Дата документу Справа № 323/2737/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1656/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/2737/14-к
Категорія: ч.1 ст.115 КК України Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
21 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмака Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч.ч. 3, 4 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 115 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України,
До суду апеляційної інстанції на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.09.2016 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 /т.9 а.п. 81-83/ звернулись: прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 з апеляційною скаргою /т.9 а.п. 95-98/; обвинувачений ОСОБА_10 з апеляційною скаргою /т.9 а.п.107/ та доповненням до скарги /т.9 а.п.139-142/, в яких:
- обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалити ухвалу про задоволення в повному обсязі його клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки суд першої інстанції задовольнив його клопотання частково.
У доповненні, поданому 27.10.2016 року, обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема, в ньому не зазначено: де конкретно було вчинено злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, чи то в Токмацькому районі, чи то в Оріхівському районі; яким чином ОСОБА_12 приєднався до нього, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 ; яким чином обиралися потерпілі та яким саме майном обвинувачені мали намір заволодіти.
Також обвинувачений зазначив, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що суддя ОСОБА_14 під час досудового розслідування приймала цілу низку процесуальних рішень. Проте, згідно з відповіддю, наданою ДСА, суддя ОСОБА_14 ніколи не працювала в Токмацькому районному суді. Також в реєстрі не зазначено, що під час досудового розслідування брав участь слідчий суддя ОСОБА_15 , не зазначені адвокати ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які здійснювали захист його інтересів; не зазначений захисник ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_19 та відсутня розписка зазначеного захисника про відкриття йому матеріалів кримінального провадження та отримання ним копії обвинувального акта;
- прокурор просить ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, посилаючись на те, що незабезпечення права на захист не може бути розцінено як невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону. Крім того, повертаючи обвинувальний акт прокурору у зв`язку з порушенням, на думку суду, права на захист, суд в ухвалі зазначив, що вказане може поставити під сумнів допустимість зібраних доказів. Проте питання допустимості доказів вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті, і не може бути предметом підготовчого судового засідання.
Також прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 був постійно забезпечений захисником і жодної процесуальної дії за відсутності захисника здійснено не було. Посилання суду на те, що стороною обвинувачення не було надано протоколів фіксування відмови ОСОБА_10 від захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , є недопустимим, оскільки матеріали кримінального провадження не є предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Крім того, визнавши, що захисники ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до цього часу є захисниками обвинуваченого ОСОБА_10 , суд всупереч своїм же твердженням та в порушення вимог ч. 2 ст. 314 КПК України провів підготовче судове засідання за відсутності цих захисників.
На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим ОСОБА_10 подані заперечення з доповненням до них, в яких він просить апеляційну скаргу прокурора, як необґрунтовану, залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, вважаючи, що суд прийняв законне рішення про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, при цьому прокурор, на його думку, не здійснив нагляд за законністю досудового розслідування, що призвело, у свою чергу, до порушення його, як обвинуваченого, права на захист.
Згідно із зазначеною ухвалою суду,задоволена скарга обвинуваченого ОСОБА_10 на бездіяльність слідчого ОСОБА_20 , визнана незаконною бездіяльність слідчого ОСОБА_20 щодо недотримання вимог ст. 54 КПК України при відмові обвинуваченого ОСОБА_10 від захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , визнано порушеним право обвинуваченого ОСОБА_10 на захист при проведенні досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. ч. 3, 4 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України, ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України, повернутий прокурору як такий, що складений з порушенням права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист.
Як зазначено в ухвалі, обвинувачений ОСОБА_10 під час підготовчого судового засідання заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Також він подав скаргу на дії слідчого ОСОБА_20 під час досудового розслідування.
Перевіривши на стадії підготовчого судового засідання доводи скарг, суд дійшов висновку про те, що встановлений у ст. 54 КПК України порядок відмови від захисника у наведених ОСОБА_10 випадках дійсно був порушений, а слідчий допустив протиправну бездіяльність, що полягає у невчиненні дій, які він був зобов`язаний вчинити у зв`язку з відмовою ОСОБА_10 від цих захисників, якщо таке мало місце. Недотримання порядку, передбаченого ст. 54 КПК України, ставить під сумнів добровільність відмови ОСОБА_10 від захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , що, в свою чергу, може поставити під сумнів допустимість доказів, зібраних в ході слідчих (процесуальних) дій, вчинених на досудовому розслідуванні без участі цих захисників, а вирок суду, ухвалений на підставі таких доказів, буде підлягати скасуванню.
Крім того, суд зазначив, що відсутність належним чином оформленої відмови ОСОБА_10 від зазначених захисників, має наслідком їх обов`язкову участь у даному кримінальному провадженні, в тому числі на стадії відкриття матеріалів досудового розслідування та вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, однак до обвинувального акта, в порушення ст. 293 КПК України, відповідні розписки захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не додані.
Враховуючи зазначене, суд задовольнив скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на дії слідчого ОСОБА_20 щодо недотримання вимог ст. 54 КПК України та повернув обвинувальний акт прокурору у зв`язку з порушенням права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист, та невідповідністю у зв`язку з цим вимогам ст. ст. 291, 293 КПК України, оскільки до нього не додані розписки захисників обвинуваченого ОСОБА_10 , щодо яких немає належних доказів відмови обвинуваченого ОСОБА_10 від них.
Однак, колегія суддів, у тому числі з урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора та частково доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , не може погодитись з обґрунтованістю ухваленого судом рішення по обвинувальному акту.
Нормами статті 314 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, які може прийняти суд під час підготовчого судового засідання, у тому числі повернути обвинувальний акт, якщо буде встановлено, що він не відповідає вимогам КПК України, а саме вимогам ст. 291 КПК України.
Крім того, як визначено ч. 2 ст. 303 КПК України, під час підготовчого судового засідання предметом розгляду можуть бути скарги на дії чи бездіяльність слідчого згідно з правилами ст. ст. 314-316 КПК України, тобто лише стосовно тих питань, які підлягають розгляду на цій стадії судового провадження.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався і під час підготовчого судового засідання вийшов за межі питань, визначених законом для вирішення на цій стадії судового провадження, а також вийшов за межі вимог, заявлених обвинуваченим ОСОБА_10 у своїх скаргах від 23.06.2016 року та від 20.09.2016 року, в яких останній просив визнати незаконними відмови від захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 і не подавав скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого.
Нормами ст. ст. 291, 109 КПК України закріплені вимоги до форми та змісту обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, недотримання яких, відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України, дає суду підстави для прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні про повернення обвинувального акта прокурору.
Частиною другою ст. 291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, а саме, у тому числі з іншими відомостями, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті /частини статті/ закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення /п. 5/.
Суд першої інстанції, виходячи з мотивувальної частини ухвали, дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. ст. 291, 293 КПК України, оскільки до нього не додані розписки захисників обвинуваченого ОСОБА_10 , щодо яких немає належних доказів відмови обвинуваченого ОСОБА_10 від них.
Колегія суддів вважає такі висновки суду безпідставними та такими, що не узгоджуються з нормами, закріпленими кримінальним процесуальним законом.
Нормами кримінального процесуального закону визначені наслідки та порядок вирішення питань, пов`язаних з істотним порушенням прав та свобод людини, у тому числі під час досудового розслідування, до яких віднесені діяння, пов`язані з порушенням права особи на захист.
Обвинуваченим ОСОБА_10 , виходячи зі змісту скарг, під час підготовчого судового засідання перед судом для вирішення по суті було поставлено питання про порушення його прав, а саме права на захист під час досудового розслідування.
Нормами ст. 87 КПК України визначено, що порушення права особи на захист є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, та наведено перелік діянь, при встановленні яких, суд зобов`язаний прийняти відповідне рішення та визнати докази, отримані внаслідок цих дій, недопустимими.
При цьому, законодавець в нормах ст. 89 КПК України визначив, як порядок, так і стадію судового провадження, під час якої визнаються докази недопустимими.
Результат аналізу наведених норм свідчить про те, що оцінка доказів на предмет їх допустимості, а отже і застосування положень, закріплених у ст. 87 КПК України, не здійснюються до початку судового розгляду.
Зазначені висновки колегії суддів узгоджуються з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною 25.09.2015 року в Узагальненні судової практики «Про судову практику забезпечення права на захист у кримінальному провадженні».
Виходячи з викладеного, не може питання порушення права особи на захист, або іншого істотного порушення прав та свобод людини, вирішуватись у формі скарги і бути предметом відокремленого розгляду судом на стадії підготовчого судового засідання.
Обвинуваченим ОСОБА_10 в скаргах від 23.06.2016 року та від 20.09.2016 року порушуються питання, визначені ст. 87 КПК України, в яких заявлені вимоги про визнання незаконною відмови від адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що не має будь-якого відношення до видів скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час досудового розслідування.
Отже суд, виходячи з передбачених законом наслідків істотного порушення прав та свобод людини під час досудового розслідування, не мав правових підстав, у тому числі виходячи з вимог про незаконність відмови ОСОБА_10 від адвокатів, приймати рішення: про задоволення скарги обвинуваченого ОСОБА_10 на бездіяльність слідчого ОСОБА_20 ; про визнання незаконною бездіяльності слідчого ОСОБА_20 щодо недотримання вимог ст. 54 КПК України при відмові обвинуваченого ОСОБА_10 від захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та про визнання порушеним права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист при проведенні досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню.
З наведених підстав незабезпечення права на захист не могло бути оцінено судом як невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.
Однак, зміст скарг обвинуваченого в частині застосування до нього слідчим ОСОБА_20 під час досудового розслідування тиску, за наслідками чого він і відмовився від захисників, заслуговує на увагу і потребує відповідного реагування з боку прокурора по кримінальному провадженню з метою дослідження фактів, викладених у заяві, у тому числі з дотриманням вимог ст. 214 КПК України.
Суд першої інстанції ці обставини залишив поза своєю увагою, і, відповідно до вимог ч. 6 ст. 206 КПК України, не відреагував, не з`ясував питання по суті і не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_10 право звернення по обставинам застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства із заявою до прокурора.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів було з`ясовано, що, як за заявами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , так і прокурором, не ініціювалась та не проводилась перевірка по фактам застосування слідчим ОСОБА_20 до обвинуваченого ОСОБА_10 під час досудового розслідування тиску з метою відмови останнього від захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 з урахуванням доповнення до неї, то вона в частині заявлених ним вимог про неповноту підготовчого судового засідання не підлягає задоволенню.
Апеляційна інстанція перевіряє ухвалу суду першої інстанції лише в межах тих питань, які були предметом перевірки і по яким суд прийняв рішення під час підготовчого судового засідання.
Що стосується доводів про невідповідність змісту обвинувального акта та реєстру матеріалів вимогам КПК України в частині викладення фактичних обставин, то вони є слушними і заслуговують на увагу лише в частині даних, викладених в обвинувальному акті по епізоду діянь від 22 грудня 2013 року, зміст фактичних обставин по яким є суперечливим і дає підстави для висновку про невизначення місця вчинення злочину, кваліфікованого за ч. 1 ст. 115 КК України, що вказує на невідповідність обвинувального акта в цій частині вимогам ст. 291 КПК України і унеможливлює забезпечення ефективного захисту від висунутого обвинувачення по зазначеним подіям.
Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається стосовно особи (осіб), яка обвинувачується у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з викладенням фактичних обставин та змісту обвинувачення.
Виходячи із зазначених вимог закону, колегія суддів вважає за потрібне дати оцінку обвинувальному акту в частині його змісту, який не узгоджується з вимогами ст. 291 КПК України.
Так, по кримінальному провадженню висунуте обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Однак, зміст обвинувачення містить виклад подій за участю ще однієї особи, а саме ОСОБА_13 , дії якого містять ознаки злочину і були вчинені у співучасті з обвинуваченими по подіям за ч. 3 та ч. 4 ст. 187 КК України, але по цьому провадженню останньому обвинувачення не висувалось і ОСОБА_13 є потерпілим по подіям від 22 грудня 2013 року, кваліфікованим досудовим розслідуванням за ч. 1 ст. 115 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , що свідчить про порушення прав ОСОБА_13 .
Визнавши рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору з підстав, наведених в ухвалі суду першої інстанції, безпідставними, колегія суддів доходить висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору з інших підстав, а саме у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України по наведеним обставинам, у тому числі в частині змісту обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КПК України відповідно до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , та у зв`язку з порушенням прав потерпілих, без належного повідомлення яких неможливе проведення підготовчого судового засідання та у подальшому здійснення судового розгляду, чому суд першої інстанції також не надав належної оцінки.
Так, відповідно до обвинувального акта у даному провадженні потерпілими визнані дев`ять осіб, а саме: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 .
Як прокурору до початку підготовчого судового засідання, так і суду за наслідками призначення судових засідань, було відомо, що потерпілий та цивільний позивач ОСОБА_27 та потерпіла ОСОБА_23 померли, що унеможливлювало та унеможливлює проведення підготовчого судового засідання і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону згідно з ч. 2 ст. 412 КПК України. Під час апеляційного розгляду прокурор підтвердив зазначені обставини і повідомив, що потерпілі Маврови змінили місце проживання, а їх нова адреса невідома.
Прокурор наявні недоліки обвинувального акта в частині даних про потерпілих по провадженню під час підготовчого судового засідання не усунув, що також є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України в частині даних про потерпілих, які є недостовірними.
Виходячи з викладеного, ухвала суду в частині рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору підлягає зміні із зазначенням про повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, тобто з підстав, наведених в ухвалі апеляційного суду.
З урахуванням заявлених обвинуваченим ОСОБА_10 вимог про незаконність його дій про відмову від адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , скарги від 23.06.2016 року та від 20.09.2016 року підлягають поверненню до суду першої інстанції для розгляду їх слідчим суддею відповідно до вимог КПК України, у тому числі з дотриманням ч. 6 ст. 206 КПК України.
До початку розгляду апеляційних скарг по суті, подані та підтримані прокурором та обвинуваченим ОСОБА_10 клопотання стосовно запобіжних заходів, застосованих до обвинувачених, по яким прийнято рішення про одночасний їх розгляд з апеляційними скаргами.
Так, прокурор просить продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 строк тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_11 цілодобовий домашній арешт кожному строком на 60 днів, з урахуванням висунутого кожному з них обвинувачення за особливо тяжкі злочини, даних про особу кожного та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, покладених в обґрунтування підстав при обранні запобіжних заходів під час досудового розслідування. Крім того, прокурор просить врахувати, що під час судового розгляду провадження у районному суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 дійшов до реальної погрози на адресу головуючого судді, наслідком чого є проведення по цьому факту досудового розслідування відносно обвинуваченого.
У свою чергу обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити йому тримання під вартою на домашній арешт з тих підстав, що він є приватним підприємцем, має дружину, дитину, постійне місце проживання, тримається під вартою вже 33 місяці, до теперішнього часу не був визнаний винним. На його думку, він тримається під вартою з метою здійснення на нього тиску з боку прокурора та обвинувачується в діяннях, які він не вчиняв.
Відповідно до ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою було продовжено до 29.10.2016 року, а щодо обвинуваченого ОСОБА_11 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів, тобто до 29.10.2016 року, продовження строків яких під час підготовки до апеляційного розгляду, у порядку здійснення судового контролю згідно з вимогами ч.3 ст. 331 КПК України, було визнано доцільним на період апеляційного провадження відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 25.10.2016 року. Це останнє рішення було прийняте відповідно до обов`язків, покладених на суддю-доповідача нормами ч. 1 п. 4) ст. 401 КПК України з метою забезпечення апеляційного розгляду.
З урахуванням наявних клопотань на час призначеного апеляційного розгляду, питання підлягає вирішенню по суті колегією суддів у судовому засіданні.
Колегія суддів визнає, що по провадженню має місце, з незалежних від цієї колегії суддів причин, такий факт, як тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під вартою більше двох років і вважає, що ризики, встановлені і покладені судом першої інстанції в обґрунтування рішення, викладеного в ухвалі від 31.08.2016 року, про необхідність застосування та продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під вартою та встановлення обвинуваченому ОСОБА_11 домашнього арешту, продовжують існувати і не спростовані.
