Справа № 447/2275/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/622/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком суду ОСОБА_9 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, раніше судимого 23.12.2011 року Миколаївським районним судом Львівської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, 06.12.2012 року Миколаївським районним судом Львівської області за ст. ст. 185 ч. 3, 190 ч. 2, 304 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі, 27.02.2015 року звільнений з місць відбування покарання, уродженця та проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання враховано з часу затримання обвинуваченого ОСОБА_7 - з 30.07.2015 року.

Відповідно до ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні покарання.

Запобіжний захід до дня набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Місцевим судом встановлено, що 30 липня 2015 року близько 13:15 год. гр. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , з метою відкритого викрадення чужого майна, підбігши до потерпілої ОСОБА_10 , умисно з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілої, а саме - заподіянням садна на нижній третині шиї, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, шляхом ривка відкрито зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок 585 проби, вагою 10 грам, вартістю 4800 гривень із золотим хрестиком 585 проби, вагою 4 грами, вартістю 1920 гривень та втік з місця події, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 6720 гривень

Таким чином, ОСОБА_7 , повторно вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на те що, вирок суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, вина обвинуваченого не доведена.

Апелянт зазначає, що у вироку суду, незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, факт скоєння злочинних дій підтверджується зібраними по справі доказами: показами потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; висноновком експерта, протоколами та відеозаписами проведення слідчих експериментів, хоча покази даних свідків містять протиріччя. Незрозуміло яким чином свідки впізнали в описі ОСОБА_17 , адже опис потерпілої і працівників поліції на момент судового розгляду різняться, як стосовно самої особи, так і того в чому вона була одягнена; після вчинення правопорушення свідок ОСОБА_14 (працівник поліції), отримавши інформацію про особу, до моменту внесення відомостей до ЄРДР, до приїзду СОГ розшукував і затримав не особу подібну під опис, а саме ОСОБА_7 ; покази свідка ОСОБА_16 ставляться під сумнів, оскільки він не міг точно бачити події злочину, бо перебував на відстані 30 м. і на висоті; невідповідність свідчень потерпілої, яка проживає неподалік обвинуваченого, знає його, але на впізнанні не вказала відразу на нього; висновок експерта № 118/15 від 31.07.2015 р. щодо ступеня тілесних ушкоджень доводить те, що потерпілій завдані тілесні ушкодження, але не підтверджує, що дані тілесні ушкодження завдав ОСОБА_7 ; протоколи та відеозаписи слідчих експериментів не містять інформації, яка прямо вказує на причетність ОСОБА_18 до інкримінованого злочину.

Адвокат обвинуваченого зазначає, що працівниками правоохоронних органів було грубо порушено чинний КПК України, оскільки вони незаконно затримали ОСОБА_18 та ОСОБА_12 , згідно ст. 84, ст. 86, ч.1, 2 ст.87, ст.207, ст.208, ст.209, ст.214 КПК України; всі процесуальні дії оформлялись із порушенням вимог ст. 104-107 КПК України; оформлення процесуальних рішень не відповідало вимогам ст.110 КПК України та не внесені до реєстру досудових розслідувань.

Заслухавши доповідача, виступи адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, про залишення оскаржуваного вироку суду без змін, обговоривши наведені доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, як вбачається із матеріалів кримінальної справи, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність його вини ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладені у вироку і яким суд дав належну оцінку, а саме: показами потерпілої ОСОБА_10 , показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , яким, як ствердив в ході апеляційного розгяду обвинувачений ОСОБА_7 , наговорювати на нього пістав не має. Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, стверджується рядом письмових доказів по справі: висновком експерта №118/15 від 31.07.2015 року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_10 мається: садно на задній поверхні нижньої третини шиї, яке утворилося від дії тупого предмету, можливо, за обставин вказаних у постанові, по давності спричинення може відповідати 30.07.2015 року і відноситься до легкого тілесного ушкодження, протоколом та відеозаписом на компакт-диску проведення слідчого експерименту від 18.08.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_16 розповів про обставини відкритого викрадення золотого ланцюжка та хрестика потерпілої ОСОБА_10 , що мало місце 30.07.2015 року, протоколом та відеозаписом на компакт-диску проведення слідчого експерименту від 18.08.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_10 розповіла про обставини відкритого викрадення її золотого ланцюжка та хрестика, що мало місце 30.07.2015 року.

Що ж стосується виду та розміру покарання, то, на думку колегії суддів, таке призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє адвокату ОСОБА_8 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4