Справа № 303/2723/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.09.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, раніше судимого - вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2016 року за ч. ч. 2, 1 ст. 185, ст. 70 КК України на п`ять років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі .
На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано ОСОБА_6 невідбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2016 року та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання 5(п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту затримання - 22.04.2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з дня затримання 22.04.2016 року до дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведену в справі дактилоскопічну експертизу №3/441 від 21.04.2016 року в розмір 351, 84 грн. на користь держави.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 27 березня 2016 року близько 07 год. 30 хв. умисно, повторно, шляхом вільного доступу проник на територію дворогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , після чого через незачинені двері проник до будинку, де з вітальної кімнати викрав велосипед марки «Україна», червоного кольору, вартістю 1448, 00 грн., належного потерпілому ОСОБА_8 , чим завдав останньому шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не заперечуючи своєї причетності до викрадення майна у потерпілого ОСОБА_8 оспорює кваліфікацію дій за ч. 3 ст. 185 КК України. Стверджує, що з потерпілим вони знайомі давно, оскільки він неодноразово купував у нього вино, у день крадіжки він прийшов до нього додому з цією ж метою, у зв`язку з чим ОСОБА_8 добровільно пустив його на територію власного дворогосподарства, а згодом до будинку, однак потерпілий відмовив йому у цьому проханні та залишив у коридорі будинку, звідки він потрапив до вітальні та здійснив крадіжку велосипеду. Вказане він неодноразово заявляв, як на досудовому розслідуванні так і в ході судового розгляду справи. Окрім того, це підтверджується також показами самого потерпілого. Тому просить вирок скасувати, його дії перекваліфікувати на ч.2 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_6 про підтримання апеляційної скарги, прохання скасувати вирок суду, а кримінальне провадження повернути на новий судовий розгляд в суд першої інстанції з підстав того, що суд кваліфікував його дії, захисника ОСОБА_7 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та у зв`язку з цим зміни вироку, прокурора, яка вважає вирок суду законним, а апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно вироку суду, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна поєднане з проникнення в житло. Вину ОСОБА_9 у вчиненому суд обґрунтував показами останнього та показами потерпілого ОСОБА_8 .

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, не заперечував крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_10 , однак наголошував на тому, що він не проникав таємно до його будинку. Ці покази судом жодним чином не спростовані.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 пояснив ОСОБА_11 , що 27 березня 2016 року 07 год. 30 хв. прийшов додому до потерпілого ОСОБА_8 з метою купити вино, останній добровільно впустив його в будинок, однак у його проханні відмовив; залишивши в коридорі будинку, зайшов в іншу кімнату, не дочекавшись, що він вийде з будинку, в цей момент у нього виник умисел на викрадення майна в потерпілого, та побачив через привідкриті двері у сусідній кімнаті велосипед, якого і викрав.

З прослуханих у судовому засіданні пояснень потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що він лише підтвердив факт викрадення в нього велосипеда, який знаходився у будинку.

Відповідно до диспозиції частини 3 ст. 185 КК України та роз`яснень, які містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення у них з метою вчинення крадіжки, грабежу чи розбою. Таке вторгнення може здійснюватися будь-яким способом: таємно або відкрито, як з подоланням перешкод або опору людей, так і безперешкодно, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо, а також за допомогою різних знарядь, які дають змогу винній особі викрадати майно із житла, іншого приміщення або сховища без входу до нього.

Вирішуючи питання про наявність в діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясувати, з якою метою особа опинилася в житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на вчинення крадіжки, грабежу та розбою. Проникнення до вказаних об`єктів має місце тоді, коли протиправне вторгнення до них здійснювалося з метою заволодіння чужим майном".

Беручи до уваги наведене, апеляційні доводи ОСОБА_6 щодо невірної кваліфікації його дій, апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 прийшов до будинку потерпілого ОСОБА_8 з метою придбати вино, потерпілий особисто впустив ОСОБА_9 в будинок, однак відмовив йому у цьому проханні, після чого обвинувачений вирішив викрасти у потерпілого велосипед. Таким чином умисел на заволодіння чужим майном в обвинуваченого виник після приходу до будинку потерпілого, що виключає наявність в його діях такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло. Ні органами досудового розслідування, ні в суді першої інстанції не було доведено, що ОСОБА_9 протиправно проник до будинку потерпілого та з метою крадіжки.

Отже, всі сумніви і припущення, апеляційний суд тлумачить в користь обвинуваченого на підставі ч.4 ст. 17 КПК України.

Убачається, що суд першої інстанції встановив такі ж осбтавини, однак, даючи оцінку діям обвинуваченого, дійшов невірного висновку про кваліфікацію крадіжки за ч.3 ст. 185 КК України. Враховуючи викладене та відповідно до п.2 ч.1 ст. 408 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок щодо ОСОБА_6 змінити, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку, вчинену повторну.

Апеляційний суд з урахуванням особи обвинуваченого, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив новий злочин під час іспитового строку.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з призначеннням нового судового розгляду, як цього просив апелянт, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2016 року щодо нього змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком, тобто Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року та остаточно до відбуття - 5 (п`ять) років1 (один) місяць позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в цей же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді :