Справа № 136/655/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000136 від 19.05.2015 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, освіта середня, раніше судимого 10.09.2014 року вироком Липовецького районного суду Вінницької області за ст. 309 ч. 2 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком терміном на 2 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Турбів, Липовецького району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, непрацюючого, освіта середня, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_5

з боку захисту

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:
17.05.2015 року біля 13:00 години, ОСОБА_3 , за попередньою змовою з своїм братом ОСОБА_4 , перебуваючи на території ТОВ «Прилуцьке», що розташоване в с. Нова Прилука по вул. Чапаєва, 35, Липовецького району Вінницької області, на ґрунті раптово виниклого умислу на крадіжку майна, викрали мідний силовий кабель живлення КРПТ 3 х 16+1 х 10 довжиною біля 5 метрів та вагою 5,3 кг., чим завдали потерпілому ТОВ «Прилуцьке» матеріальної шкоди на загальну суму 397 грн. 50 коп.
Такі умисні дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч. 2 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення визнали повністю, факти та обставини злочину підтвердили суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого кожним із них діяння, у вчиненому щиро розкаялись.
Суд переконався, що показання обвинувачених є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння ними змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності їх позиції.

Ураховуючи те, що обвинувачені визнали свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості; особи винних, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий 10.09.2014 року вироком Липовецького районного суду Вінницької області за ст. 309 ч. 2 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком терміном на 2 роки. Дане кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив 17.05.2015 року, тобто протягом іспитового строку; обвинувачений ОСОБА_4 , в силу положень ст.89 КК України вважається раніше не судимим.
Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 непрацюючі; за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони (довідка виконавчого комітету Новоприлуцької сільської ради Липовецького району від 19.05.2016 року за №612); обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується з негативної сторони (довідка виконавчого комітету Турбівської селищної ради Липовецького району від 22.05.2015 року за №2055). На обліку в лікаря психіатра та в наркологічному кабінеті на обліку обвинувачені не перебувають.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, осіб винних, обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, а стосовно ОСОБА_3 і обставин, що обтяжують його покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано їх діяння у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим під час іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за сукупністю вироків, керуючись ст. 71 КК України.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд повинен до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, вчинив протягом іспитового строку, а тому суд при призначенні покарання, керуючись ст. 71 КК України, вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 10.09.2014 року.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу та інші обставини справи, що дають суду підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_4 без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому суд приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України та покладає на нього обов`язки, що передбачені ст.76 КК України.

Суд приходить до висновку, що такі покарання будуть достатніми для виправлення обвинувачених, а також попередження вчинення ними нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу до обвинувачених не застосовувались.

Керуючись ст.65-67 КК України, ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2(два) роки.

На підставі ст.71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 10.09.2014 року у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6(шість) місяців.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2(два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1 п. п. 2, 3 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки на протязі іспитового строку: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази передані на зберігання потерпілому залишити в його розпорядженні.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1