АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0006901 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 01.04.2014 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1353/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року і остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 23.10.2015 року приблизно о 13 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 8, керуючись прямим умислом на повторне таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення у приміщення, відкривши замок дверей ключем, що знаходився у серцевині замка, проник до службового кабінету амбулаторії №5, звідки повторно, таємно викрав жіночу сумку, вартістю 400 грн., в якій знаходилися: гаманець жіночий, вартістю 300 грн., грошові кошти в сумі 1 300 грн., мобільний телефон «Samsung Galaxy S4», вартістю 5 000 грн., які належать потерпілій ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, та, застосувавши положення ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

При цьому, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано такі пом`якшуючі обставини, як визнання ним своєї вини у повному обсязі, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, а також те, що за місцем проживання він характеризується позитивно, є людиною похилого віку з вкрай незадовільним станом здоров`я (цукровий діабет та інші попутні захворювання), та відсутність з боку потерпілої претензій, як матеріального, так і морального характеру.
Крім того, судом не враховано і відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 .

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, та просили її задовольнити, а також прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Всупереч доводам апелянта, покарання призначено ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 71 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, є умисним та корисливим, а також дані про особу обвинуваченого, в т.ч. його вік і стан здоров`я та, зокрема, те, що він вину у вчиненому визнав повністю, усвідомив протиправність своїх дій, фактичну відсутність шкоди завданою діями обвинуваченого, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.02.1994 року з діагнозом: «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», є пенсіонером, а також те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини та будучи раніше судимим за аналогічний умисний, корисливий злочин, вчинив новий умисний злочин під час відбування покарання з випробуванням. Належним чином при цьому враховано судом і пом`якшуючі покарання ОСОБА_7 обставини, такі як: щире каяття у вчиненні злочину, а також - відсутність обтяжуючих його покарання обставин.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, призначивши його майже в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, а з урахуванням того, що ОСОБА_7 не відбув покарання, призначене вироком Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року, остаточне покарання визначив ОСОБА_7 на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
За цих обставин, вимоги апелянта щодо врахування ОСОБА_7 його віку, стану здоров`я, щирого каяття, а також відсутності з боку потерпілої сторони претензій, та не спричинення ним будь-якої шкоди, як підстав для застосування до призначеного йому покарання положень ст. 75 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки вони не лише були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, але й таке застосування прямо б суперечило вимогам ст.ст. 75, 78 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_7 раніше судимий і новий злочин ним вчинено протягом іспитового строку, встановленого йому вироком Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, а покарання достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .