Справа № 159/821/16-к
Провадження № 1-кп/159/75/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл.
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. кримінальну справу - кримінальне провадження № 120 140 301 100 009 41 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ковелі Волинської області, громадянина України, без визначеного місця проживання, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з освітою вищою, одруженого, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має одного утриманця,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 296 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_6 у грудні 2013 р., не маючи владних повноважень та не перебуваючи на службі у жодних правоохоронних органах України, познайомився з потерпілим ОСОБА_4 і у ході бесіди з останнім, діючи умисно, з корисливий мотивів, керуючись метою заволодіння чужим майном, демонструючи службове посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.03.13 р. неіснуючого правоохоронного органу Служби економічної безпеки на своє ім`я, посилаючись на авторитетне становище у зв`язку із займаною посадою та зловживаючи довірливим ставленням потерпілого ОСОБА_4 , що виникло в результаті вищевказаних обставин, запропонував останньому допомогу у придбанні автомобіля за кордоном. 20.12.13 р. під приводом придбання у майбутньому автомобіля за кордоном, отримав від потерпілого ОСОБА_4 кошти в сумі 10 000 доларів США, що, відповідно до курсу нацвалюти України за станом на грудень 2013 р. складало 80 000 грн., однак, обвинувачений ОСОБА_6 автомобіля не придбав, грошові кошти не повернув, тим самим незаконно, шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_4 , заволодів грошовими коштами в сумі 80 000 грн., належними потерпілому ОСОБА_4 , чим завдав останньому значної майнової шкоди на вказану вище суму.

Своїми умисними діями, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_4 , - шахрайстві, що завдало значної шкоди потерпілому ОСОБА_4 , - обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочини), передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Крім цього, він же, о 00 год. 15 хв. 22.11.15 р., перебуваючи у супермаркеті «Наш край», розташованому по вул. Грушевського, 10 у м. Ковелі Волинської області, з хуліганських спонукань, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки та добропристойності, виражаючись нецензурними словами, у громадському місці безпричинно вдарив головою у обличчя потерпілого ОСОБА_5 , який здійснював покупки, після чого, перебуваючи біля каси вказаного вище торгового закладу, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи присутністю інших осіб - покупців, касира, охоронника, безпричинно наніс ще два удари потерпілому рукою по потилиці. Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 , вийшовши із супермаркету, продовжуючи свої хуліганські дії, виражаючись нецензурними словами, з особливою зухвалістю безпричинно ще наніс численні удари потерпілому руками по голові та коліном по тулубу. В результаті вищевказаних, вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 дій, було грубо порушено громадський порядок та спричинено потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Своїми умисними діями, що виразились у вчиненні хуліганства, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 296 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав, фактично, частково, хоча зазначив про повне визнання винуватості, показання змінюючи на протязі судового засідання. Суду показав, що з потерпілим ОСОБА_4 він познайомився у жовтні - листопаді 2013 р.. Вони час від часу спілкувались, він консультував останнього по питаннях, пов`язаних з будівництвом. Потерпілий ОСОБА_4 , дійсно, повідомляв йому, що має намір придбати автомобіль, запитував його як та де можна знайти авто за кордоном. Він розповідав йому, що краще шукати авто у Німеччині, навчав їзді на автомобілі. Посвідчення, згадане у обвинувальному акті сувенірне, було подароване йому у кінці серпня 2013 р.. Воно завжди лежало на панелі біля коробки передач у автомобілі, яким він користувався і було доступне для огляду, у т. ч. для потерпілого ОСОБА_4 .. Посвідчення потерпілий ОСОБА_4 розглядав і після цього нічого у нього не запитував. Посвідчення потерпілому ОСОБА_4 він не пред`являв, не демонстрував і нічого з приводу посвідчення не розповідав, не коментував. Мети вчинення шахрайства за допомогою посвідчення він не мав. Він не посилався на авторитетність свого становища, можливість вирішувати питання, пов`язані зі сприянням у придбаванні авто за кордоном, що зацікавили б потерпілого ОСОБА_4 .. Гроші у потерпілого ОСОБА_4 він позичав під розписку на власні потреби, так як у нього виникли проблеми у бізнесі, обіцяв віддати на протязі місяця. Автомобіля для потерпілого він не придбавав і таке було не реальним. До цього він, дійсно, позичав гроші і у інших осіб. Він має намір частинами виплачувати борг потерпілому ОСОБА_4 за судовим рішенням, що виконується В ДВС. З потерпілим ОСОБА_4 у нього збереглись нормальні стосунки по даний час. Згодом обвинувачений суду також показав, що він таки демонстрував потерпілому ОСОБА_4 вищезгадане посвідчення, пропонував допомогу у придбаванні авто за кордоном, зловживав довірою потерпілого ОСОБА_4 .. По епізоду з потерпілим ОСОБА_5 показав, що останнього знає давно. Знає, що останній працював у міліції. Увечері 22.11.15 р. він, дійсно, побив потерпілого ОСОБА_5 у присутності сторонніх осіб у магазині «Наш край» через особисті неприязні стосунки та тому, що був у нетверезому стані. У магазині, зустрівши потерпілого ОСОБА_5 , він виявив намір поговорити з потерпілим ОСОБА_5 на вулиці, так як йому не подобається той спосіб життя, який веде потерпілий ОСОБА_5 , а саме: розпивання спиртного вдень у місці, де відпочивають його діти (район зупинки біля водоканалу). Однак, останній грубо відмовив у цьому. Не заперечує. що при цьому нецензурно виражався на адресу потерпілого ОСОБА_5 .. Однак, вважає, що тілесні ушкодження, що виявлені у потерпілого ОСОБА_5 , не могли виникнути від його ударів, зокрема, - синці під очима - від ударів по потилиці. Розумів, що вчиняє неналежні дії - у громадському місці. Просить вибачення у потерпілого ОСОБА_5 .. Зазначає, що і надалі має намір частинами повертати борг потерпілому ОСОБА_4 , оскільки однією сумою він матеріальної змоги це зробити не має.
Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що у кінці 2013 р. він познайомився з обвинуваченим, неодноразово позичав йому гроші, що обвинувачений справно віддавав. На той час він дуже бажав придбати автомобіль, назбирав коштів, однак, розмитнення було дуже вартісним. Про це він повідомив обвинуваченому, а останній сказав йому, що можна придбати авто з Литви, де офіційне розмитнення на той час було дешевшим. Зазначає, що обвинувачений їздив на різних авто іноземних марок, казав, що їздить за кордон, займається автомобілями як і всі інші люди і обіцяв йому допомогу. Він попросив обвинуваченого допомогти придбати автомобіль і дав на це 10 000 доларів. Обвинувачений з власної ініціативи написав йому розписку на 80 000 грн., так як це є національною грошовою одиницею у державі, про повернення коштів конкретного числа. Автомобіль обвинувачений мав привезти на наступний день, однак, не привіз, грошей не віддав. Обвинувачений спочатку обіцяв віддати гроші, потім сказав, що гроші пішли ОСОБА_7 у м. Київ. Однак, останній пояснив, що обвинувачений і йому винен кошти. Обвинувачений казав, що гроші забрали на кордоні, що його «кинули», розповідав кожного разу інші версії причин неповернення коштів. Щодо обвинуваченого попередньо було багато кримінальних справ про шахрайство, що закривались. Він звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення коштів, що був задоволений. При цьому він не зазначав про шахрайство з боку обвинуваченого, так як вірив, що самого обвинуваченого було обмануто з грошима. В даний час він у це не вірить, так як обвинувачений не повідомляє подробиць того, де поділись гроші. У В ДВС обвинувачений також обіцяв віддати гроші, однак, не віддає та заходів до цього не вживає. На його телефонні дзвінки обвинувачений не відповідає. Зазначає, що обвинувачений винен гроші і іншим особам, в даний час є волонтером. Посвідчення, згадане у обвинувальному акті, було вилучено у свідка ОСОБА_8 , у якої обвинувачений також брав гроші. Спочатку він вважав, що це посвідчення СБ України, а згодом зрозумів, що - СЕБ. Він посвідчення бачив до передачі грошей, в руки не брав, вважав обвинуваченого значного рангу посадовцем; вважав, що при такій посаді останній може все. Інакше грошей він не давав би. Обвинувачений казав, що він з врахуванням вищезазначеного посвідчення спроможний вирішити всі питання на кордоні, уникати проблем, має друзів, може допомогти. Крім того, зазначає, що обвинувачений згодом почав йому погрожувати.

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що обвинуваченого знає давно але стосунків не підтримував. 22.11.15 р., він, зайшовши у магазин (супермаркет) «Наш край», зустрів обвинуваченого, який став виражатись до нього нецензурно, кричати та ображати, сказав, що буде чекати його на вулиці для розмови. Обвинувачений був у стані сп`яніння. Зайшовши за ним у середину магазину, обвинувачений вдарив його головою у голову, а потім дочекавшись біля каси - продовжував наносити побої рукою. Наносити йому побої обвинувачений продовжив і на вулиці. До події, що мала місце 22.11.15 р. обвинувачений не висловлював йому будь - яких претензій з приводу його поведінки тощо. В даний час він будь - яких претензій до обвинуваченого не має та прощає його.

Крім цього, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 296 КК України, повністю підтверджується показаннями потерпілих, свідків, письмовими та речовими доказами, що зібрані у справі.

Зокрема, свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_4 .. Останній знав обвинуваченого і характеризував його з хорошої сторони, мав якісь справи. Їй відомо, що її чоловік обвинуваченому передав гроші в сумі 10 000 доларів саме на придбання автомобіля, але обвинувачений не повертає ні грошей, ні автомобіля. Згодом її чоловік сказав, що обвинувачений його обманув, вже звернувся до суду. Обвинувачений обіцяв, що гроші поверне.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що коли вона працювала касиром у магазині «Наш край», вночі 21.11.15 р. у магазин зайшов потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений по покупки. Коли потерпілий ОСОБА_5 підійшов на касу з покупками, обвинувачений почав до нього чіплятись, шарпати, наносити удари, ображати нецензурними словами. Ударів було не менше 3 х. Потерпілий ОСОБА_5 на вказане вище не реагував. У магазині в цей час було багато покупців, які все це бачили. Робота магазину не зупинялась. Охоронник у зв`яку з такою поведінкою обвинуваченого запропонував потерпілому ОСОБА_5 та обвинуваченому вийти з магазину.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він працює охоронником у магазині «Наш край». Вночі 21.11.15 р. коли потерпілий ОСОБА_5 підійшов на касу, стояв у черзі, обвинувачений, попередньо з ним поспілкувавшись із штурханням, стояв та чекав. Почав до чіплятись до потерпілого ОСОБА_5 , хлопками - відкритою долонею один раз ударив по плечах, де був капюшон. Він запропонував потерпілому ОСОБА_5 та обвинуваченому вийти з магазину.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він є однокласником потерпілого ОСОБА_5 .. Ввечері 21.11.15 р. він з потерпілим під`їхав до магазину «Наш край». Потерпілий ОСОБА_5 пішов у магазин і вийшов з магазину з обвинуваченим. Останній декілька разів вдарив потерпілого ОСОБА_5 рукою у груди. Коли потерпілий сів у автомобіль, він запитав, за що його бив обвинувачений, на що потерпілий ОСОБА_5 відповіді не дав.

Суд приходить до висновку, що показання потерпілого ОСОБА_13 спростовують доводи обвинуваченого у тій їх частині, що він не вчиняв шахрайських дій щодо цього потерпілого, так як потерпілий ствердив, що саме зазначені ним вище поведінка та повідомлення обвинуваченого, демонстрація службового посвідчення, повідомлення як про наявність пізнань, інформації, що стосувалась придбання авто за кордоном, так і можливості вирішення питання придбавання авто за кордоном; вирішення певних формальності, питань та проблем, що можуть виникнути і бути з цим пов`язаними, зумовила його прийняти рішення про передачу коштів обвинуваченому для придбавання авто за кордоном.

При цьому, суд враховує, що самому обвинуваченому було достеменно відомо про походження у нього посвідчення, що розглядає потерпілий ОСОБА_4 ; що наявне у нього посвідчення не може бути законною підставою для позитивного вирішення тих чи інших, у т. ч. - проблемних - питань у державних органах, у т. ч. на митниці; він не був особою, яка має відповідні владні повноваження чи функції, однак, розташуванням посвідчення на видному та доступному для огляду місці у автомобілі, яким користувався, у присутності сторонніх осіб, у т. ч. потерпілого ОСОБА_4 , обвинувачений безсумнівно, демонстрував посвідчення; посилався на авторитетність свого становища, зазначеного у посвідченні, зловживав довірливістю потерпілого ОСОБА_4 та, з огляду на це, на момент отримання коштів в сумі 10 000 доларів США, мав намір заволодіння майном потерпілого ОСОБА_4 шляхом зловживання його довірою, сформованою вищенаведеним вище чином.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона знає як потерпілого ОСОБА_4 , так і обвинуваченого. З обвинуваченим вона познайомилась через свого сина. У 2013 р. обвинувачений зайняв у неї велику суму грошей у доларах на бізнес, справи; обіцяв, що поверне. У гарантування залишив їй свого паспорта, згодом - надавав боргові розписки. Гроші вона обвинуваченому позичала кілька разів. Перед тим як брати у неї гроші, при цьому обвинувачений показував їй посвідчення про роботу у Службі економічної безпеки, казав, що це посвідчення допоміг йому зробити у м. Києві його родич ОСОБА_15 з м. Києва, та надали це посвідчення йому. Казав, що він працює нештатним працівником в «органах». Вказане посвідчення вона бачила неодноразово. Вперше обвинувачений показував їй посвідчення до позичання грошей, зазначивши, що він є певна особа, гроші поверне, та щоб вона не хвилювалась. Її син також переконував її, що обвинувачений працює в «органах», має зв`язки. Згодом обвинувачений казав, що гроші пропали, так як він давав їх на телефон, що забраний на кордоні. Але до пошуку грошей підключена ОСОБА_16 , так як у нього дуже великі зв`язки у СБ, прокуратурі, міліції. Тому вона вірила йому. В даний час вона вважає, що обвинувачений її обманув. Обвинувачений погрожував їй та її та сім`ї, казав, що з м. Києва приїдуть та виріжуть як його, так і її сім`ю. Їй відомо, що гроші обвинувачений позичив не лише у неї.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що з обвинуваченим вона познайомилась через товариша останнього а її - суборендаря. До позичання грошей обвинувачений неодноразово пред`являв їй посвідчення та позиціонував себе як посадовця, який може вирішувати справи на митниці, має знайомих та друзів, які завжди зможуть його вручити, присилав їй митне податкове оформлення ввозу автомобілів, казав, що він один такий на Волині, залишав посвідчення їй у гарантування. Казав, що у м. Києві він позичив гроші своєму родичу ОСОБА_17 .. Обвинувачений у неї зайняв поетапно під розписки велику суму грошей у доларах, обіцяв, що поверне. Вона неодноразово просила обвинуваченого повернути їй гроші, однак, безрезультатно, хоча вона перенесла важку операцію. Вона спочатку довіряла обвинуваченому та вважала, що він потрапив у біду і вона його виручає, однак, в даний час вона вважає себе обманутою. Попередньо обвинувачений позичав у неї на нетривалий час невеликі грошові суми і повертав згідно з розписками, тим самим увійшовши у її довіру. Обвинувачений казав, що займається підприємницькою діяльністю, приганяє автомобілі, на що і позичає гроші. Обіцяв, що придбає їй автомобіль, його товариш - допомагав їй по господарству. Обвинувачений не тільки показував їй посвідчення, а й у гарантування залишав їй посвідчення та копію паспорта з розписками. 17.05.13 р. вона позичила обвинуваченому 33 000, востаннє позичала гроші обвинуваченому в сумі 2 000 грн. 2 чи 3 січня 2014 р.. Обвинувачений винен їй 71 000 доларів.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що обвинуваченого він знає посередньо, познайомився через спільних знайомих, які характеризували обвинуваченого як хорошу людину. Біля 2 р. тому він позичив обвинуваченому під розписку 4 000 доларів на придбання телевізорів. Обвинувачений залишав йому як гарантування чужий автомобіль, якого він на прохання обвинуваченого згодом повернув. Гроші обвинувачений не повернув без будь - яких пояснень, але обіцяє, що поверне.

І хоча показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 не стосуються прямо обставин вчинення обвинуваченим шахрайських дій по епізоду з потерпілим ОСОБА_4 , однак, суд враховує, що з їх показань вбачається, що у 2013 2014 р. р. обвинувачений з посиланням на необхідність коштів для ведення певної справи (бізнесу) вдавався до запозичення коштів у цілого ряду осіб вказаних вище трьох свідків, надаючи їм у гарантування виконання грошового зобов`язання, розписки, речі (посвідчення СЕБ, автомобіль), документи чи їх копії (паспорт, його копію), як і у випадку з потерпілим ОСОБА_4 розписку, повідомляючи, що він працює нештатним працівником в «органах», позиціонуючи себе посадовцем, який може вирішувати питання з митницею тощо, повідомляв про вагомість своїх зв`язків та знайомств.

Аналогічного характеру дії обвинуваченого щодо потерпілого ОСОБА_4 , призвели до того, що потерпілий ОСОБА_4 виявив певну зайву довірливість а, маючи мету придбавання авто з уникненням зайвих витрат, розраховуючи на досвід і вплив, як він вважав, що має обвинувачений у колах, яких може стосуватись питання реалізації його мети, надав обвинуваченому зазначену вище суму коштів.

Суд приходить до висновку, що обвинувачений, достеменно знаючи, що він н є особою, яка забезпечить реально виконання прохання потерпілого ОСОБА_4 придбати за один день автомобіль за кордоном; що у нього немає таких повноважень, що були б напряму пов`язані з діяльністю, дотичною до придбавання авто за кордоном, та, як показав суду обвинувачений, на час отримання коштів від потерпілого він за кордон не виїжджав і придбавання авто за кордоном за 1 день було нереальним, разом з тим, взяв кошти у потерпілого в сумі 10 000 доларів США, пообіцявши придбати для останнього авто за кордоном, у чому вбачається його прямий умисел на заволодіння такими коштами шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_4 ..

Крім того, винуватість обвинуваченого у скоєнні вміненого йому у обсязі, визнаному судом доведеним, стверджується матеріалами кримінального провадження, речовим доказом, оглянутим судом, відтворенням зображенням відеофайлів, а саме:

- протоколом огляду речей від 18.01.16 р., згідно з яким було оглянуто оптичний носій інформації CD - R білого кольору круглої форми, виявлено 20 відеофайлів з позначками від: 1522 до 2463 із зображенням торгової зали магазину «Наш край»», а саме: торгової зали між торговими рядами, де спостерігається, що обвинувачений обхопив потерпілого ОСОБА_5 за шию, утримував у такому положенні під час контакту; місця розташування каси ближче до виходу із приміщення магазину «Наш Край», де мало місце усне звернення обвинуваченого до потерпілого ОСОБА_5 та нанесення останньому обвинуваченим ряду ударів лівою рукою в область потилиці у присутності покупців, працівників супермаркету.

За показаннями потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого, на відео зображено моменти контактів обвинуваченого з потерпілим ОСОБА_5 о 00 год. 15 хв. 22.11.15 р. у приміщенні магазину «Наш Край», коли спочатку обвинувачений чіплявся до потерпілого ОСОБА_5 у торговій залі магазину «Наш Край», а потім дочекавшись підходу потерпілого ОСОБА_5 до каси ближче до виходу з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », -наніс потерпілому ряд ударів, що супроводжувалось нецензурною лайкою;

- висновком експерта № 263 від 27.11.15 р., за яким у потерпілого ОСОБА_5 виявлене тілесне ушкодження у вигляді синця обох повік правого ока, що утворився від дії тупого твердого предмету, можливо від удару кулаком або головою людини, в час, вказаний у постанові слідчого та у меддокументації, і за ступенем тяжкості відноситься до категорії: легких тілесних ушкоджень. По тілу потерпілого було нанесено не менше одного удару. Вищевказане тілесне ушкодження потерпілий отримати при падінні з висоти власного росту не міг;

Посилання обвинуваченого на ту обставину, що виявлені у потерпілого вищезазначені тілесні ушкодження не могли бути спричинені ним при завданні ним потерпілому ОСОБА_5 кількох ударів долонею в область спини чи плечей по кап`юшону одягу, спростовані, на думку суду, як показаннями самого потерпілого ОСОБА_5 , так і свідка ОСОБА_12 тією їх частиною, де останній свідчить про нанесення обвинуваченим потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень і після виходу з магазину. Крім того, суд враховує, що нанесення обвинуваченим потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у торговій залі магазину між торговими рядками зафіковано і на відтворених у судовому засіданні відеофайлах з позначками від: 1522 до 2463 із зображенням торгової зали магазину «Наш край»» за 22.11.15 р.;

- висновком судової техекспертизи № 716 від 12.01.16 р. з фототаблицею, згідно з яким

вищезазначене посвідчення виготовлене струменевим друком, чи є воно підробленим, встановити неможливо;