Вирішуючи питання стосовно продовження дії строків запобіжних заходів, застосованих до обвинувачених, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 висунуте обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, які були скоєні щодо дев`яти потерпілих; обвинувачений ОСОБА_10 з 2002 року має п`ять судимостей, пов`язаних із вчиненням корисливих злочинів, у тому числі тяжких із застосуванням насильства, а злочини, у вчиненні яких він обвинувачується по провадженню, були вчинені протягом короткого проміжку часу лише через шість місяців після його звільнення від відбування останнього з призначених покарань; обвинувачений ОСОБА_12 також має судимості, у тому числі за вчинення особливо тяжкого за ч. 1 ст. 115 КК України, обвинувачується у вчиненні нових злочинів під час його умовно-дострокового звільнення від відбування раніше призначеного покарання, що свідчить про систематичність дій обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , їх схильність до злочинної діяльності, а також з метою запобігання спробам обвинувачених переховуватися від органу досудового розслідування під час усунення недоліків обвинувального акта, і вчинити інше кримінальне правопорушення, доходить висновку про наявність достатніх підстав для продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під вартою, а обвинуваченого ОСОБА_11 під домашнім арештом на строк до 21.12.2016 року включно.
Ухвалою суду першої інстанції від 31.08.2016 року обвинуваченому ОСОБА_11 був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на умовах, визначених в зазначеному рішенні суду. Приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, суд не в достатній мірі з`ясував всі обставини умов домашнього арешту.
Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_11 , про пом`якшення умов домашнього арешту з наданням можливості його підзахисному звернутися до лікарні та мати можливість працювати. Клопотання було обґрунтоване станом здоров`я обвинуваченого та матеріальними труднощами, а також тим, що за час знаходження ОСОБА_11 під домашнім арештом він будь-яких порушень не допускав, що спростовано під час апеляційного розгляду не було. Клопотання прокурора стосовно продовження обвинуваченому строку домашнього арешту на умовах, викладених в ухвалі суду першої інстанції, тобто цілодобово, не можна також вважати обґрунтованим.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне внести зміни в умови домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_11 , який підлягає застосуванню з 20.00 години доби до 08.00 години наступної доби зі збереженням інших умов, зазначених в ухвалі Оріхівського районного суду Запорізької області від 31.08.2016 року.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 не спростовують існування ризиків, покладених в обґрунтування обрання йому такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. А такі доводи, як здійснення на нього тиску з боку прокурора, є предметом окремої перевірки із залученням свого захисника, недоведеність вини на стадії перевірки обвинувального акта врахуванню не підлягають і є безпідставними для зміни обраного йому запобіжного заходу.
Строк знаходження під вартою, на який посилається обвинувачений, з урахуванням існуючого висунутого обвинувачення, яке може бути поставлено під сумнів або спростовано лише за наслідками здійсненого судового розгляду, що по провадженню до теперішнього часу не відбулось, також не дає колегії суддів на даний час достатніх підстав для зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 331 КПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.09.2016 року в частині рішень: про задоволення скарги обвинуваченого ОСОБА_10 на бездіяльність слідчого ОСОБА_20 ; про визнання незаконною бездіяльності слідчого ОСОБА_20 щодо недотримання вимог ст. 54 КПК України при відмові обвинуваченого ОСОБА_10 від захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ; про визнання порушеним права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист при проведенні досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, скасувати.
Скарги обвинуваченого ОСОБА_10 від 23.06.2016 року та від 20.09.2016 року про визнання незаконними відмов від захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 повернути до суду першої інстанції для розгляду слідчим суддею відповідно до вимог КПК України.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.09.2016 року в частині рішення, яким обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. ч. 3, 4 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України, ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України, повернутий прокурору як такий, що складений з порушенням права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист, змінити та повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України з підстав, наведених в ухвалі апеляційного суду.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжних заходів щодо обвинувачених задовольнити частково.
Запобіжні заходи щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою продовжити до 21.12.2016 року включно.
Обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту змінити на домашній арешт з 20.00 години до 08.00 години наступного дня, продовживши його тривалість до 21.12.2016 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4