АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1783/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Краснокутського районного суду Харківської обалсті від 31.10.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою частково задоволенено клопотання слідчого СВ Краснокутського ВП Валкіського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_11 та обрано відносно ОСОБА_7 , 1980 року народження, запобіжнийо захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів.

31.10.2016 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Краснокутського ВП Валкіського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_11 , в якому просить застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 2 місяці.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодженя, що спричинило смерть потерпілого.

Так, 29.10.2016 року о 22.00 год. ОСОБА_7 прийшов до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де відпочивав та вживав спиртні напої.

30.10.2016 року о 03.00 год. між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 який також знаходився у приміщенні вищевказаного кафе на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, у ході якого один одного почали штовхати.

У цей час до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зайшов потерпілий ОСОБА_13 та підійшовши до ОСОБА_7 з ОСОБА_14 , з метою припинення конфлікту, почав розбороняти вказаних осіб.

Внаслідок такої поведінки ОСОБА_13 у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний умичссел ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_13 , а саме в область щелепи. Від вказаного удару ОСОБА_13 зігнувся. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тяких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , бажаючи настиання протиправп их наслідків ОСОБА_7 наніс ще один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_13 , а саме в область лівої скроні. Від завданих ударів потерпілий опинився зна підлозі, при цьому втративши свідомість.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого ОСОБА_13 .

В обґрунтування клопотання слідчий, по суті, посилається обґрунтованості підозри ОСОБА_7 та на наявність ризиків, передбачених п. 1,2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання слідчого слідчий суддя послався на передчасність такого клопотання та вважає його необгрунтоіваним, а у відношенні підозрюваного обрав запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить можливість проведення досудового розслідування.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу слідчого судді Краснокутського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та винести нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вона є незаконною, необґрунтованою та постановлена з порушенням вимог процесуального закону.

Посилається на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, строком від семи років. До того ж наявна обгрунтовапна підозра у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Посилається на наявність ризиків, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 на підтримку своєї апеляційної скарги, заперечення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного зхаходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1). наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопоушщення;
2). наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3). недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, в судовій ухвалі немає посиланя на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Разом з тим, слідчий суддя послався на те, що слідчий не надав доказів наявності ризиків, на які посилається у клопотанні.
Слідчий суддя не встановив жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, не посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , але не дивлячись на це застосував запобіжний захід щодо ОСОБА_7 .
До того ж слідчим суддею встанвлено, що ОСОБА_7 є одруженим та має на утриманні неповнолітню дитину. Однак докази, які б підтверджували це в судовому провадженні відсутні, тому колегія суддів ставиться до цього ствердження критично.
Таким чином слідчим суддею не виконано вимоги ч.1 ст. 194 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає апеляційні доводи обгрунтованими, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі п.1, 3 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України.
Між тим, в матеріалах спави є повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передаченого ч.2 ст.121 КК Укораїни (а.с. 40); є витяг з кримінального провадження № 0000727 про те, що 30.10.2016 року були внесені відомості до ЄРДР про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України (а.с. 5).
Ці дані підтверджують наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, на що слідчий суддя не звернув увагу.
У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об*єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов*язана мати докази, достатні для пред*явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обгрунтованою.

Колегія суддів вважає, що часткове визнання підозри, але не визнання правової кваліфікації на цій стадії розслідування не є визначальними для висновків щодо його безперечної причетності до інкримінованого злочину та потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя людини свідчить про його підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, який, за матеріалами досудового розслідування, офіційно не працює та не має стабільного джерела прибутку; по версіїї слідства інкримінований злочин вчинив, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний із насильством, що свідчить про його край негативну репутацію, спростовує доводи захисту про відсутність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, та можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

З судових матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 раніше був засуджений, що він особисто підтвердив в судовому засіданні, що підтверджує його негативну репутацію. Цей факт судова колегія розцінює як наявний доведений ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, що було зазначене слідчим у його клопотанні і не було взято до уваги слідчим суддею.
Ризики передбачені передбачених п. 1,2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведені, не зміг їх довести прокурор і під час апеляційного розгляду.

Між тим, за викладених обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов*язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м*яких запобіжних заходів до ОСОБА_7 є недостатнім, а тому керуючись вимогами ч.3 ст.407 КПК України судова колегія приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою в межах строку досудового розслідування.

Керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наявності обставин, передбачених п.2 ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст.ст.177 та 178 КПК України, які викладені у мотивувальній частині ухвали, судова колегія не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Краснокутського районного суду Харківської області від 31.10.2016 року щодо обрання у відношенні ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту скасувати.

Винести нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково, застосувавши до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тимання підл іартою в межах строку досудового розслідування до 25 грудня 2016 року.

Виконання даної ухвали покласти на слідчого СВ Краснокутського ВП Валківського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_11 , зобов`язавши слідчого про прийняте рішення повідомити близьких родичів підозрюваного ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: