УХВАЛА
підготовчого судового засідання
26 лютого 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 11 лютого 2016 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Бишків Жовківського району Львівської області, громадянину України, раніше не судимому, одруженому, із середньою освітою, військовослужбовцю військової частини польова пошта НОМЕР_1 , "солдат", зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1
цього ж дня, тобто 11 лютого 2016 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: « 31.07.2014 ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня ОСОБА_3 вибув для проходження військової служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де наказом командира від 31.07.2014 № 183 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначений на посаду командира 2 аеромобільно-десантного відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 5 аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальйону указаної військової частини.
Вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
У відповідності до вимог ст.ст.11, 16, 17, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551 -XIV, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби по мобілізації зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати
військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_3 з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби не з`явився вчасно на службу у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 при наступних обставинах.
Так, 18.02.2015 о 08:30 год. військовослужбовець призваний на військову службу по мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків не з`явився вчасно у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 та без поважних причин незаконно перебував поза межами її розташування за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 де проводив час на власний розсуд.
05.01.2016 близько 14:00 год. солдат ОСОБА_3 самостійно, добровільно прибув по місцю служби про що доповів своєму командуванню і приступив до виконання своїх службових обов`язків.
У вказаний період солдат ОСОБА_3 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Таким чином, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним по мобілізації, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в період з 18.02.2015 по 05.01.2016, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, без поважних причин, не з`явився вчасно у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що таким чином, ОСОБА_3 , вчинив, нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурори військової
прокуратури Львівського гарнізону
ОСОБА_4
ОСОБА_5
Як вбачається з обвинувального акта, він не відповідає вимогам процесуального законодавства.
Так, відповідно до ст.. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння ( а не підозрою, як зазначено в обвинувальному акті), передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом вказаних норм Закону, законодавець у ст. 314 КПК України закріпив однозначне становище особи, відносно якої до суду скеровано обвинувальний акт та зазначив, що підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого, а не підозрюваного.
Проте, виходячи із змісту розглядуваного обвинувального акту, ОСОБА_3 , й надалі підозрюється, а не обвинувачується прокурором у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоч перебуває на стадії кримінального судочинства підготовчого судового засідання.
Фактичні обставини кримінального провадження, що викладені в обвинувальному акті та вважаються встановленими прокурором, є суперечливі та не дають можливості вирішити ряд питань, передбачених ст. ст. 314 - 316 КПК України.
Будь яких інших даних, щодо прийняття під час досудового розслідування процесуальних рішень в реєстрі матеріалів кримінального провадження не зазначено. У той же час, із цього ж реєстру вбачається, що в період з 06 квітня 2015 року по 18 січня 2016 року проводилися слідчі дії у вигляді допиту свідків.
Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність встановлену законом.
Згідно диспозиції ч. 3 ст. 407 КК України, кримінальне правопорушення (злочин) настає у зв`язку із самовільним залишенням військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю понад один місяць.
Отже, кваліфікуючими ознаками для складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України вчиненого шляхом неповернення військовослужбовця до місця служби, законодавцем визначено, звідки таке неповернення може відбутися.
Разом з тим, в обвинувальному акті не вказано, звідки не повернувся підозрюваний до місця служби.
За таких обставин вважаю, що підозра ( обвинувачення ) сформульовані не конкретно, правова кваліфікація дій не відповідає диспозиції ч. 3 ст. 407 КК України. Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт серед інших даних, має містити відомості: прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого і прокурора. Разом з тим, такі вимоги слідчим та прокурором не виконані, оскільки в обвинувальному акті зазначено тільки прізвище, а тому і з цих підстав, обвинувальний акт не відповідає вимогам процесуального законодавства.
Крім того, обвинувальний акт поданий до суду не прокурором, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а військовим
прокурором Львівського гарнізону ОСОБА_6 , що суперечить вимогам ст. 40 КПК України, згідно якої: слідчий подає обвинувальний акт на затвердження прокурору, у даному випадку прокурору ОСОБА_4 , а останній відповідно до вимог ст.. 36 КПК України, повинен скерувати його до суду. Разом з тим, прокурор ОСОБА_4 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з обвинувальним актом не виконав. До суду звернулася особа, процесуальні права та обов`язки якої, у даному кримінальному провадженні, не підтверджені.
Покликання військового прокурора ОСОБА_7 у супровідному листі на ст. 283 КПК України, стосується прокурора призначеного у порядку, передбаченому ст. 37 КПК України, який зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну із дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України.
Як вбачається із розписки про отримання копій обвинувального акта, такий вручений ОСОБА_3 11 лютого 2016 року, а за змістом обвинувального акта, такий відповідно до вимог ст. 291 КПК України скеровано не до суду а прокурору, хоч дана норма закону не передбачає такої дії. Більш того, виходячи з логіки, прокурор ОСОБА_4 скерував обвинувальний акт сам собі.
Разом з тим, обвинувальний акт до суду переданий наручно 12 лютого 2016 року, що суперечить ст. 293 КПК України, згідно якої прокурор зобов`язаний вручити під розписку копію обвинувального акта одночасно з передачею обвинувального акта до суду.
Отже, прокурор, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні і цих вимог не виконав.
З огляду на викладене, є очевидною невідповідність обвинувального акта вимогам процесуального законодавства, його пряма невідповідність п. п. 4, 5 ч.2 ст. 291 КПК України, а тому, за даних обставин, обвинувальний акт не може бути предметом судового розгляду та згідно з вимогами ст. 314 КПК України, підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.
Відповідно до ст. 113 - 114 КПК України та з метою забезпечення підозрюваному прав, передбачених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», для приведення обвинувального акта у відповідність вимогам процесуального Закону, слід встановити строк, який не може перевищувати 3 ( трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження проголошеної ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 26, 91, 110, 113 -114 214, 284, 291, 314 - 316,368, 369, 370 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_8