Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2169/15-к
Провадження № 1-кс/553/19/2016
У Х В А Л А
Іменем України
25.03.2016м. Полтава

суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 розглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з обранням альтернативного призначення у вигляді застави у розмірі 73 080 грн., -

ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з обранням альтернативного призначення у вигляді застави у розмірі 73 080 грн. відносно обвинуваченого ОСОБА_2 та повернути ОСОБА_2 внесену ним заставу у розмірі 73 080 грн. на розрахункових рахунок державної судової адміністрації в Полтавській області. В обгрунтування вказаного клопотання вказав, що ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 30.05.2015 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з обранням альтернативного призначення у вигляді застави у розмірі 73 080 грн.. Запобіжний захід був призначений строком на 60 днів до 28 липня 2015 року. При цьому, заявником вказано, що 02 червня 2015 року на виконання ухвали суду останнім було внесено заставу у розмірі 73 080 грн. на розрахунковий рахунок державної судової адміністрації в Полтавській області, в зв`язку з тим, що термін дії запобіжного заходу сплинув та його термін не продовжувався, тому заявник звернувся до суду з вказаною заявою.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 80 КПК України мій обов`язок заявити собі самовідвід від розгляду даної заяви, в зв`язку з чим і заявляю собі самовідвід по даному провадженню за наступних обставин.

З даним Протоколом авторозподілу даної справи я погодитись не можу, з підстав неможливості повторної своєї участі в розподілі даної справи з урахуванням наступного.

У відповідності до частини 1 статті 201 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 цього кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
При цьому, положення ст. 201 КПК України кореспондуються з ст. 184 КПК України, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 « Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснено, що клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу не можуть розглядатися слідчим суддею суду першої інстанції в одному провадженні, оскільки такий порядок не передбачено КПК. Клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подається у визначені КПК строки та розглядається слідчим суддею суду першої інстанції, який визначається відповідно до положень ч. 3 ст. 35 КПК. Такий же порядок застосовується і для вирішення питання про визначення слідчого судді для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Так, відповідно ч.3 ст. 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених законом.
Як вбачається з матеріалів даного провадження, дана заява ОСОБА_2 надійшла через засоби поштового зв`язку до канцелярії суду 24.03.2016 року.

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду вказано єдиний унікальний номер судової справи: № 553/2169/15-к; номер провадження 1-км/553/19/2016 та визначено головуючим суддею ОСОБА_1 ..

Всупереч цьому працівниками апарату суду, які згідно своїх функціональних обов`язків здійснювали розподіл даної справи, неправомірно та свідомо внесли до автоматизованої системи документообігу суду недостовірні відомості про те, що розгляд даної справи повинен здійснювати раніше визначений склад суду, що не відповідає дійсності та вимогам чинного КПК ( в редакції 2012 року), оскільки мною, як слідчим суддею, вирішувалося лише клопотання щодо обрання відносно ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В свою чергу, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 в провадження на даний час суду не надходило, а тому передача справи раніше визначеному складу суду може визначатися лише в разі надходження в провадження суду кримінального провадження і тому судді, якому визначено розгляд саме кримінального провадження відносно цієї особи. Всі інші матеріали, котрі підлягають розгляду слідчим суддею в ході здійснення досудового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування повинні розподілятися автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ч.3 ст. 35 КПК України за принципом вірогідності і не можуть передаватися раніше визначеному складу суду, який розглядав тотожне клопотання.

Крім того, дані висновки суду підтверджуються і тією обставиною, що за даними матеріалами зовсім різні суб`єкти звернення, в першому випадку це був слідчий, а в даному випадку це сам підозрюваний, що вказує про те, що дані матеріали не можуть бути розглянуті одним і тим самим слідчим суддею в рамках здійснення досудового контролю за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, за наведених вище обставин при визначенні слідчого судді, а саме мене, для даного судового провадження автоматизованою системою документообігу суду було порушено принцип вірогідності шляхом фактичного втручання в систему документообігу у спосіб внесення недостовірних та неправдивих відомостей.

Статтею 80 КПК України ч.1 визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
В свою чергу п.5 ч.1 ст. 75 КПК України передбачено, що у випадку порушення встановленого частиною 3 статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадження.
У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів ( схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Такий же обов`язок на суддю покладено також ч.1 ст. 80 КПК України.
Саме тому існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр.

Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумнів у його об`єктивності, а наслідком порушень такої заборони є звільнення з посади або дисциплінарна відповідальність.

Сумніви в незалежності судді відсутні, коли, на думку ЄСПЛ, у «об`єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається ( «Кларк проти Сполученого Королівства»). Визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очолан проти Туреччини»). ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).

У преамбулі «Бангалорських принципів поведінки суддів» йдеться про те, що «компетентність, незалежність і неупередженість судових органів має велике значення у питанні захисту прав людини, оскільки здійснення всіх інших прав цілком залежить від належного здійснення правосуддя». Тобто, коли немає незалежного суду - можна забути про права людини, бо немає кому їх захищати. У світлі прецедентної практики Суду об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав ( і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При цьому, суб`єктивна впевненість сторони в упередженості судді навіть за відсутності об`єктивних підстав для неї є чинником, що перешкоджає реалізації її права на справедливий суд.
Як зазначається у п. 11 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантією свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п.11).
Крім того, Консультативна рада Європейських суддів у п. 12 Висновку №1 (2001) наголошує «Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому.
Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади не можу бути підірвано».
Поряд з цим, слід зазначити, що положення Конвенції мають важливе значення в аспекті регламентації організації та діяльності судової влади як самі по собі, так і в контексті практики Європейського суду з прав людини. Важливо наголосити на тому, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Крім того, ці положення розглядаються як складові засад верховенства права і змагальності у кримінальному провадженні (статті 8,9 КПК України, відповідно до яких принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ).

На підставі викладеного, прихожу до переконливого висновку про неможливість моєї повторної участі у розгляді даного судового провадження в зв`язку з порушенням порядку його розподілу між суддями Ленінського районного суду м. Полтави автоматизованою системою суду, передбаченого ч.3 ст. 35 КПК України, оскільки у такий спосіб порушується принцип вірогідності при автоматизованому розподілі даного провадження, що вказує в свою чергу про втручання до судової системи Д3 службовими особами та зобов`язує мене заявити собі , як судді на яку воно розподілено, самовідвід у відповідності до ч.1 ст. 80 КПК України.

Керуючись ст.ст. 35, 75, 80, КПК України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, Бангалорськими принципами поведінки суддів ( схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року), Рекомендаціями CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам, Висновком №1 (2001) Консультативної ради Європейських суддів суддя
У Х В А Л И В:
Задовольнити заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід по клопотанню ОСОБА_2 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з обранням альтернативного призначення у вигляді застави у розмірі 73 080 грн..

Повернути заяву до канцелярії суду для подальшого визначення судді у порядку, встановленому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1