Ухвала
іменем україни

22 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000254 касаційну скаргу прокурора на вирок Таращанського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком місцевого суду, залишеним без зміни апеляційним судом,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, таку, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 310 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.
За вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона наприкінці травня 2015 року на присадибній ділянці за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 серед кущів картоплі, буряків та гарбузів помітила самосійні рослини маку і у неї виник умисел на його незаконне вирощування з метою подальшого використання для випічки пирогів. Діючи умисно, вона прополола 386 рослин маку з метою доведення їх до стадії дозрівання, чим здійснила незаконне вирощування маку без мети збуту.

У касаційній скарзі прокурор просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. 53 КК), оскільки покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн призначено ОСОБА_6 без визначення його у кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тому скаржник просить визначити засудженій покарання за ч. 1 ст. 310 КК із застосуванням ст. 69 зазначеного Кодексу у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримання касаційної скарги, обговоривши викладені в ній доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Згідно зі ст. 65 КК суд має призначати покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, та у відповідності з положеннями Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують й обтяжують покарання.

У санкції ч. 1 ст. 310 КК покарання у виді штрафу встановлено в розмірі від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ст. 53 КК, яка міститься у Загальній частини вказаного Кодексу, визначено поняття та правила застосування штрафу як виду покарання, а саме, що штраф це грошове стягнення, яке накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення частини п`ятої цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, кримінальний закон сформульовано так, що він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Отже, при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, зі здійсненням перерахунку розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (постанова Верховного Суду України від 01 жовтня 2015 року № 5-154кс15, ухвалена в порядку перегляду судових рішень за нормами глави 33 КПК).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд при призначенні засудженій покарання за ч. 1 ст. 310 КК з застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді штрафу в розмірі 510 грн без його визначення у кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, чого не виправив апеляційний суд при перегляді вироку.

Перевіряючи кримінальне провадження у повному обсязі в порядку ч. 2 ст. 433 КПК, колегія суддів вважає, що місцевий суд допустив також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження та ухвалення вироку, що залишилося поза увагою апеляційного суду.

Згідно зі ст. 370 КПК вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та мотивованим. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини й мотивів.

Як убачається з провадження, місцевий суд не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального.

Так, цей суд, формулюючи у вироку обвинувачення, визнане ним доведеним, вказав, що ОСОБА_6 наприкінці травня 2015 року на присадибній ділянці за місцем свого проживання серед кущів картоплі, буряків та гарбузів помітила самосійні рослини маку й у неї виник умисел на його незаконне вирощування з метою подальшого використання для випічки пирогів. Діючи умисно, вона прополола 386 рослин маку з метою доведення їх до стадії дозрівання, чим здійснила незаконне вирощування маку без мети збуту. Такі дії засудженої місцевий суд кваліфікував у вироку за ч. 1 ст. 310 КК, як незаконне вирощування маку у кількості 386 рослин.

Між тим, такі дії не утворюють складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК, адже вирощування маку жодним законом не заборонено.

Вказаною нормою Особливої частини КК встановлено кримінальну відповідальність, зокрема, за незаконне вирощування снотворного маку, за вчинення чого, як зазначено вище, ОСОБА_6 винуватою не визнано.

Зі змісту мотивувальної частини вироку виходить, що засуджена визнала свою винуватість у діях, які не є злочинними.

З матеріалів кримінального провадження також не убачається, що ОСОБА_6 визнала свою вину у вирощуванні саме снотворного маку у кількості 386 рослин, а тому видається необґрунтованим розгляд цього провадження щодо неї за скороченою процедурою за ч. 3 ст. 349 КПК, згідно з якою суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з журналу судового засідання та аудіозапису цього засідання, ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, не було належно роз`яснено положення ст. 349 КПК, що є порушенням її права на захист.

Отже, вирок щодо неї ухвалено з порушенням таких засад кримінального провадження, як: законність, забезпечення доведеності вини та права на захист. А тому, з огляду на вищевикладене, вирок місцевого суду й ухвала апеляційного (оскільки цей суд не зважив на порушення, допущені судом нижчої ланки, хоча мав би керуватися, крім іншого, положеннями ч. 6 ст. 9 КПК) не можуть залишатися в силі і підлягають на підставі ст. 438 КПК скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Під час цього розгляду з дотриманням вимог кримінального процесуального закону належить ретельно перевірити надані сторонами докази, за підсумком чого правильно застосувати закон про кримінальну відповідальність та ухвалити належно обґрунтоване і справедливе рішення.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2