Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/309/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0010774 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградській області ОСОБА_6 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2016 року, якою щодо

малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 учня 6-В класу КЗ "Навчально-виховне об`єднання "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів, ліцей "Сокіл", раніше не судимого,
застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік.

Вирішено питання про речові докази відповідно до вимог ст. 100 КПК України

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

малолітнього ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто суспільне-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, за таких обставин.

09.11.2015 року, близько 17.40 год, малолітній ОСОБА_7 , спільно із малолітнім ОСОБА_11 , знаходились у приміщення магазину «Велмарт», що належить ТОВ "Фудмережа», що розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. Маршала Конєва 2 а. Перебуваючи у відділі канцелярських товарів, у малолітнього ОСОБА_7 , та ОСОБА_11 виник спільний намір за вчинення таємного викрадення товарів, які знаходились у вказаному відділі. Малолітній ОСОБА_7 , взяв з прилавку іграшку м`яку у вигляді плюшевого серця вартість якої згідно висновку експерта № 77 від 18.11.2015 року складає 17,33 гривні, іграшку-підвіску у вигляді м`якого ведмедика з бантиком вартість якої складає 12,99 гривень, один рулон туалетного паперу ТМ "Кухавинка" вартість якої складає 3,19 гривні, вісім браслетів силіконових з зображенням прапору України "Сувенір патріотичний" вартістю 12,99 гривень кожен, ручку кулькову у формі заколки для волосся "Ручка-прикол", вартість якої складає 5,99 гривень, три канцелярських набори, в склад якого входить дві кулькові ручки, два олівця, два маркери, вартість яких складає 29.99 гривень кожен, одну пару рукавичок чоловічих ТМ "Терилен" чорного кольору, довжиною 22 см, вартість яких складає 19,99 гривень, одну пару рукавичок жіночих, оздоблених бавовняних, білого кольору, довжиною 24 см, вартість яких складає 53,99 гривень, та передав вказане майно малолітньому ОСОБА_11 , який, для того, щоб факт викрадення ним іграшок не був помічений працівниками охорони магазину, поклав вказані предмети до кишені куртки, в яку він був одягнений. Продовжуючи свій злочинний умисел, малолітній ОСОБА_7 , спільно із малолітнім ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вийшли з торгівельної зали супермаркету "Велмарт" та направились в камеру схову, де переклали, вкрадені ними речі, до рюкзаку, який належить ОСОБА_7 , тим самим заподіявши ТОВ «Фудмережа» матеріальні збитки на загальну суму 307 гривень 37 копійок, однак, в цей час їх наздогнав працівник охорони супермаркету «Велмарт», у зв`язку із чим їх злочинний намір, коли вони вчинили всі дії для його завершення, не був закінчений із причин, які від них не залежали.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій малолітнього, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Доповнити резолютивну частину ухвали, зазначивши застосування до ОСОБА_12 примусових заходів виховного характеру із посиланням на ч. 2 ст. 97, ч. 2 ст. 105 КК України. У відповідності до вимог ст. 100 КПК України вирішити питання про речові докази, вилучені з приміщення супермаркету «Велмарт»». В решті ухвалу районного суду залишити без зміни.

Своє прохання апелянт мотивує тим, що стаття ч. 2 ст. 105 КК України містить вичерпний перелік заходів виховного характеру, які можливо застосувати до неповнолітньої особи. Водночас в ч. 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу. Таким чином, на переконання апелянта, суд першої інстанції, застосовуючи до малолітнього примусовий захід виховного характеру безпідставно не послався на ч. 2 ст. 97, ч. 2 ст. 105 КК України.

Крім того вказує на те, що судом відповідно до ст. 100 КПК України не вирішено питання про речові докази, а саме товарно-матеріальні цінності, які вилучені працівниками міліції з приміщення супермаркету «Велмарт» та постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково та просив ухвалу суду першої інстанції змінити, пояснення захисника адвоката ОСОБА_10 , яка не заперечувала проти часткового задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості малолітнього ОСОБА_7 у вчиненні ним суспільно-небезпечного кримінального діяння до виповнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, а також обґрунтованість обрання виду примусових заходів виховного характеру, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає правильною кваліфікацію суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а обраний судом першої інстанції вид примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 , що був застосований до малолітнього, обґрунтованим.

Також, судом, з урахуванням конкретних обставин справи, правильно встановлено тривалість призначеного примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 , а саме на 1 рік.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції застосовуючи до ОСОБА_7 примусові заходів виховного характеру неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.

Зі змісту ст. 22 КК України слідує, що кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося чотирнадцять років.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння виповнилося повних 11 років, що свідчить про те, що останній не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх , при провадженні справ про злочини неповнолітніх судам потрібно керуватись як загальними положеннями КПК і КК України, так і спеціальними нормами, які визначають судовий розгляд цих справ (гл. 38 КПК) та особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх (розділ ХV Загальної частини КК).

Так, відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Як зазначено у п. пункті 3 частини 2 цієї статті, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, зокрема, як передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють.

Крім того, ч. 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Однак, суд першої інстанції приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ні в мотивувальній, ні в результативній частині не послався на норми ч. 2 ст. 97, п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України.

Зазначене свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України для зміни вироку суду, шляхом зазначення в резолютивній частині вироку, що на підставі ч. 2 ст. 97 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, застосувавши до нього примусовий захід виховного характеру передбачений п. 3 ч. 2 ст.105 КК України у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік.

У той же час, що стосується доводів прокурора про те, що судом першої інстанції, всупереч ст. 100 КПК України не вирішено питання про речові докази, вилучені з приміщення супермаркету «Велмарт» , то вони є необґрунтованими.

Як вбачається з наявної в матеріалах кримінального провадження розписки, адміністратор магазину «ВелМарт» ОСОБА_13 отримав від працівників міліції товар, а саме: рукавички чоловічі, арт. 1243163, рукавички жіночі, арт. 1243190, туалетний папір, арт. 31424, іграшку, арт. 1201850, іграшку, арт. 1208244, 8 браслетів, арт. 1242257, 3 набори ручок, арт. 126153, ручка, арт. 1205993, на загальну суму 307 грн. 37 коп. та зобов`язується зберігати повернутий товар до вирішення справи по суті (т. 1, а. к.п. 36).

Проте, жодних постанов слідчого про визнання вказаних товарно-матеріальних цінностей речовими доказами та передання їх на зберігання матеріали кримінального провадження не містять. Натомість, як встановлено колегією суддів, в матеріалах справи є постанова слідчого Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 18.11.2015 року про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів, зокрема диску CD-R з відеозаписом з камер внутрішнього спостереження приміщення супермаркету «Велмарт» (т. 1, а.к.п. 47), щодо якого судом прийнято рішення згідно з ст. 100 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає за необхідне апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції щодо малолітнього ОСОБА_7 змінити. У решті ухвалу районного суду залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2016 року, щодо малолітнього ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч. 2 ст. 97 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, застосувавши до нього примусовий захід виховного характеру передбачений п. 3 ч. 2 ст.105 КК України у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік.

В решті ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2