Справа № 462/72/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000645 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Слобідка Горішня Монастирецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України,

встановив:
В провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000645 відносно ОСОБА_7 про обвинуваченняу вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 звернулася до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження №0000645 на підставі ч.1 ст.49 КК України і п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.1 ч.1 ст.49 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.172 КК України. В обгрунтування клопотання покликається на те, що передбачений законом двохрічний строк, протягом якого особу може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, який інкримінується ОСОБА_7 , минув, перебіг давності за обставин, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотання захисника підтримав, зазначивши, що наслідки задоволення такого йому зрозумілі, він незаперечує проти застосування строків давності щодо нього, просить суд кримінальне провадження закрити та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, оскільки з часу вчинення інкримінованого йому злочину минуло два роки.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання захисника не заперечив, вважає таке підставним і просить його задовольнити. При цьому пояснив, що під час досудового розслідування слідчим СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_8 27.10.2015 року виносилась постанова про розшук підозрюваного ОСОБА_7 , проте відомості про це в ЄРДР не вносились, досудове розслідування у зв`язку з цим не зупинялося, оперативно-розшукова справа не заводилась, оскільки 30.10.2015 року ОСОБА_7 сам з`явився в слідчий відділ, відтак розшук було припинено. Як видно із медичних документів ОСОБА_7 в цей період хворів і перебував на стаціонарному лікуванні. Окрім того, Львівською місцевою прокуратурою № 2 у інших кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких здійснює СВ Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, не погоджувались повідомлення про підозру ОСОБА_7 . За таких обставин вважає, що відсутні матеріали на підтвердження підстав для зупинення чи переривання строку давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Потерпілі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання захисника, посилаючись на його безпідставність, зокрема зазначили, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не закінчився, оскільки перебіг давності зупинявся у зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від досудового слідства і перебування його в розшуку згідно постанови слідчого від 27.10.2015 року. Від слідчого їм стало відомо, що він неодноразово тривалий час не міг зв`язатись із ОСОБА_7 і провести певні процесуальні дії під час досудового розслідування, що також свідчить про ухилення ОСОБА_7 від слідства. Крім цього, вважають, що перебіг давності переривався, так як ОСОБА_7 вчинив інші злочини, про що внесено відомості в ЄРДР і в зв`язку з чим здійснюється розслідування кількох кримінальних проваджень.

Потерпілий ОСОБА_9 в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву (а.с.27), в якій просить проводити судовий розгляду за його відсутності.

Заслухавши доводи прокурора, потерпілих, обвинуваченого і його захисника, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до висновку, що клопотання захисника підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того, ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст.49 КК визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту,ОСОБА_7 28.02.2014 року, будучи службовою особою, а саме головним лікарем Комунальної третьої стоматологічної поліклініки м.Львова, що за адресою: м.Львів, вул.С.Петлюри, 17, та являючись особою, на яку покладений обов`язок дотримання трудового законодавства, уповноваженою згідно п.38 посадової інструкції головного лікаря «Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки» регулювати питання прийому на роботу, звільнення та розстановки кадрів, з якою ознайомлений під розпис, діючи умисно, з особистих мотивів, які проявилися у бажанні позбутися працівників, котрі організували письмове звернення до начальника Управління охорони здоров`я Львівської міської ради ОСОБА_10 про його корупційну діяльність з метою усунення його від виконання посадових обов`язків, в порушення вимог п.2, п.3 ст.40 КЗпП України видав наказ № 29-к/тр від 28.02.2014 року та незаконно звільнив з роботи працівників Комунальної третьої стоматологічної поліклініки м.Львова, а саме: лікаря стоматолога ОСОБА_5 , завідувача 1-м стоматологічним відділенням ОСОБА_4 та заступника головного лікаря з лікувальної роботи ОСОБА_9 .

Так, завідувач 1-м стоматологічним відділенням ОСОБА_4 звільнений із займаної посади наказом №29-к/тр від 28.02.2014 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, який передбачає як умову звільнення - систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Однак, у зазначеному наказі не зазначено про систематичне невиконання ОСОБА_4 обов`язків, покладених на нього трудовим договором та вказана систематичність жодним чином не підтверджена, як матеріалами на підставі яких готувався наказ так і особовою справою ОСОБА_4 .

