В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.08.2016 Справа №607/5759/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження № 0001422 від 21 квітня 2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм на «Тернопіль Біос», проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

20 квітня 2016 року о 20 год. 00 хв. інспектор Управління патрульної поліції в м. Тернополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рядовий поліції ОСОБА_5 спільно з інспектором Управління патрульної поліції в м. Тернополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рядовим поліції ОСОБА_7 у форменому одязі заступили на чергування по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю на маршрут патрулювання №5 в м. Тернополі на автомобілі № 105.

21 квітня 2016 року о 01 год. 30 хв. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 , перебуваючи на маршруті патрулювання, отримали вказівку чергового Управління патрульної поліції про виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , за повідомленням гр. ОСОБА_8 по факту шуму у її квартирі її сином ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . По приїзді на дану квартиру та при зясуванні обставин даного інциденту ОСОБА_5 було запропоновано ОСОБА_10 та ОСОБА_3 припинити свої протиправні дії та розійтися по домівках. Проте, на неодноразові прохання та зауваження інспекторів патрульної поліції вищевказані особи не реагували та відмовлялися виконувати законні вимоги інспекторів, при цьому висловлюючись у їхню адресу нецензурною лайкою. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 21 квітня 2016 року о 02 год. 12 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , після того як ОСОБА_5 зробив усне попередження про застосування до нього, в порядку ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» - спецзасобу-кайданок, усвідомлюючи значення своїх дій та розуміючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, інспектор патрульної поліції у форменому одязі, умисно наніс один удар лобною ділянкою голови в ділянку верхньої губи ОСОБА_5 , чим спричинив йому садно на верхній губі, яке належить до легких тілесних ушкоджень.

Надалі, після застосування інспектором патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3 заходів фізичного впливу та кайданок, останнього положили на диван. Після цього, інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 підняв ОСОБА_3 з дивану на ноги. В подальшому, ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в безпосередній близькості біля інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 , вдруге умисно наніс йому один удар лобною ділянкою голови в обличчя, а саме в ділянку носа, спричинивши садно та один удар правою ногою у ділянку лівої гомілки - ступні, в результаті чого спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин ділянки лівого гомілково-ступневого суглоба, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та показав, що 21 квітня 2016 року приблизно о 02 год. 00 хв. умисно наніс два удари лобною ділянкою голови в обличчя інспектору патрульної поліції ОСОБА_5 , з певним проміжком в часі при їх завданні та один удар правою ногою у ділянку лівої гомілки. У вчиненому він щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, згідно повідомлення про підозру та обвинувального акту, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, стан його здоров`я, сімейний стан, наявність утриманців малолітній син, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щире каяття у вчиненому, наявність утриманців малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1