Ухвала іменем україни

14 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
секретаря ОСОБА_8
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097, за касаційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_5 на вирок Бориспільського районного суду Київської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кононівка Лубенського району Полтавської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Бориспільського районного суду Київської області від 19 листопада 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 122 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки. Покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційних скаргах прокурор та потерпілий ОСОБА_5 ставлять питанняпро скасування вироку та ухвали суду в зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджують, суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам у справі, висновки суду у вироку не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, перекваліфіковуючи дії засудженого з ч. 2 ст. 122 на ч. 1 ст. 122 КК України суд не врахував показання очевидців події та потерпілого про те, що засуджений примушував присутніх покинути садове товариство «Чайка», після чого здійснив постріли. Безпідставна перекваліфікація дій засудженого стала підставою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. Суд не в повній мірі врахував дані про особу засудженого, обставини, які обтяжують покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, що в своїй сукупності виключало можливість застосування ст. 75 КК України. Відмовляючи у задоволенні апеляційних скарг прокурору та потерпілому, суд апеляційної інстанції не виправив помилку суду першої інстанції та всупереч вимогам ст. 419 КПК України не мотивував належним чином прийняте рішення.
За вироком суду ОСОБА_7 15 січня 2015 року перебував у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 . В цей день до нього прийшов син ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , повідомив про продаж власної земельної ділянки, котра розташована навпроти домоволодіння засудженого, в зв`язку із чим, попросив ОСОБА_7 передати ключі від гаражного приміщення новому власнику.
Після цього, з метою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, посилаючись на те, що ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходились біля його будинку, ОСОБА_7 взяв у будинку власну мисливську рушницю «МЦ-255», вийшовши з нею на вулицю та здійснив два постріли у бік ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . На звуки пострілів прибіг ОСОБА_5 , де в цей час ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , припиняли хуліганські дії ОСОБА_7 , подолавши його опір із застосуванням фізичної сили, вони забрали у останнього мисливську рушницю «МЦ-255».
Однак, не припиняючи свої злочинні дії, близько 14 год. 45 хв. 15.01.2015 року, ОСОБА_7 знову повернувся до будинку АДРЕСА_2 , взяв власний мисливський карабін «WALTHER G22» та вийшов на вулицю, де грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства почав рухатися до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 і здійснювати при цьому постріли з мисливського карабіну «WALTHER G22» по автомобілях, біля яких знаходилися останні. Внаслідок таких пострілів ОСОБА_7 влучив однією кулею в нижню частину бамперу автомобіля «ВМW-Х-5», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , спричинивши йому матеріальний збиток на суму 17118 грн. Не припиняючи свої хуліганські дії, ОСОБА_7 підійшов до місця де знаходилися ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 біля будинку № 189 по вул. Центральна ділянка в садовому товаристві «Чайка» та здійснив постріл з мисливського карабіну «WALTHER G22» у праву руку ОСОБА_5 , заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді вогнепального уламкового перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням уламків та наявності сторонніх тіл, яке за своїм характером тягне тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день, і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Одразу ж після спричинення ОСОБА_5 тілесного ушкодження, шляхом подолання опору із застосуванням фізичної сили до обвинуваченого, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 забрали у останнього мисливський карабін «WALTHER G22».
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, із застосуванням вогнепальної зброї та умисно заподіяв ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, прокурора та потерпілого, які підтримали зміст касаційних скарг та вважали, що вирок та ухвала суду підлягають скасуванню, захисника та засудженого, котрі заперечили проти скасування судових рішень, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні кримінальних правопорушень ґрунтується на сукупності доказів, зібраних відповідно до вимог КПК України.
Правильність юридичної кваліфікації дій засудженого за ч. 4 ст. 296 КК України у касаційних скаргах не оспорюється.
Доводи касаційних скарг про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та необґрунтовану перекваліфікацію дій засудженого з ч. 2 ст. 122 на ч. 1 ст. 122 КК України є аналогічними тим, що були наведені в апеляційних скаргах, які були визнані апеляційним судом безпідставними, оскільки суперечать матеріалам кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що заподіяння ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 122 КК України, проте в обвинувальному акті не розкрито зміст примусу та характер дій, які обвинувачений домагався від потерпілого вчинити.

Долученими до справи документами також не підтвердилася обставина заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_7 саме з метою примусу потерпілого до певних дій.

Тому, як зазначено в ухвалі апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано перекваліфікував ці дії ОСОБА_7 з ч. 2 на ч. 1 ст. 122 КК України, належним чином мотивувавши свій висновок у вироку, внаслідок чого доводи апеляційних скарг в цій частині було визнано необґрунтованими.

Такий висновок суду підтверджується і показаннями очевидців події

свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та самого потерпілого ОСОБА_5 , що вимога покинути садове товариство «Чайка» мала загальний характер, її не було висловлено до потерпілого, натомість, коли останній відводив рукою рушницю убік, пролунав постріл, внаслідок якого його поранено.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає, що кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України є вірною.
В наведеній частині ухвала апеляційного суду належно мотивована, а її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Разом із тим, доводи апеляційних скарг потерпілого та прокурора в частині призначення покарання, застосування ст. 75 КК України апеляційним судом належно не перевірено.
Як видно з матеріалів справи в апеляційних скаргах прокурор та потерпілий посилалися на те, що застосовуючи положення ст. 75 КК України, суд не навів мотивів прийнятого рішення.
Зокрема, вказували на відсутність підстав для застосування наведеної норми закону України про кримінальну відповідальність, стверджували, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 не відшкодував завдану шкоду та витрати на лікування потерпілого, не враховано особистого ставлення засудженого до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, обставин які обтяжують покарання, та відсутність обставин, які його пом`якшують.
Як убачається зі змісту ухвали суду, цих доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого колегією суддів апеляційного суду не спростовано, та не дано на них обґрунтованої відповіді.
З цього слідує, що в результаті проведеного апеляційного розгляду апеляційні скарги в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України належно не перевірено, що в силу вимог ч. 1 ст. 419 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.

При новому судовому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно усунути зазначене порушення, дати повну відповідь на доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого щодо неправильного застосування ст. 75 КК України за встановлених судом обставин, ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 433- 439 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12