Справа № 375/846/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/178/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 03.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
03 березня 2016 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 07 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, студента третього курсу НТУ м. Київ, не одруженого, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вироком вирішена доля речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Досудовим розслідуванням ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 26.05.2013 року близько 16 год., рухаючись спільно з пасажиром ОСОБА_9 на технічно справному мотоциклі «Zealsun ZS 125 4 Zongshen», д.н.з. НОМЕР_1 , жовтого кольору, по автодорозі вул. Гайова в смт. Рокитне, не маючи при собі посвідчення водія на керування даним транспортним засобом та, під`їхавши до перехрестя рівнозначних доріг вулиць Гайова Мовчанівська, в порушення вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3.б, 2.3.г, 16.12 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не реагував на її зміну, не надав дороги мотоциклу «Viper 200 СС» без державного номерного знака, червоного кольору, під керуванням ОСОБА_10 , який рухався праворуч від нього по вул. Мовчанівській, виїхав на перехрестя, чим здійснив перешкоду для руху вказаного транспортного засобу та що спричинило зіткнення обох вказаних транспортних засобів.

Внаслідок зіткнення ОСОБА_7 та його пасажир ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та його пасажир ОСОБА_11 і ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що своїми необережними діями, які виразилися в порушенні Правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 07 грудня 2015р. ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України визнано невинним і виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

На виправдувальний вирок, прокурором подано апеляційну скаргу в якій він просить вирок щодо ОСОБА_13 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити обвинувальний вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд при ухваленні вироку не врахував ч. 3 ст. 374 КПК України. Крім того, судом не дотримано вимог ч. 1 ст. 21 названого Кодексу щодо справедливого розгляду та вирішення справи у розумні строки неупередженим судом. Позиція суду під час півторарічного слухання справи, зволікання з прийняттям кінцевого рішення та, в результаті ухвалення виправдувального вироку, свідчить про упередженість та абсолютну несправедливість по відношенню до потерпілого та правоохоронної системи держави.

В результаті ДТП ОСОБА_10 та ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_11 взагалі отримала непоправні травми як психічного, так і фізичного характеру самовільний викидень на 18 тижні вагітності, пов`язаний з травмою, отриманою під час ДТП. ОСОБА_7 , який не мав на момент події права керування транспортним засобом, не компенсував витрати на лікування.

Крім того, на думку прокурора, в ході судового розгляду вина ОСОБА_7 була доведена в повному обсязі показами потерпілих, свідків та матеріалами кримінального провадження. Однак судом всім доказам надана упереджена оцінка.

Також, сторона обвинувачення вказує, що судом не прийнято до уваги покази потерпілого ОСОБА_14 , які підтверджуються показами потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Більше того судом зроблено хибний висновок про їх неправдивість. При цьому суд взяв до уваги лише покази ОСОБА_7 .

За наведених обставин, не дослідивши належним чином докази, не давши їм оцінки в сукупності з іншими доказами у справі, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Тому, сторона обвинувачення вважає, що даний вирок є незаконний, необґрунтований та такий, що підлягає скасуванню.

В змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить вирок скасувати за наведених в апеляційній скарзі підстав, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання також внаслідок порушення судом ч. 1 ст. 412 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги зі змінами щодо призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , котрі просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора підлягаючою до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені докази, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Підставою для скасування судового рішення, крім інших, за правилами ст. 409 КПК України є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Визначаючи ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочині, суд зазначив у вироку, що надані прокурором на підтвердження вини ОСОБА_7 докази, а саме: протокол огляду місця ДТП від 26.05.2013р. зі схемою та фототаблицею; протокол слідчого експерименту від 29.11.2013р.; висновки експертиз: автотехнічної № 114 від 09.04.2014р.; судово-медичних відповідно № 103-Д від 17.10.2013р.; № 98-Д від 21.10.2013р.; № 93-Д від 26.08.2013 р.; № 127 Д від 10.10.2013р.; № 92-Д від 02.10.2013р, - є неналежними доказами.

Однак з даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, так як вони є передчасними.

Так, визначаючи недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 29 листопада 2013 р. за участю потерпілого ОСОБА_10 , суд зазначив, що понятий ОСОБА_17 перебуває з потерпілим в дружніх стосунках, тому не мав права брати участь при проведенні вказаної слідчої дії, проте ч. 7 ст. 223 КПК України не виключала участі названої особи в якості понятого (т. 1 а.п. 229-232). Також без належної мотивації визнано недопустимим доказом висновок судово-технічної експертизи № 114 від 09.04.2014р., оскільки під час її проведення брався до уваги не тільки вказаний вище слідчий експеримент від 29 листопада 2013р., а й інші матеріали провадження, зокрема покази ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , а також стан пошкоджених в ДТП транспортних засобів (т. 1 а.п. 258-263).

Визнаючи вину ОСОБА_7 недоведеною, суд вказав у вироку, що маються суттєві сумніви щодо поведінки потерпілого ОСОБА_10 , який за показами ОСОБА_7 на момент зіткнення виїхав на зустрічну для свого руху полосу, де і відбулось зіткнення.

Але суд не взяв до уваги покази трьох потерпілих у справі, а також взагалі проігнорував покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які 26 травня 2013 р. їхали на автомобілі за мотоциклом потерпілого ОСОБА_10 на відстані 100-120 метрів. ОСОБА_10 їхав по своїй полосі руху, ближче до узбіччя, зліва їхав мотоцикл жовтого кольору (тобто мотоцикл під керуванням ОСОБА_7 ), зіткнення відбулося посередині перехрестя, мотоцикл жовтого кольору перед перехрестям не зупинявся (запис судового засідання від 11 листопада 2014р., 7,16 хв.). Суд першої інстанції не дав належної оцінки показам в суді експерта ОСОБА_19 та висновкам автотехнічної експертизи № 114 від 09.04.14 р., що зіткнення відбулося під кутом 90 градусів, тобто ОСОБА_7 не надав перевагу мотоциклу червоного кольору, який був для нього перешкодою з правої сторони (запис судового засідання від 24 липня 2015р., 2,35 хв.).

Тобто відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдування обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Проте суд першої інстанції, всупереч зазначеному вище, у вироку не проаналізував досліджені докази, безмотивно вказавши на недопустимість доказів обвинувачення.

Але за наведеної вище суперечливості висновків суду першої інстанції, зробленими без дотримання вимог ст. 94 КПК України, відповідно до яких оцінка доказів проводиться не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а і в їх сукупності, з урахуванням достатності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає їх передчасними. Перевірити в повному обсязі доводи апеляційної скарги з доповненнями і змінами на неї та усунути зазначені вище недоліки і протиріччя у висновках суду першої інстанції, колегія суддів не може у зв`язку з відсутністю клопотання учасників судового провадження щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України.

Враховуючи наведене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а виправдувальний вирок ухвалений відносно ОСОБА_7 викликає сумніви в його законності та обґрунтованості, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинуваченого, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 07.12.2015 р. щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Судді: