Ухвала іменем україни

22 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
секретаря ОСОБА_8
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , судимого 27 грудня 2013 року за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ст. 75 КК України на 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки,

в с т а н о в и л а:

вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корецького районного суду Рівненської області від 27 грудня 2013 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено 4 роки 1 місяць позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 рішення суду щодо котрого не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України постановлено виключити із мотивувальної частини вироку обтяжуючу покарання обставину скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 ставить питання про скасування вироку та ухвали суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Стверджує, проводячи розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України суд першої інстанції не роз`яснив йому правові наслідки такого розгляду, що він буде позбавлений права оскаржувати визнані ним фактичні обставини в частині доведеності його вини. Вважає, що його винуватість не підтверджено сукупністю зібраних доказів у справі. З порушенням вимог Закону України про кримінальну відповідальність йому призначено покарання. Зокрема, не в повній мірі взято до уваги дані про його особу, відсутність обставин, що обтяжують покарання, що в своїй сукупності давало суду можливість застосувати ст. 75 КК України.
У доповненнях до касаційної скарги засуджений ОСОБА_5 посилається на те, що після зменшення обсягу обвинувачення прокурором суд належним чином не повідомив потерпілого про відкладення розгляду справи, в матеріалах справи відсутнє повідомлення про отримання потерпілим зміненого обвинувального акта, не з`ясовано його позицію з приводу нового обвинувачення. Окрім того, судовий розгляд справи проведено без його участі, заяв про розгляд справи у його відсутність після зміни прокурором обвинувачення до суду не надходило.

За вироком суду ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_9 перебуваючи біля будинку № 37 по вул. Леніна в смт. Ємільчине Житомирської області, відкрито викрав у ОСОБА_10 барсетку із належностями, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 3160,7 грн.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та захисників, котрі підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора який заперечив доводи скарги засудженого, та вважав, що вирок та ухвала суду скасуванню не підлягають, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту вироку видно, що місцевий суд розглядав справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись лише допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , який визнав вину у вчиненні злочину та не оспорював фактичні обставини справи.

Як убачається із журналу судового засідання та технічного запису, суд з`ясував добровільність такої позиції обвинуваченого, при цьому, учасникам процесу, зокрема, прокурору та ОСОБА_5 було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Наведене спростовує доводи касаційної скарги засудженого про те, що суд першої інстанції не роз`яснив йому правові наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Крім того, порядок та законність застосування ч. 3 ст. 349 КПК України були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, який перевірив добровільність позиції обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обсягу досліджених доказів та належно мотивував свій висновок.
Оскільки проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України виключає наступне оскарження фактичних обставин кримінального правопорушення в суді апеляційної інстанції, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 із цих підстав судом апеляційної інстанції не перевірялись.
Не підлягають відповідно до ст. 424 КПК України ці обставини перевірці в суді касаційної інстанції.
Як видно з матеріалів кримінального провадження та технічного запису, після зменшення прокурором обсягу обвинувачення ОСОБА_5 , останній у судовому засіданні визнавав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, не заперечував проти розгляду справи за відсутності потерпілого.
Окрім того, як видно із журналу судового засідання, суд розглянув справу без участі потерпілого за заявою останнього.
ОСОБА_10 повернуто викрадені речі, позовні вимоги щодо відшкодування завданої йому діями засуджених шкоди потерпілий не заявляв.
Потерпілим не оскаржуються рішення суду в касаційному порядку з підстав істотного порушення його процесуальних прав у ході розгляду кримінального провадження за його відсутності.
У цьому зв`язку доводи скарги засудженого в частині істотного порушення кримінального процесуального закону та розгляду справи за відсутності потерпілого задоволенню не підлягають.
Призначаючи покарання винному, суд врахував дані про особу обвинуваченого, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин із корисливим мотивом під час іспитового строку.
З огляду на те, що за попереднім вироком ОСОБА_5 було призначено покарання більш м`яке, ніж передбачено законом, що давало можливість суду застосувати положення ст. 75 КК України, то вчинення ним повторного злочину в період іспитового строку свідчить про те, що призначене покарання за цим вироком не досягло своєї мети в розумінні змісту ст. 50 КК України.
У зв`язку із викладеним, місцевий суд, правильно застосував положення ст. 71 КК України та призначив ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків, яке належить відбувати реально.
З таким рішенням погоджується і колегія суддів касаційного суду, тому доводи скарги засудженого щодо неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції задоволенню не підлягають.
Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги засудженого щодо законності та обґрунтованості вироку суду, дав на неї відповіді і своє рішення належним чином вмотивував.

Ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи скарги засудженого безпідставними, а касаційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_11