний реєстр досудових розслідувань утворено та ведеться відповідно до вимог КПК України, Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року.
Згідно п.п.1.2 п.1 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, з наступними змінами, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку із ч.1 ст.2 КК України, згідно якої підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину, мають бути критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Таким чином, чинним КК України передбачено, які саме діяння є правопорушеннями (злочинами), в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше. У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об`єктивні дані, що свідчать дійсно про ознаки того чи іншого злочину, то є підстави вважати таку заяву чи повідомлення саме заявою чи повідомленням про злочини і тільки такі заяви і повідомлення повинні вноситись до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Якщо ж у повідомленнях чи заявах таких ознак немає, то вони не можуть вважатись такими, які підлягають обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вказане питання на практиці також врегульовано «Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події», затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1377.
Так, п.5 розділу ІІІ згаданої Інструкції встановлено, що про наявність письмових заяв про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, що надійшли до чергової частини органу поліції, та повідомлень, що надійшли усно, у яких наявні відомості, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, після реєстрації в журналі ЄО уповноважений працівник чергової частини доповідає начальникові слідчого підрозділу для внесення слідчими відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформує начальника органу поліції.
Про заяви і повідомлення, які надійшли до чергової частини органу поліції і в яких відсутні відомості, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, після їх реєстрації в журналі ЄО доповідається уповноваженим працівником чергової частини начальникові органу поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Визначення приводів і підстав, як підстав для початку досудового розслідування, також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року №6 «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи».
Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.
Як зазначено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.
Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав та свобод людини і громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Незалежність та недоторканність суддів гарантують ст.ст.126,129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів. Зокрема, ст.6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.
Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено засоби забезпечення незалежності суддів, до яких належать, зокрема, особливий порядок призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення суддів; порядок здійснення судочинства, встановлений процесуальним законом; заборону втручання у здійснення правосуддя.
Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24.06.1999 року №6-рп/99), від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17.07.1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29.11.1985 року та 40/146 від 13.12.1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24.05.1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13.10.1994 року та інших.
Згідно роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Відповідно до ч.2 ст.21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Частиною 2 ст.392 КПК України встановлено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 цією статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цих Кодексом. Заперечення щодо таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.
Стаття 375 КК України передбачає кримінальну відповідальність за постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.
Як вбачається з поданої ОСОБА_3 заяви, останній ставив питання про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за фактом постановлення колегією суддів Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська завідомо неправосудних ухвал за наслідками вирішення питань про зміну та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесених в рамках кримінального провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , що перебуває на розгляді у вказаному суді.
Виходячи зі змісту заяви вбачається, що будь-яких конкретних обставин та даних, які б свідчили про постановлення суддями у складі колегії суддів, завідомо неправосудного судового рішення, умисних дій кожного з них, наявності в їх діях ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.375 КК України, вказана заява не містить та доводи останньої фактично зводяться до цитування норм КПК України, тлумачення змісту цих норм та незгоди з прийнятим процесуальним рішенням. В той час, як виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.
На теперішній час постановлені ухвали в передбаченому КПК України порядку не переглядались, є чинними та обов`язковими для виконання.
А тому, слідчий суддя вважає, що виходячи із обставин, викладених ОСОБА_3 в заяві, були відсутні достатні підстави для внесення відомостей за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань та за відсутності відповідних підстав співробітниками Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з дотриманням вимог КПК України, Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року та у відповідності до Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1377, розглянуто заяву ОСОБА_3 в порядку Закону України «Про звернення громадян» зі складанням відповідного висновку та наданням заявнику відповіді про наслідки розгляду його заяви та прийняте рішення.
З урахуванням вищезазначеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.214,303,306,307 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність працівників Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1