У Х В А Л А
Іменем України
10 листопада 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 вивчивши заяву ОСОБА_2 , який утримується в Київському СІЗО, щодо звільнення його з-під варти в порядку ст.206 КПК України,

В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду м.Києва з супровідним листом Київського СІЗО надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_2 , який утримується в Київському СІЗО, щодо звільнення його з-під варти в порядку ст.206 КПК України.

Заяву мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_2 утримується в Київському СІЗО без судового рішення. Як зазначено в заяві, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.03.2016р. вирок Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2013р. та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 16.04.2015р. скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд. Таким чином, як вказує в заяві ОСОБА_2 , він утримується в Київському СІЗО без ухвали суду про продовження строку тримання його під вартою 8 (вісім) місяців.

Вивчивши заяву, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.206 КПК України, який набрав чинності з листопада 2011р., кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обгрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
У зв`язку з надходженням до суду заяви ОСОБА_2 щодо звільнення його з-під варти в порядку ст.206КПК України слідчий суддею негайно здійснено запит щодо підстав тримання вказаної особи під вартою до Київського СІЗО.

Київським СІЗО на запит надано відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно на даний час утримується в Київському СІЗО. Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2013р. ОСОБА_2 за ст.257, ч.2 ст.15, п.п.1, 6, 12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.5 ст.185 КК України та з урахуванням ст.70 К України засуджений до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.04.2015р. зазначений вирок суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.03.2016р. вирок Вишгородського районного суду Київської області та ухвалу Апеляційного суду Київської області скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. На підставі ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 02.06.2016р. ОСОБА_2 плановою залізничною вартою прибув з Житомирської установи виконання покарання до Київського СІЗО, а станом на 10.11.2016р. кримінальне провадження знаходиться на розгляді в Вишгородському районному суді Київської області.

При цьому разом з листом Київського СІЗО до суду було надіслано копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.03.2016р., відповідно до якої касаційні скарги засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково, вирок Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2013р. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16.04.2015р. щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та в порядку ст.395КПК України 1960р. щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_5 скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд. Запобіжний захід ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 залишено раніше обраний тримання під вартою.

Відповідно до вказаної ухвали суду ксаційної інстанції розгляд касаційних скарг засуджених по кримінальній справі відбувався відповідно до правил КПК України 1960 року, та суд при ухвалені рішення керувався, зокрема, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України.

Крім того з направленої до суду копії постанови судді Вишгородського районного суду Київської області від 02.06.2016, винесеної у кримінальній справі №1-33/13, вбчається, що у зв`язку із скасуванням судом касаційної інстанції вироку суду першої інстанції і ухвали апеляційного суду та перебуванням ОСОБА_2 в місцях відбуття покарання, а саме в Житомирській УВП, судом відповідно до положень ст.384КПК України (в редакції 1960р.) вирішено питання про етапування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із Житомирської УВП в Київський слідчий ізолятор №13.

Отже вказаними документами підтверджується, що розгляд кримінальної справи як у 2013р., так і у 2016р. здійснюється з урахуванням правил, передбачених КПК України в редакції 1960р., і запобіжні заходи щодо обвинувачених обирались саме за положеннями вказаного Кодексу.

Зі змісту ч.3 ст.165 КПК України 1960р. вбачається, що звільнення з-під варти у кримінальних справах, що знаходяться в судовому провадженні, здійснюється лише за рішенням судді або суду.

За ст.274 КПК України 1960р. під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного. При обранні запобіжного заходу у вигляді застави або тримання під вартою суд повинен керуватися відповідними статтями глави 13 цього Кодексу.

21.11.2012р. набув чинності Кримінальний процесуальний кодекс України від 13.04.2012р. (далі КПК України).

Відповідно ч.1 ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Поряд з цим, пунктом 9 Перехідних положень діючого КПК України 2012р. визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно з пунктом 11 Перехідних положень діючого КПК України 2012р. кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до пункту 15 Перехідних положень КПК України 2012 року апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Як вбачається з наданих на запит слідчого судді документів та було зазначено вище, при скасуванні вироку суду першої та ухвали суду апеляційної інстанції Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ керувався відповідно положеннями КПК України 1960р. і Перехідними положеннями до діючого КПК України 2012р. та запобіжний захід обвинуваченим, зокрема ОСОБА_2 залишено раніше ораний тримання під вартою.

Таким чином, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 обирався за правилами КПК України 1960р., то відповідно він діє на час нового розгляду кримінальної справи і в суді першої інстанції, а його зміна чи скасування може бути здійснена Вишгородським районним судом Київської області, який здійснює судовий розгляд справи за правилами КПК України 1960р.

За результати вивчення заяви обвинуваченого ОСОБА_2 та документів, наданих з Київського СІЗО, слідчим суддею не отримано відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру про те, що ОСОБА_2 утримується під вартою за відсутності судового рішення або не звільнений з-під варти після внесення застави, оскільки як вбачається з досліджених документів обвинувачений перебуває під вартою на підставі узвали суду, винесеної за правилами КПК України 1960р., якою запобіжний захід залишено раніше обраний тримання під вартою, і дані які б вказували на те, що під час судового розгляду цей запобіжний захід змінювався чи скасовувався відсутні.

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для постановлення ухвали щодо здійснення доставки обвинуваченого ОСОБА_2 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення його свободи.

З огляду на викладене заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 206, 532 КПК України слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
У доставці до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва для з`ясування підстав позбавлення свободи ОСОБА_2 , який утримується в Київському СІЗО, та задоволенні його заяви щодо звільнення з-під варти в порядку ст.206 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя :