Категорія:ч. 4 ст. 358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду від 27 листопада 2015 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ветли, Любешівського району, Волинської області, мешканки АДРЕСА_1 , працюючої оператором штучного осіменіння великої рогатої худоби у Державному підприємстві «Волинське обласне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі у тваринництві», з середньо-спеціальною освітою, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, громадянки України, раніше не судимої, визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.358 ч.1, 358 ч.4, 190 ч.1КК України та призначено покарання:

- за ст.358 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;

- за ст. 358 ч.4 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень;

- за ст.190 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 гривень.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Вирішено долю речового доказу, -

В С Т А Н О В И В :

Під час досудового розслідування між прокурором прокуратури Луцького району ОСОБА_9 і обвинуваченою ОСОБА_7 16 жовтня 2015 року укладена угода про визнання винуватості та узгоджено покарання ОСОБА_7 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона 16.05.2013 року у заяву до Луцького районного центру зайнятості за адресою: м.Луцьк вул.Конякіна, 2, про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, внесла завідомо неправдиві відомості, зазначивши, що не є найманим працівником, при цьому свідомо приховала факт перебування з 03.01.2011 у трудових відносинах з Державним підприємством «Волинське обласне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі у тваринництві», чим вчинила підроблення офіційного документа.

Вона ж, 16.05.2013 року, в Луцькому районному центрі зайнятості за адресою: м.Луцьк, вул.Конякіна, 2, умисно, переслідуючи мету використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи, що заява про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, у яку вона умисно внесла неправдиві відомості, зазначивши, що не є найманим працівником, приховавши факт перебування з 03.01.2011 року у трудових відносинах з Державним підприємством «Волинське обласне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі у тваринництві», є підробленою, використала її, надавши у вищевказану установу, у зв`язку з чим набула статусу безробітного з призначенням виплати допомоги по безробіттю.

Вона ж в період з 23.05.2013 року по 17.12.2013 року, переслідуючи корисливу зацікавленість та мету заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинила шахрайство, яке виразилося у подачі до Луцького районного центру зайнятості, завідомо підробленого офіційного документа заяви про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, у яку вона внесла неправдиві відомості, зазначивши, що не є найманим працівником, свідомо приховавши факт перебування з 03.01.2011 року у трудових відносинах з Державним підприємством «Волинське обласне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі у тваринництві», де отримувала заробітну плату, у зв`язку з чим набула статусу безробітного та у вказаний період отримала грошову допомогу по безробіттю в сумі 6421 грн. 21 коп., чим спричинила Луцькому районному центру зайнятості збитків на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, спрямованими на підроблення іншого офіційного документа, який посвідчується особою, яка має право посвідчувати такі документи і який здатний спричинити наслідки правового характеру, з метою використання його підроблювачем, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 358 КК України, також своїми умисними діями, спрямованими на використання завідомо підробленого документа, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, вона ж своїми умисними діями, направленими на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Також вказує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом в межах від 30 до 50 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Всупереч цьому, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 340 гривень штрафу, що становить 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а за ч. 1 ст. 190 КК України - 425 гривень штрафу, що становить 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Крім того, суд допустився істотних суперечностей у мотивувальній та резолютивній частинах вироку, вказавши про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в розмірі 340 гривень, хоча даний розмір неоподаткованих мінімумів становить 510 гривень.

Просить вирок суду скасувати та направити дане кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст вироку та основні доводи апеляції, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які просили скасувати вирок суду та направити обвинувальний акт до суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч.7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо її умови суперечать вимогам цього Кодексу або закону.

У ч.4 ст. 469 КПК України зазначено, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Суд, затвердивши угоду, умови якої суперечать вимогам КПК України, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування вироку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом в межах від 30 до 50 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Всупереч цьому, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 340 гривень штрафу, що становить 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, хоча в угоді від 16.10.2015р. про визнання винуватості зазначено покарання у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а за ч. 1 ст. 190 КК України - 425 гривень штрафу, що становить 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд допустився істотних суперечностей у мотивувальній та резолютивній частинах вироку, вказавши про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а фактично призначено в розмірі 340 гривень, що становить 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, чого не зазначено в угоді.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування у загальному порядку, якщо угода була укладена під час досудового розслідування.

На думку колегії суддів, вирок суду підлягає скасуванню з направленням матеріалів провадження до органу досудового розслідування.

Разом з тим, твердження прокурора в своїй апеляції про те, що шкода заподіяна не безпосередньо державним чи суспільним інтересах не заслуговує на увагу.

Згідно встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження вчиненим ОСОБА_7 правопорушенням шкоду заподіяно безпосередньо державним інтересам, а саме Луцькому районному центру зайнятості, тобто юридичній особі, яка фінансується з державного бюджету України.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування у загальному порядку, тому що угода була укладена під час досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 404,405,407, 409, 412, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2015 року на підставі угоди щодо ОСОБА_7 скасувати і направити кримінальне провадження начальнику слідчого відділу Луцького РВ УМВС України у Волинській області для здійснення досудового розслідування у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді