Ухвала
іменем україни
20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000023 від 04 січня 2016 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

с. Синюхин Брід Первомайського району

Миколаївської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 ч. 3 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Вважає, що виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства. Вказує на те, що судом першої інстанції призначене явно м`яке покарання внаслідок безпідставного звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком, а апеляційним судом проігноровано допущене судом першої інстанції неправильне застосування положень статті 75 КК України, не виконано вимоги ст. 419 ч. 2 КПК України та в ухвалі не зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.
Скасовано раніше обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнено його з-під варти в залі суду.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення крадіжок, наприкінці грудня 2015 року у денну пору доби з метою викрадення чужого майна прийшов на територію домоволодіння ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , через вікно проник всередину будинку, відкрив вхідні двері і таємно викрав з вказаного будинку верхню металеву частину плити з господарської печі на дві конфорки, вартістю 50 грн., телефонний дріт довжиною 7 метрів, вартістю 2 грн. 80 коп., дріт з антени від телевізора та світильників загальною довжиною 15 метрів, вартістю 12 грн. Все викрадене склав до мішка, після чого заліз у погріб вказаного домоволодіння, звідки також викрав дріт загальною довжиною 15 метрів, вартістю 12 грн., поклав його у мішок і відніс все викрадене до річки. Одразу ж ОСОБА_5 повернувся до будинку ОСОБА_8 , проник всередину через раніше відкриті ним двері і таємно викрав звідти телевізор марки «Весна», вартістю 200 грн., який також відніс до річки. Вночі, вже наступного дня, продовжуючи викрадення майна з будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_5 повернувся до нього, у такий же спосіб проник всередину будинку, звідки знову таємно викрав штучний килим, вартістю 100 грн., холодильник «Снайге», вартістю 200 грн. та пральну машинку «Рига», вартістю 120 грн. Все викрадене майно ОСОБА_5 по черзі відніс до річки, а в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 696 грн. 80 коп.

Крім того, наприкінці грудня 2015 року, після крадіжки майна ОСОБА_8 , точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_5 у вечірній час біля будинку АДРЕСА_3 побачив нежиле господарське приміщення, з якого вирішив викрасти чуже майно. Виконуючи задумане, ОСОБА_5 металевою трубкою зірвав навісний замок, проник всередину приміщення, звідки таємно викрав 1 сапку, вартістю 40 грн., 1 штикову лопату, вартістю 40 грн., 1 граблі, вартістю 50 грн., 5 металевих ящиків, вартістю 300 грн., 2 пари дитячих саней, вартістю 160 грн. Все викрадене ОСОБА_5 відніс до річки, а в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 590 грн., чим вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднане з проникненням до іншого приміщення.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області залишено без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про обґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст. 185 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд, призначаючи покарання засудженому та звільняючи його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, послався на обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують його.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що при вирішенні зазначеного питання він має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, суд, застосовуючи ст. 75 КК України, в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, особу засудженого, який не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, те, що ним вчинено 2 епізоди крадіжки, а також те, що ОСОБА_5 не вжив заходів щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілим.

Суд апеляційної інстанції зазначені обставини належним чином не врахував, залишив поза увагою доводи прокурора щодо безпідставного застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України, їх ретельно не перевірив, відповіді на них не дав, а прийняте рішення належним чином не мотивував.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню частково.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а, в разі підтвердження обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційноїінстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3