АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/409/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/143/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.296 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Бережанського районного суду від 26 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, -

визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.296 КК України та виправдано.

Як вбачається із вироку ОСОБА_7 органами досудового розслідування. обвинувачується у тому, що 04 грудня 2014 року близько 22 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території заправної станції «WOG», що знаходиться по вул. Тернопільська 9, в м.Бережани, грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, з метою пошкодження майна, діючи із особливою зухвалістю, безпричинно, умисно, за допомогою металевої кришки каналізаційного люку, кинувши яку, пошкодив автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT В6» д.н.з. « НОМЕР_1 », чорного кольору, власником якого є ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 16 734 грн. 52 коп. та автомобіль марки «AUDI А6», д.н.з. « НОМЕР_2 », сірого кольору, власником якого є ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 9 141 грн. 59 коп.Крім цього, внаслідок вчинених хуліганських дій ОСОБА_7 , було заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та порушення наданого їм Конституцією України права на не порушення приватної власності, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України, хуліганство, що супроводжується особливою зухвалістю В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам закону, через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про необхідність виправдання ОСОБА_7 через відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення є неправильним та не грунтується на доказах, досліджених під час судового розгляду.

Суд не надав оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, всупереч вимог ч.1 ст.94, ч.1 ст.370, п.1 ч.3 ст.374 КПК України, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Суд у резолютивній частині вироку не вказав, з яких підстав виправдав обвинуваченого, а також не стягнув судові витрати з обвинуваченого. Крім того, суд вказав, що вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України, однак дана норма стосується оскарження окремих рішень суду.

Також зазначив, що вирок ухвалено незаконним складом суду, оскільки мати обвинуваченого ОСОБА_12 є на даний час вихователькою в садочку сина головуючого по справі, у зв`язку з чим він може бути неупередженим. За наявності даних підстав прокурором у справі був заявлений відвід головуючого, який було відхилено. Проте, 17.05.2015 року суддя ОСОБА_1 у іншому провадженні з аналогічних підстав заявив собі самовідвід, оскільки потерпіла, яка загинула внаслідок ДТП, була вихователькою у його сина у дошкільному навчальному закладі, який було задоволено.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який в судових дебатах просив апеляційну скаргу задовольнити, вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, з призначенням нового судового розгляду, обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які в судових дебатах, а обвинувачений і в останньому слові просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних міркувань.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до роз`яснень п.п. 17, 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верхового Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

У мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти, окрім іншого, результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Згідно з вимогами ст.411 КПК України вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і підлягає скасуванню коли висновки суду не підтверджуються доказами дослідженим в судовому засіданні, коли суд не взяв до уваги докази, як могли істотно вплинути на його висновки, коли при наявності суперечливих доказів, що мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, коли висновки суду, викладені у вироку містять істотні суперечності.

Перевіркою матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Аналіз вироку та дослідження матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, не надавши оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і що, відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Так, в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 Про судову практику у справах про хуліганство зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження) : 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди потерпілим через особисту неприязнь до них.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.10.2012 року по справі №5-17кс12, при цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.455, ч.1 ст.458 КПК України висновки Верховного суду України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.

Як вбачається ці вимоги Закону не в повній мірі враховані судом першої інстанції при оцінці дій обвинуваченого та визначені їх правової кваліфікації.

Так, згідно технічного запису перебігу судового засідання, прослуханого під час підготовки до апеляційного розгляду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав частково та пояснив, що дійсно 04.12.2014 року вживав спиртні напої і біля 22 години зайшов у приміщення заправки, де купив сигарети. При виході із приміщення зустрівся із потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , з якими привітався і пішов у сторону паркувального майданчика. Подальші події не пам`ятає і не може ствердити, що саме він пошкодив автомобілі. Крім того доповнив, що внаслідок захворювання він інколи втрачає пам`ять.

Дійсно, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 17.03.2015 року №170 обвинувачений ОСОБА_7 в період скоєного знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, а так як він вказує, що не пам`ятає періоди скоєного, то не виключено, що у нього була амнестична форма алкогольного сп`яніння, однак амнезія на період скоєного наступила пізніше. Це не є психічним розладом і не позбавляло обвинуваченого можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Однак суд дав невірну оцінку даному висновку, взявши із контексту окремі фрази і в обгрунтування невинності ОСОБА_7 категорично вказав, що у нього в період інкримінованих йому дій була амнестична форма алкогольного сп`яніння, тобто, підтвердив факт втрати ним пам`яті.

Разом з тим суд прийшов до висновку, що умисел ОСОБА_7 (при втраті пам`яті) був направлений на пошкодження майна потерпілих, з якими він перебуває у неприязних стосунках, що жодним чином не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Навпаки, той факт, що обвинувачений, виходячи із приміщення заправної станції, дружелюбно привітався із потерпілими, свідчить про нормальні стосунки між ними.

В обгрунтування своїх висновків про невинність обвинуваченого суд поклався на проведений слідчий експеримент, в ході якого встановлено, що ОСОБА_7 підняв кришку каналізаційного люка, однак вчиняти з ним активні дії не може, хоча такі дії залежать лише від волі обвинуваченого. Крім того в матеріалах справи відсутні відомості про вагу даної кришки.

Також колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив обвинувальний вирок з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону,
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 ч.2 ст.412 КПК України.

Зокрема, матеріалами справи встановлено, що мати обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_13 є на даний час вихователькою у дошкільному навчальному закладі ясла-садок Сонечко, який відвідує дитина судді ОСОБА_1 , про що свідчить лист завідувача даним закладом від 12.10.2015 року. За наявності підстав, передбачених ст.75 КПКУкраїни прокурором у справі був заявлений відвід головуючого, який суддею було відхилено. Проте, 17.05.2015 року суддя ОСОБА_1 у іншому провадженні з аналогічних підстав заявив собі самовідвід, оскільки потерпіла, яка загинула внаслідок ДТП, була вихователькою у його сина у дошкільному навчальному закладі, який було задоволено, що викликає сумнів у неупередженості судді у даній справі,

Тобто вирок ухвалено незаконним складом суду.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно вимог п.1 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині виправдувального вироку слід зазначити, за якою із передбачених кримінальним процесуальним законом підстав, які зазначені в ч.1 ст.373 КПК, обвинувачений виправданий. Всупереч наведеному вказана вимога закону судом не виконана.

Враховуючи наведене, погоджуючись з доводами викладеними прокурором в апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що виправдувальний вирок постановлений з істотними порушеннями кримінально-процесуального законодавства, наявності у вироку суперечностей та невідповідностей висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що унеможливило постановлення законного та обґрунтованого вироку.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути виявлені порушення, оскільки клопотань про повторне дослідження обставин кримінального провадження від учасників судового провадження не надходило, а тому вирок суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Оскільки, підстав для ухвалення апеляційним судом нового вироку чи закриття провадження у справі немає, колегія суддів вважає необхідним у даному випадку відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду, за результатами якого провести судовий розгляд кримінального провадження в повному обсязі, врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, та дотримуючись вимог кримінально процесуального закону, прийняти законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, апеляційний суд не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому інші доводи апеляційних скарг підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 410, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури задовольнити.

Вирок Бережанського районного суду від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Ухвала апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2