Ухвала
іменем України 13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року,

встановила:

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 24 березня 2016 року приведено у відповідність із законодавством України вирок Гомельського обласного суду Республіки Білорусь від 21 грудня 2012 року, яким ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 13, п. 12 ч. 2 ст. 139 КК Республіки Білорусь, та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ухвали Скадовського районного суду Херсонської області ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України засуджено на 7 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати з 15 травня 2012 року. Зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 15 травня 2012 року по 14 лютого 2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду перший заступник прокурора Херсонської області оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року задоволено апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 24 березня 2016 року скасовано.
Постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.
В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
ОСОБА_4 звернулася з касаційною скаргою,просить скасувати ухвалу апеляційного суду та пом`якшити призначене покарання.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Як вбачається з доданих копій судових рішень, дії ОСОБА_4 кваліфіковано Гомельським обласним судом Республіки Білорусь за ч. 1 ст. 13, п. 12 ч. 2 ст. 139 КК Республіки Білорусь, як готування до вбивства на замовлення. Санкція ч. 2 ст. 139 КК Республіки Білорусь передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до двадцяти п`яти років або довічне ув`язнення, або смертну кару, а за наявності обставин, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 139 з конфіскацією майна або без конфіскації.
Задовольняючи клопотання Міністерства юстиції України, суд визнав статтю, частину та пункт Кримінального кодексу України, за якими дії ОСОБА_4 кваліфікували за ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, як готування до умисного вбивства, вчиненого на замовлення та визнав ОСОБА_4 строк позбавлення волі у виді 7 років і шести місяців, пославшись при цьому на положення ч. 2 ст. 68 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку , передбаченому п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Суд першої інстанції визначаючи ОСОБА_4 строк позбавлення волі за ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України на 7 років 6 місяців, мотивував своє рішення тим, що відповідно до ч. 2 ст. 68 КК України, за вчинення, готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу.
Разом з тим, суд не врахував роз`яснень, що містяться у п. 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких правила ч. 2, 3 ст. 68 КК України не можуть бути застосовані при призначенні покарання особі, яка у віці 18 і більше років вчинила злочин, за який передбачено найбільш суворий вид покарання - довічне позбавлення волі, оскільки цей вид покарання є таким, що виключає можливість визначення його половини чи двох третин.
Враховуючи дані обставини, апеляційний суд обґрунтовано постановив нову ухвалу, якою ОСОБА_4 засудив за ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

За таких обставин апеляційний суд правильно постановив нову ухвалу, з таким рішенням погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що скасовуючи ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 24 березня 2016 року та постановляючи нову ухвалу, якою ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі, апеляційний суд дотримався вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженої не вбачає та вважає, що у відкритті провадження за її касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3