АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 610/2193/16-к Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/790/1822/16 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відео конференції кримінальне провадження № 11-кп/790/1822/16 за апеляційною скаргою прокурора Лозівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 10 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено подання Жовтневської виправної колонії УДПС України №17 про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, судимого:
- 06.01.2000 р. Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.140 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
- 19.07.2002 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.309, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 03.07.2006 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15- ч.3 ст. 185, ч.3 ст.186, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 6 днів;
засудженого 27.10.2010.р. Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.121, ч.1 ст.309, ст. 70, 71 КК України до 8 років 8 місяців позбавлення волі. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 02.02.2016 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк тримання під вартою з 26.01.2010 р. по 23.12.2010 р. з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі,-
та його звільнено умовно-достроково на не відбуту частину покарання 1 рік 4 місяці 20 днів.
На обґрунтування прийнятого рішення, районний суд послався на те, що за час розгляду справи засуджений ОСОБА_7 відбув більше 3/4 частини фактичного строку призначеного покарання та за час його відбування покарання засуджений має 2 заохочення, не погашених стягнень не має, на заходи виховного характеру реагує добре, робить для себе позитивні висновки щодо заняття на волі суспільно-корисною діяльністю та дотримання прийнятих у суспільстві правил поведінки, регулярно відвідує колективні заходи, проявляє до них цікавість, кається у вчиненому злочині, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу у відношенні ОСОБА_7 скасувати та відмовити в задоволенні подання начальника установи начальник арештного дому Жовтневської виправної колонії УДПС України в Харківський області (№17) щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що засуджений упродовж з 2000 року мав 3 судимості (06.01.2000, 19.07.2002 та 03.07.2006), з яких остання - за вчинення тяжких злочинів. При засудженні в 2000 році судом до ОСОБА_7 застосовувались норми Закону України «Про амністію», у зв`язку з чим він звільнявся від кримінальної відповідальності, в 2002 році судом при визначенні покарання до нього застосовувалися положення ст.75 КК України, надавалась при цьому можливість виправитись. Однак, ОСОБА_7 на шлях виправлення та перевиховання на вставав та знову вчинив тяжкі злочини. В ході відбування покарання до ОСОБА_7 30.04.2009 застосовано норми ст. 81 КК України і він був умовно-достроково звільнений від відбування покарання на 1 рік 7 місяців 6 днів. Але вже через 4 місяця після вказаного звільнення (05.10.2009 р.) ОСОБА_7 вчинив новий тяжкий злочин. Після чого упродовж трохи більше 3 місяців він вчинив ще 28 епізодів злочинної діяльності. Свою вину на досудовому та судовому слідстві ОСОБА_7 визнавав частково та, як встановлено судом 1 інстанції, надавав суду неправдиві свідчення з метою виправдати свої злочинні дії, що вказує на те, що він не розкаявся у вчиненому. Потребує також належної оцінки факт не відшкодування засудженим під час відбування покарання шкоди у розмірі 135324,5 грн., завданої злочином, а також судових витрат. Упродовж відбування покарання ОСОБА_7 мав 2 заохочення(14.04.2012 та 08.01.2016) та 1 стягнення(28.02.2013), хронологія яких свідчить про нестабільність поведінки засудженого. В апеляційній скарзі прокурор вказує, що відповідно до довідки з бухгалтерії засуджений ОСОБА_7 працював лише в серпні 2015 року та в квітні 2016 року, хоча згідно характеристики на засудженого останній працював з серпня 2015 року. Незважаючи на наявність позитивної характеристики з останнього місця відбування покарання, аналізуючи динаміку поведінки засудженого, яка вказує на її не стабільність, наявність як позитивних так і негативних рис, на думку прокурора слід прийти до висновку щодо пристосування ОСОБА_7 до вимог адміністрації колоній з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості та дотримання вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації. Крім того, у засудженого залишилася значна частина не відбутого покарання - 1 рік 3 місяці.
Заслухавши доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а також вислухавши засудженого про залишення ухвали суду без зміни, перевіривши наявні матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст. 539 КПК України подання начальника установи начальник арештного дому Жовтневської виправної колонії УДПС України в Харківський області (№17) про застосування у відношенні засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, задовольнив подання, посилаючись на те, що засуджений відбув більш трьох чвертей призначеного строку покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Фактичне відбуття засудженим ОСОБА_7 більш трьох чвертей призначеного строку покарання в апеляційній скарзі не заперечується, але, на думку прокурора, під час відбування покарання засуджений не довів свого виправлення.
На обґрунтування такого твердження прокурор вказує на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не надав належної оцінки доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Між тим, як вбачається з змісту мотивувальної частині ухвали, суд першої інстанції однобічно надав оцінку доказам по справі та не прийняв до уваги докази, які, на думку прокурора, свідчать про те, що ОСОБА_7 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
Вчасності, в апеляційній скарзі прокурор вказує, що відповідно до довідки з бухгалтерії засуджений ОСОБА_7 працював лише в серпні 2015 року та в квітні 2016 року, хоча згідно характеристики на засудженого останній працював з серпня 2015 року.
Однак суд першої інстанції в цієї частині змісту цим документам в мотивувальної частині ухвали не надав.
Як стверджує в апеляційній скарзі прокурор, суд не надав належної оцінки факту не відшкодування засудженим під час відбування покарання шкоди у розмірі 135324,5 грн., завданої злочином.
Дійсно, суд першої інстанції в мотивувальної частині ухвали оцінки такому твердженню прокурора також не надав.
В апеляційній скарзі прокурор вказує і про те, що упродовж відбування покарання ОСОБА_7 мав два заохочення та одне стягнення, хронологія яких свідчить про нестабільність поведінки засудженого.
Однак, суд першої інстанції в мотивувальної частині ухвали оцінки такому твердженню прокурора також не надав.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що при постановленні рішення щодо ОСОБА_7 суд однобічно надав оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам.
За таких обставин, ухвала суду суперечить вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, оскільки висновки суду, викладені у цьому процесуальному документі, не містять в належному обсязі переконливих мотивів постановленого по провадженню рішення.
Враховуючи вимоги ст. ст. 404, 415 КПК України, колегія суддів скасовує ухвалу суду та призначає новий розгляд подання начальника установи начальник арештного дому Жовтневської виправної колонії УДПС України в Харківський області (№17) у тому ж суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 415, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Лозівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 10 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд подання начальника установи начальник арештного дому Жовтневської виправної колонії УДПС України в Харківський області (№17) у тому ж суді першої інстанції в іншому складі.
Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді