Вирок

Іменем України

21.11.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000381 від 19 грудня 2014 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля Тернопільської області, громадянина України, раніше не судимого, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, на утриманні якого неповнолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого у громадському шлюбі,раніше не судимого, військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , "старшого сержанта", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України

Сторона обвинувачення - прокурори військової
прокуратури Львівського гарнізону
ОСОБА_5
ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2014 року старшого сержанта ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 призвано для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня, ОСОБА_3 вибув для проходження військової служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з наказом командира вказаної частини від 05.08.2014 №188, обвинуваченого зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду

старшого оператора 2 протитанкового взводу аеромобільно-десантного батальйону цієї частини.
У цей же день, військовослужбовець ОСОБА_3 у складі команди вибув на військовий полігон для відпрацювання бойового злагодження. Пробувши на полігоні близько двох тижнів, отримав наказ разом із командою завантажувати необхідне військове майно на автомобілі, в колоні яких, ранком в один із днів початку листопада 2014 року прибув на залізно дорожню станцію для погрузки на ешелон та для переїзду до м. Харкова. У подальшому, по прибуттю до м. Харкова, у складі колони, ОСОБА_3 був направлений до нового місця дислокації у АДРЕСА_4 . У цей же вечір, командиру на мобільний телефон, прийшло повідомлення про те, щоб вони негайно покинули село , інакше будуть знищені артилерійським обстрілом. По команді, вони колоною перемістилися в поле та заховались між соняшниковим полем та лісом. Після цього колона переїхала в с. Щастя де він пробув близько двох тижнів.

Обстріли артилерією з ворожої сторони відбувалися не менше ніж три рази на тиждень, а автоматні та кулеметні обстріли, були щовечора. Відстрілюватись категорично заборонялося. Був дозвіл на застосування зброї тільки у тому випадку, коли явно ворог піде живою силою у наступ. В ході одного з переїздів, під час перебування в автомобілі, який був перезавантажений військовослужбовцями, однак рухався швидко, він не втримався та випав з кузова, отримавши при цьому травму голови.

На підставі скерування лікарів польового госпіталю, ОСОБА_3 було госпіталізовано у військовий госпіталь м. Харкова де він пробув близько 10 днів, а відтак направлений у військовий госпіталь у м. Львів. У даному госпіталі він пробув близько двох тижнів. Проте, ліки, які йому давали, а це були в основному таблетки, на покращення стану здоров`я не впливали і він вирішив покинути госпіталь та лікуватися по місцю проживання.

Був поміщений у лікарню в м. Тернополі, де його пролікували, стан здоров`я покращився і він виписався та проживав із сімє`ю в с. Підгора Теребовлянського району Тернопільської області. Повертатися в частину наміру не мав, оскільки не знав де на той час знаходився його підрозділ, а також у нього не було документів, оскільки такі вилучили в нього, коли відправляли у Луганськ. Де знаходяться на даний час його військові документи, йому не відомо.

Дані обставини встановлені судом в результаті допиту в судовому засіданні обвинуваченого, тобто з беззаперечним дотриманням вимог ст. 23 КПК України.

В ході допиту у судовому засіданні, обвинувачений також пояснив, що його ніхто не розшукував. Однак в один із днів січня 2016 року до нього додому приїхали військові із служби правопорядку, забрали до Тернополя, а у подальшому доставили до військової прокуратури у м. Львів, де він все розповів. Відносно нього обирався запобіжний захід домашній арешт, але його ніхто не продовжував та інших запобіжних заходів не обирав. Весь цей час він проживав за вказаною адресою. У вчиненому щиро розкаюється та у випадку загальної мобілізації, а не вибіркової , готовий іти захищати Батьківщину, батьків та дітей. Разом з тим, повертатись у Луганськ не бажає, оскільки із всього побаченого, у нього появився страх. Просить суворо не карати, врахувати те, що у нього є сімя та малолітня дитина.

Прокурор в судовому засіданні з показами обвинуваченого повністю погодився, надав документальні докази інкримінованого у вину злочину , а саме: Протокол повідомлення про підозру від 15 вересня 2015 року, який оголошено ОСОБА_3 12 січня 2016 року; Протокол допиту підозрюваного від 12 січня 2016 року, згідно з яким

ОСОБА_3 повідомив слідчому, що самостійно , добровільно вирішив прибути до військової частини та повідомити про своє кримінальне правопорушення.; Повідомлення військовому прокурору Львівського гарнізону від 19 грудня 2014 року про те, що командуванням військової частини проведено службове розслідування, щодо обставин неповернення ОСОБА_3 ; Копію обліково - послужної картки, в якій відсутні записи про призначення ОСОБА_3 на посаду; Копію довідки № 951 від 05 листопада 2014 року, виданої військовою частиною польова пошта В НОМЕР_2 , про те, що ОСОБА_3 , перебуває на військовій службі у військовій частині, яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей; Копію ухвали суду про застосування запобіжного заходу.

Дані дії ОСОБА_3 , органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України, як нез`явлення з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби (дезертирство).

На підставі повного визнання вини обвинуваченим та досліджених матеріалів кримінального провадження наданих прокурором в суді, об`єктивність та повнота яких, обвинуваченим не оспорюється, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив нез`явлення з лікувального закладу на початку грудня 2014 року з військового госпіталю у м. Львові до військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_3 з метою ухилитися від військової служби (дезертирство), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.

Призначаючи підсудному покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно та його негативне ставлення до вчиненого. Суд також враховує фактичні обставини, які за своєю суттю породили підгрунття для вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину.

Такими обставинами суд визнає, відсутність чіткого завдання, безпідставне вилучення у обвинуваченого його військових документів, відсутність контролю та піклування з боку командування частини під час перебування обвинуваченого у лікувальних закладах, позбавлення можливості добровільно повернутися у військову частину, шляхом обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Суд також приймає до уваги, що ОСОБА_3 проходив військову строкову службу, що на даний час є вкрай рідкісним явищем, та, що під час військової строкової служби дослужився до військового звання «старший сержант», що у свою чергу вказує на його об`єктивне ставлення до військової служби в цілому.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, сприяння органам досудового слідства, при розслідуванні даної справи та добровільне прибуття до прокуратури з повідомленням про себе та вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, щоб обтяжували відповідальність обвинуваченого, прокурором не наведено, не встановлено таких і судом.

З урахуванням пом`якшуючих обставин і особи підсудного, суд приходить до висновку, що покарання йому слід призначити в межах санкції статті за якою інкриміновано кримінальне правопорушення, у вигляді позбавлення волі.

При цьому, за наведених вище пом`якшуючих обставин, а саме: сприяння органам досудового слідства у розкритті кримінального правопорушення при розслідуванні даної справи, його щире каяття та запевнення суд, що у випадку належної мобілізації він

впевнено піде захищати Батьківщину, суд приходить до висновку про можливість виправлення підсудного без відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим, вважає за доцільне, на підставі ст.. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст..76 КК України.

Речові докази по справі та судові витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 75, 76 КК України, ст.ст. 349, 368,370, 371, 374 КПК України,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити покарання у вигляді 2 ( двох ) років позбавлення волі.

Відповідно до ст..75 КК України, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за умови, що він не вчинить нового кримінального правопорушення, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Згідно з вимогами ст..76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язок: повідомляти органи КВІ про зміну місця проживання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_7