- копією рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 25.02.14 р. у

цивільній справі № 159/261/14 ц провадження № 2/159/247/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, що набрало законної сили 25.03.14 р., за яким з обвинуваченого як відповідача стягнуто та користь потерпілого ОСОБА_4 як позивача 80 000 грн. боргу за договором позики від 20.12.13 р. з відсотками;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12.12.15 р., згідно з яким було вилучено у свідка ОСОБА_8 службове посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.03.13 р. на ім`я ОСОБА_6 ;

- протоколом огляду предмету від 17.12.15 р., згідно з яким було оглянуто службове посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.03.13 р. на ім`я ОСОБА_6 як капітана старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки СЕБ - Служби економічної безпеки; посвідчення містить текстову інформацію про те, що ОСОБА_6 перебуває на посаді старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки Служби економічної безпеки, якому дозволено зберігання, носіння та використання табельної зброї; підпис начальника департаменту внутрішньої безпеки, погрудне зображення особи чоловічої статі.

У судовому засіданні оглянуто службове посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.03.13 р. на ім`я ОСОБА_6 , під час чого встановлено, що воно містить текст, з якого слідує, що обвинувачений перебуває на посаді старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки Служби економічної безпеки, якому дозволено зберігання, носіння та використання табельної зброї.
У судовому засіданні відтворено відеофайли в кількості 20 шт. із позначками від: 1522 до 2463 із зображенням торгової зали магазину «Наш край»», з яких вбачається, що у торговій залі між торговими рядами мав місце контакт потерпілого ОСОБА_5 з обвинуваченим, що не заперечив під час відтворення сам обвинувачений та ствердив потерпілий ОСОБА_5 , та біля каси ближче до виходу із приміщення магазину обвинувачений також наніс ряд ударів потерпілому у присутності покупців, працівників супермаркету, зокрема, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

Разом з тим, суд зазначає, що обвинуваченому ОСОБА_6 було вмінено також і те, що він у грудні 2013 р., не маючи владних повноважень та не перебуваючи на службі у жодних правоохоронних органах України, познайомився з потерпілим ОСОБА_4 і у ході бесіди з останнім, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_4 шахрайства,що завдало значної шкоди потерпілому ОСОБА_4 , демонструючи службове посвідчення серії УВБ № 129 013 від 27.03.13 р. неіснуючого правоохоронного органу Служби економічної безпеки на його ім`я, посилаючись на авторитетне становище у зв`язку із займаною посадою та зловживаючи довірливим відношенням потерпілого, що виникли в результаті вищевказаних обставин, запропонував останньому допомогу у придбанні автомобіля за кордоном. Тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 353 КК України.

Однак, суд враховує, що об`єктом злочину, передбаченого ст. 353 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують нормальне функціонування та авторитет органів державної влади та місцевого самоврядування. Об`єктивна сторона такого злочину виражається у самовільному присвоєнні владних повноважень або звання службової особи, поєднаному із вчиненням будь яких суспільно небезпечних діянь.

Під самовільним присвоєнням владних повноважень або звання службової особи розуміється неправомірне (на порушення встановленого порядку, за відсутності підстав) прийняття особою на себе таких повноважень або звання і введення в оману оточуючих щодо свого справжнього статусу.

Владними повноваженнями визнається сукупність прав та обов`язків службової особи, яка за своїм статусом є представником влади, наданих їй для виконання функцій держави і конкретних завдань органу, у якому вона працює.

Під званням службової особи слід розуміти військові та спеціальні звання що присвоюються певним категоріям службових осіб.

Представником влади є особа, яка є працівником державного органу, наділена правом в межах своєї компетенції пред`являти вимоги, приймати рішення, обов`язкові для виконання іншими особами; владними повноваженнями.

Як стверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12.12.15

р., згідно з яким було вилучено у свідка ОСОБА_8 службове посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.03.13 р. на ім`я ОСОБА_6 ; протоколом огляду предмету від 17.12.15 р., згідно з яким було оглянуто службове посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.03.13 р. на ім`я ОСОБА_6 як капітана старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки СЕБ - Служби економічної безпеки; посвідчення містить текстову інформацію про те, що ОСОБА_6 перебуває на посаді старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки Служби економічної безпеки, якому дозволено зберігання, носіння та використання табельної зброї; підпис начальника департаменту внутрішньої безпеки, погрудне зображення особи чоловічої статі.

Однак, з огляду на те, що такого правоохоронного чи іншого відповідного державного органу як служба економічної безпеки не існує, і вказане вище посвідчення посвідчення неіснуючого органу, про що зазначено і у обвинувальному акті, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено в суді, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 353 КК України.

Так, доказів того, що обвинувачений у грудні 2013 р. неправомірно (на порушення встановленого порядку, за відсутності підстав) прийняв на себе владні повноваження як сукупність прав та обов`язків певної службової особи, яка за своїм статусом є представником влади, наданих їй для виконання функцій держави і конкретних завдань конкретного органу, у якому вона працює, або звання (військове чи спеціальне), що присвоюється певним категоріям службових осіб, і ввів в оману оточуючих щодо свого справжнього статусу, не надано.

Навпаки, у обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений мав службове посвідчення серії УВБ № 129 013 від 27.03.13 р. неіснуючого правоохоронного органу Служби економічної безпеки на його ім`я, посилався на авторитетне становище у зв`язку із займаною посадою, якої, як є зрозумілим з обвинувачення, та встановлено судом, не існує.

Якщо по епізоду з потерпілим ОСОБА_4 цілком зрозумілим та об`єктивним є сприйняття останнім самого факту наявності у обвинуваченого самого лише предмету - службового посвідчення - як підстави вважати обвинуваченого посадовою особою та особою, здатною своїм авторитетом домогтись, зокрема, законного вирішення питання, що було цікавим для потерпілого ОСОБА_4 як пересічної фізичної особи, то для державного обвинувачення є необхідним доведення самовільного присвоєння обвинуваченим дійсних владних повноважень дійсної службової особи, а не неіснуючих (вигаданих) повноважень неіснуючої (вигаданої) службової особи.

Суд вважає, що у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, що свідчили б про самовільне присвоєння владних повноважень службової особи обвинуваченим, є підстави вважати, що в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України немає.

Суд повно, всесторонньо, об`єктивно аналізуючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого, що полягають у вчиненні шахрайства, що завдало значної шкоди потерпілому ОСОБА_4 , хуліганства, вірно кваліфіковано органами досудового розслідування. За ч. 1 ст. 353 КК України обвинуваченого слід виправдати.

Призначаючи покарання, суд враховує тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, що вважаються судом доведеними; те, що ним вчинено злочин невеликої та злочин середньої тяжкості; особу винного у їх сукупності, те, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності, він не працює та доходу не має, хоча є працездатного віку, має одного утриманця, за місцем здійснення своєї громадської діяльності характеризується виключно позитивно; стан його здоров`я.

Суд також враховує думки: потерпілого ОСОБА_5 , який будь - яких претензій до обвинуваченого не має, не настоює на обранні обвинуваченому суворого покарання, прощає його; потерпілого ОСОБА_4 , який висловлює претензію майнового характеру та зазначає, що вважає обвинуваченого таким, що втратив довіру.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Суд враховує, що обвинувачений не працює та доходу не має, має заборгованість як боржник за, зокрема, виконавчими листами по виконанню судового рішення на користь потерпілого ОСОБА_4 як стягувача; має неповнолітню дитину.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства. Йому доцільно обрати покарання у виді обмеження волі на мінімальний її строк, передбачений санкціями ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 296 КК України, однак, без відбування покарання, так як щодо нього є підстави для застосування ст. 75 КК України, що передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у справі не заявлялись.

Процесуальні витрати у справі слід покласти на обвинуваченого у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Обвинуваченого ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
Обвинуваченого ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, обвинуваченому ОСОБА_6 визначити остаточно покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання, якщо він на протязі однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину.

Обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, визнати невинуватим та виправдати за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України.

Процесуальні витрати у повному обсязі покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на доход держави 245 (двісті сорок п`ять) грн. 52 коп. за проведення судової технічної експертизи (висновок № 716 від 12.01.16 р.).

Речові докази у справі:

-службове посвідчення «Служба економічної безпеки» серії УВБ № 129013 від

27.03.13 р. на ім`я ОСОБА_6 ; 20 (двадцять) відеофайлів із позначками від: 1522 до 2463 із зображенням торгової зали магазину «Наш край»» на оптичному носієві інформації CD R залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1