АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/365/16 Справа № 708/136/16-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боровиця Чигиринського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком в два роки; на підставі п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судово-автотехнічної експертизи в сумі 245 гривень 52 коп.; запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено у виді особистого зобов`язання; вирішена доля речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 19 серпня 2015 року о 12 годині, керуючи саморобним трактором, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом 1ПТС-2, державний номер НОМЕР_2 , при виїзді з території домогосподарства ОСОБА_10 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на проїзну частину вищевказаної вулиці, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, не встежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, внаслідок чого допустив наїзд напівпричепом на ОСОБА_10 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки та органів черевної порожнини у вигляді переломів ребер з обох сторін, розриву печінки, крововиливу в брижу кишківника, синців на тулубі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 03-01/662/11 від 23.10.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, в результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 15.02.2016 в частині призначеного додаткового покарання та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Вважає, що вирок суду в частині призначення додаткового покарання є занадто суворим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, зазначає апелянт, він має поганий стан здоров`я, хворіє на цукровий діабет та ряд інших захворювань, для лікування яких потрібні ліки, кошти на які він отримує, допомагаючи людям перевезенням, оранням городів з допомогою трактора. Пенсії для оплати лікування не вистачає, тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ставить його у скрутне матеріальне становище.

Вказує, що жодним чином не перешкоджав встановленню істини у справі, раніше не судимий, ніколи не перебував і не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, позитивно характеризується за місцем свого проживання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просив їх задовольнити. Обвинувачений пояснив, що він не має претензій до оскаржуваного вироку. Однак указує, що вирок в частині призначення додаткового покарання вважає занадто суворим, оскільки трактор для нього є засобом додаткового заробітку, а пенсії на життя не вистачає.

Захисник підтримала позицію обвинуваченого. Вказала, що, на її думку, суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував окремі обставини справи, зокрема аспекти поведінки загиблої особи, які теж сприяли настанню ДТП. Просила врахувати ці та інші обставини, які характеризують особу обвинуваченого, і не позбавляти його права на керування транспортними засобами.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Потерпіла також заперечила проти апеляційної скарги обвинуваченого. Вказала, що зі слів її загиблого батька, які він їй казав, перебуваючи на лікуванні, ДТП трапилася з тієї причини, що обвинувачений, керуючи трактором, дуже кудись поспішав. Й саме це призвело до таких тяжких наслідків. Вона не хоче, щоб подібне повторилося, тому вважає, що обвинувачений має бути позбавлений права керування транспортними засобами. Також вказала, що подальша поведінка обвинуваченого після ДТП, зокрема щодо відвідування хворого батька, надання допомоги, свідчить про те, що він не зовсім розкаюється у вчиненому. Указала, що вона дуже здивована фактом апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки вважає, що суд першої інстанції й так призначив йому занадто м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілу, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються розглянутими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною, що не оскаржується в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Апеляційна скарга обвинуваченого фактично зводиться до того, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував щодо нього додаткове покарання, а саме позбавив права керувати транспортними засобами строком на два роки.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції на виконання вимог ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також дані про особу винного, і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України,

На думку колегії суддів, призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром відповідає засадам призначення покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення і перевиховання та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень, а тому доводи обвинуваченого про невмотивованість призначення додаткового покарання з огляду на викладене є необґрунтованими.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ч. ч. 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин кримінального провадження та обставин, зазначених вище (зокрема того, що у цьому випадку вчинено тяжке кримінальне правопорушення, наслідком якого є смерть людини), обґрунтовано призначив ОСОБА_7 додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

При вирішенні питання про доцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання колегія суддів враховує, що єдиним офіційним джерелом його доходу є пенсія, в заробіток від використання трактора є додатковим (неофіційним) заробітком, тому позбавлення його прав водія суттєво не вплине на офіційні доходи його сім`ї. Також в контексті апеляційних вимог колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи обвинуваченого щодо стану його здоров`я та необхідності лікуватися.

За вказаних обставин колегії суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :