Справа № 640/7323/16-к
н/п 1-кс/640/3873/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі представника потерпілого адвоката ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,

На прохання представника потерпілого надати можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, а саме в частині проведеної у справі авто-технічної експертизи за клопотанням представника потерпілого, видачу копії постанови про закриття кримінального провадження, було відмовлено в зв`язку з відсутністю у слідчого матеріалів кримінального провадження та знаходження їх в архіві Управління, а також, нібито, письмового направлення на адресу потерпілого копії постанови слідчого.
04.04.2016 року представником потерпілого було направлено заяву на ім`я слідчого про видачу копії постанови про закриття кримінального провадження та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Письмова відповідь не отримана.
26.04.2016 року представнику потерпілого була вручена копія постанови про закриття кримінального провадження від 29.02.2016 року та ознайомлені з висновками проведеної за клопотанням представника потерпілого експертизи.
Оскільки копія постанови про закриття кримінального провадження від 29.02.2016 року була вручена тільки 26.04.2016 року, просила поновити строк на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
Ознайомившись з постановою про закриття кримінального провадження, вважає її передчасною, необґрунтованою і незаконною з наступних підстав.
Так, у постанові зазначено, що в ході розслідування даного кримінального провадження встановлено, що об`єктивних даних добути докази винності водія ОСОБА_6 на даному етапі слідства вичерпана, також як і можливість встановити причетність до настання наслідків потерпілої ОСОБА_7 . Проте, зазначені доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.
30.07.2015 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м Харкова, раніше винесену постанову слідчого від 27.05.2015 року було скасовано. Матеріали кримінального провадження були направлені органу досудового розслідування для відновлення досудового розслідування. Ухвалою суду було зазначено провести слідчі дії і виконати в ході досудового розслідування заявлені представником потерпілого клопотання.
Проте, невиконання органом досудового розслідування ряду слідчих дій призвело до однобічного підходу в розслідуванні кримінального провадження, передчасного і незаконному закриттю кримінального провадження.
В судовому засіданні при розгляді скарги захисник ОСОБА_3 доводи скарги підтримала у повному обсязі, просила скаргу задовольнити.
Старший слідчий відділу розслідувань ДТП СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вважав, що досудове розслідування за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди проведено в повному обсязі, постанова слідчого винесена законно та обґрунтовано.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
В мотивувальній частині вказаної постанови слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області встановлено, що 07.12.2013 приблизно о 13.00, поблизу 444 км+900 м. автодороги «Київ Харків-Довжанський» на території Валківського району Харьківської області, автомобілем «ЛУАЗ-969 М» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався зі сторони м. Харкова в напрямку м. Києва, стався наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 загинула на місці пригоди.
В постанові слідчим також зазначено, що пішохід ОСОБА_7 була травмована внаслідок своїх необережних і необачних дій, які виразились в тому, що вона перед початком руху по дорозі затрималась на ній з невідомих обставин (якими могли бути й втрачені овочі та фрукти з візка), не переконалась у відсутності транспорту, що наближаються, тобто дії ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 4.1.та п. 4. 14. Правил Дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_6 не вбачається порушень Правил безпеки дорожнього руху України, які перебували б у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, та відповідно ознак складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.
Скасовуючи постанову слідчого від 26.12.2014 про закриття кримінального провадження, слідчий суддя в мотивувальній частині ухвали зазначив, що висновки слідчого про те, що дії пішохода ОСОБА_7 не відповідали п.п. 4.1, 4.14 Правил безпеки дорожнього руху України, є передчасними, оскільки на теперішній час місце наїзду на пішохода достовірно не встановлено. Крім того, згідно наявних в матеріалах кримінального провадження експертиз, для надання відповідей на всі поставлені слідчим запитання, необхідно надання додаткових вихідних даних. На теперішній час слідчим не доведено, що можливість отримання таких вихідних даних вичерпано.
Закриваючи кримінальне провадження в мотивувальній частині постанови орган досудового розслідування прийшов до висновку, що об`єктивна можливість добути докази винуватості водія ОСОБА_6 на цьому етапі слідства вичерпана, також як і можливість встановити причетність до настання цих наслідків потерпілої ОСОБА_8 . Здобути інші докази вини або невинуватості водія, також як і постраждалого не надалося можливим. У зв`язку з відсутністю інших свідків події, які б могли дати вичерпні свідчення щодо розташування місця наїзду транспортного засобу на потерпілого та інші елементи механізму події ДПТ, які можливо було використати в вихідних даних авто технічної експертизи, а також у зв`язку з відсутністю можливості доказати (встановити) механізм даної події експертним шляхом, що унеможливлює продовження слідства та встановлення істини в подальшому. Виходячи з цього, а також у зв`язку з тим, що по справі жодній особі не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, керуючись ч. 3 та п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, постановив закрити дане кримінальне провадження.
Скасовуючи постанову слідчого від 27.05.2015 про закриття кримінального провадження, слідчий суддя в мотивувальній частині ухвали зазначив, що скасовуючи попередню постанову слідчого від 26.12.2014 про закриття кримінального провадження за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди, слідчий суддя в ухвалі від 28.01.2015 прийшов до висновку про наявність підстав до скасування цієї постанови слідчого, та зазначив, що при проведенні досудового розслідування органу розслідування слід вжити заходів проведення слідчого експерименту відповідно до вимог ст. 240 КПК України, в повному обсязі провести інші необхідні слідчі дії, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2015 слідчим проведено слідчий експеримент за участю водія ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Однак, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження органом досудового розслідування не враховані заявлені стороною захисту клопотання.
Закриваючи кримінальне провадження в мотивувальній частині постанови орган досудового розслідування прийшов до висновку, що об`єктивна можливість добути докази винуватості водія ОСОБА_6 на цьому етапі слідства вичерпана, також як і можливість встановити причетність до настання цих наслідків потерпілої ОСОБА_8 . Здобути інші докази вини або невинуватості водія, також як і постраждалого не надалося можливим. В зв`язку з відсутністю інших свідків події, які б могли дати вичерпні свідчення щодо розташування місця наїзду транспортного засобу на потерпілого та інші елементи механізму події ДТП, які можливо було використати в вихідних даних авто технічної експертизи, а також у зв`язку з відсутністю можливості доказати (встановити) механізм даної події експертним шляхом, що унеможливлює продовження слідства та встановлення істини в подальшому. Виходячи з цього, а також у зв`язку з тим, що по справі жодній особі не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, керуючись ч. 3 та ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України, постановив закрити дане кримінальне провадження.
Слідчий суддя не погоджується з вказаною постановою слідчого від 29.02.2016 про закриття кримінального провадження, та вважає її передчасною.
В ст. 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
В постанові від 29.02.2016 підставою до закриття кримінального провадження слідчий зазначив п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Проте, у розумінні вимог кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якій відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення слідчого повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні.
Однак, резолютивна частина постанови слідчого від 29.02.2016 не конкретизована, оскільки закриття кримінального провадження за відсутністю конкретного складу кримінального правопорушення можливе лише відносно певних осіб, про яких слідчим у резолютивній частині постанови не зазначено, що у сукупності із наведеним нижче доводами є підставою для скасування постанови слідчого у зв`язку з її невідповідністю вимогам КПК України.
Висновку, хто винен у даній дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якого загинула людина, оскаржувана постанова не містить.
У постанові зазначено, що в ході розслідування даного кримінального провадження встановлено, що об`єктивних даних добути докази винності водія ОСОБА_6 на даному етапі слідства вичерпана, також як і можливість встановити причетність до настання наслідків потерпілої ОСОБА_7 .
Проте, зазначені доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що пішохід ОСОБА_7 була травмована рухомим автомобілем під керуванням водія ОСОБА_6 . Послідовність і механізм утворення ушкоджень на тілі потерпілої ОСОБА_7 по відношенню до частин кузова автомобіля ЛУАЗ під керуванням водія ОСОБА_12 встановлена??висновками криміналістичної експертизи № 125-КЕ/5571/2014 від 09.06.2014 року, у яких зазначено, що в момент первинного контакту пішохід перебувала у вертикальному, або близькому до нього положенні і була повернута до транспортного засобу задньою поверхнею лівого стегна до лівої поверхні частини номерного знака, в результаті чого утворилося пошкодження номерного знака, а у потерпілої травма лівого стегна у вигляді відкритого перелому лівої стегнової кістки і синця в підшкірній клітковині лівого стегна по задній зовнішній поверхні, забиті місця по задній поверхні правого стегна в нижній третині, в лівій підколінній ямці, по зовнішній поверхні лівої гомілки в нижній третині. Далі відбувалося закидання тіла потерпілої на капот автомобіля і його переміщення уздовж капота, що призвело до деформації лівого боку решітки облицювальної передньої панелі, а також капота в лівій передній і верхній частині, а у потерпілої утворилася закрита травма грудної клітини у вигляді перелому тіла грудини, перелому 2-го ребра по правій середині ключичної лінії, переломів 4,5,6,7 ребер по передній паховій лінії, переломів 2-го ребра по лівій середній ключичній лінії, перелом тіла третього грудного хребта з порушенням цілісності спинного мозку, перелом лівої лопатки, забій правої та лівої легені. Після цього відбулося переміщення тіла вздовж капота з подальшим ударом лівої частини голови, в результаті чого на автомобілі утворилася деформація у вигляді вигину металу на нижній лівій частині віконного освіти лобового скла і пошкодження вітрового скла, а у постраждалої утворилася закрита черепно-мозкова травма у вигляді забиття головного мозку, крововилив під м`які мозкові оболонки по всіх поверхнях, крововиливи в м`які частини голови в лобовій тім`яній ділянці зліва, садна і забиті місця в проекції лівого лобового горба з розширенням в ліву область. Паралельно з цим утворилися ушкодження вітрового скла в правій частині від контакту з верхньою кінцівкою постраждалої. Далі тіло було відкинуто на дорожнє покриття. Травма шиї, травма грудної клітки, травма стегна мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (а.с.96-118).
Висновками судово-медичної експертизи №146-Ват/13 від 15.01.2014 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_7 була несумісна з життям травма голови і грудної клітини. За ступенем тяжкості зазначена травма має ознаки тяжкі тілесних ушкоджень, стосовно оцінки у живих осіб (а.с.26-30).
Таким чином, висновки органу досудового розслідування про відсутність у ОСОБА_6 причетності до настання наслідків потерпілої ОСОБА_7 суперечать висновкам наявних в матеріалах кримінального провадження експертиз.
У мотивувальній частині постанови слідчий не надає належної оцінки висновкам проведених у кримінальному провадженні експертиз, з урахуванням встановленого механізму і послідовності утворення травм у потерпілої ОСОБА_7 .
У постанові слідчого від 08.10.2015 року при призначенні даної експертизи вихідні дані про умови наїзду автомобіля на пішохода були відсутні.
З матеріалів кримінального провадження, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і схеми до протоколу вбачається, що дорожньо-транспортна подія мала місце в світлий час доби - 07.12.2013 року о 13 год. 00 хв.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 146-Ват/13 від 15.01.2014 року, причиною смерті ОСОБА_7 явилася травма голови і грудної клітини. До транспортного засобу була звернена задньою лівою частиною тіла (а.с.26-30).
Згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи №125-КЕ/5571/2014 від 09.06.2014 року встановлено, що в момент первинного контакту пішохід перебувала у вертикальному положенні, або близькому до нього положенні і була звернена до транспортного засобу задньою поверхнею лівого стегна з деяким розворотом вліво. Контакт з автомобілем стався задньою поверхнею лівого стегна з лівою частиною номерного знака, в результаті чого утворилася деформація номерного знака, а у потерпілої травма лівого стегна у вигляді відкритого перелому лівої стегнової кістки (а.с.96-118).
З пояснень водія ОСОБА_6 він керував автомобілем ЛУАЗ 969 М р.н. НОМЕР_1 , рухався по центру дороги. Засліпило сонце, через 10 секунд відчув удар.
Проте, відсутність протектора відноситься до умов, які пов`язані з забезпеченням безпеки руху та впливає на стійкість транспортного засобу і тягне за собою його занесення. Вказана обставина може бути однією з умов настання наслідків - причини настання ДТП. Крім того, експлуатація транспортного засобу з вищевказаною несправністю не допускається, і суперечить вимогам п.п. 31.1, 31.4, 32.4.5 (п/п «а») ПДР України.
З постанови органу досудового розслідування від 29.02.2016 року та матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим не було проведено слідчі дії відповідно до ст. 240 КПК України та не були встановлені ??як об`єктивна видимість пішохода на проїжджій частині в умовах дорожньо-транспортної пригоди, так і видимість кордонів проїжджої частини, що позбавило експерта відповісти на питання про можливість водієм автомобіля ЛУАЗ 969М ОСОБА_6 запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді.
Крім того, в ході розслідування кримінального провадження не встановлено чи мав водій ОСОБА_6 в умовах об`єктивної (встановленої) видимості оглядати на смузі його проходження пішохода - жінку похилого віку («в момент первинного контакту пішохід перебувала у вертикальному положенні, або близькому до нього положенні і була звернена до транспортного засобу задньою поверхнею лівого стегна з деяким розворотом вліво. Контакт з автомобілем стався задньою поверхнею лівого стегна з лівою частиною номерного знака, в результаті чого утворилася деформація номерного знака, а у потерпілої травма лівого стегна у вигляді відкритого перелому лівої стегнової кістки ... »), відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, своєчасно зупинити транспортний засіб, запобігти наїзду на пішохода.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Скасовуючи постанову слідчого від 26.12.2014 про закриття кримінального провадження за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди, слідчий суддя в ухвалі від 28.01.2015 прийшов до висновку про наявність підстав до скасування цієї постанови слідчого, та зазначив, що при проведенні досудового розслідування органу розслідування слід вжити заходів проведення слідчого експерименту відповідно до вимог ст. 240 КПК України, в повному обсязі провести інші необхідні слідчі дії, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2015 слідчим 22.05.2015 проведено слідчий експеримент за участю водія ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с. 143-148).
Проте, слідчий експеримент необхідно було провести в умовах, що відповідають умовам дорожньо-транспортної пригоди з метою встановлення факту засліплення так і його часу до моменту наїзду, за участю потерпілої сторони та експерта авто техніка ХНДІСЕ ім..Бокаріуса, після чого призначити та провести авто технічну експертизу.
Матеріали кримінального провадження підлягають поверненню для продовження досудового розслідування, при проведенні якого необхідно повно та об`єктивно встановити обставини кримінального правопорушення, та надати їм обґрунтовану юридичну оцінку, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Оскільки заявниця вказує, що копію оскаржуваної постанови від 29.02.2016 була вручена 26.04.2016 року, що не спростовується матеріалами кримінального провадження, отже, відповідно до ч.1 ст.304 КПК України, слідчий суддя вважає не пропущеним строк звернення заявниці до суду зі скаргою.
Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.303-307,309,372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1