Лікар стоматолог ОСОБА_5 звільнений із займаної посади наказом №29-к/тр від 28.02.2014 на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, який передбачає як умову звільнення - невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Однак, у зазначеному наказі не зазначено про недостатню кваліфікацію або стан здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи та вказані підстави жодним чином не підтверджені, як матеріалами на підставі яких готувався наказ так і особовою справою ОСОБА_5 .

Поряд з цим, ОСОБА_7 при звільнення заступника головного лікаря з лікувальної роботи ОСОБА_9 вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки звільнення відбулося з порушенням встановленого законом порядку оскільки відповідно до п.п.4.1, 4.3.3. Положення «Про управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради» таке звільнення могло відбутися лише згідно наказу начальника Управління охорони здоров`я Львівської міської ради за погодженням з директором департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації.
Крім того, засідання профспілкового комітету Комунальної третьої стоматологічної поліклініки м.Львоваз приводу розгляду подання головного лікаря Комунальної третьої стоматологічної поліклініки м.Львова ОСОБА_7 про надання згоди на звільнення ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 28.02.2014 року та погодження такого звільнення відбулося у відсутності останніх саме за вказівкою ОСОБА_7 , що є порушенням ч.3 ст.43 КЗпП України.
Вказані порушення підтверджуються висновками територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області за результатами позапланової перевірки додержання вимог законодавства про працю у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м.Львова та свідчать про грубе порушення законодавства про працю головним лікарем вказаного закладу - ОСОБА_7 .

Водночас, незаконне звільнення ОСОБА_7 працівників закладу ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 здійснене з особистих мотивів, які проявилися у бажанні позбутися працівників, котрі організували письмове звернення до начальника Управління охорони здоров`я Львівської міської ради ОСОБА_10 про його корупційну діяльність з метою усунення його від виконання посадових обов`язків, а також діями спрямованими на їх звільнення за відсутності на те підстав.
Стороною обвинувачення вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.172 КК України, як незаконне звільнення працівників з особистих мотивів, тобто він обвинувачується у скоєнні злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, або виправні роботи на строк до двох років (в редакції Закону станом на 28.02.2014 року).

Згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст.49 КК України).

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту, - 28.02.2014 року.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час проведення підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання захисника закінчився двохрічних строк давності, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє строк, передбачений ч.1 ст.49 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т.5, арк. 138, 139), постановою слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_8 від 27.10.2015 року було оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_7 .
Разом з тим, згідно пояснень процесуального прокурора і підтверджується матеріалами кримінального провадження, що відомості про розшук в ЄРДР не вносились, досудове розслідування у зв`язку з цим не зупинялося, оперативно-розшукова справа не заводилась.

Згідно постанови слідчого від 30.10.2015 року в цей день в СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з`явився підозрюваний ОСОБА_7 , у зв`язку з чим його розшук припинено (матеріали кримінального провадження, т.5, арк.140).
Підтвердження отримання ОСОБА_11 повістки про виклик до слідчого у жовтні 2015 року або ознайомлення з її змістом іншим шляхом, як це передбачено ст.136 КПК України, в матеріалах кримінального провадження відсутнє.
З даних виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого Рожнятівської центральної районної лікарні ОСОБА_7 поступив в хірургічне відділення Рожнятівської ЦРЛ 08.10.2015 року, де був прооперований і проходив стаціонарне лікування до 30.10.2015 року (а.с.45).
Відповідно до п.5 ст.138 КПК України поважною причиною неприбуття особи на виклик є тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад.
За наведених обставин, оголошення ОСОБА_7 слідчим в розшук 27.10.2015 року не свідчить про ухилення його від досудового слідства в розумінні ч.2 ст.49 КК України.
Доводи потерпілих про те, що зі слів слідчого відомо, що він неодноразово тривалий час не міг зв`язатись із ОСОБА_7 і провести певні процесуальні дії під час досудового розслідування, не можуть братись судом до уваги, оскільки такі обставини категорично заперечуються процесуальним прокурором ОСОБА_3 , не знайшли свого об`єктивного підтвердження і спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, ст.139 КПК України передбачено наслідки неприбуття на виклик, зокрема, якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у відповідному розмірі, а також у випадку, встановленому частиною першою цієї статті, до підозрюваного, обвинуваченого, свідка може бути застосовано привід.
Між тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про застосування до ОСОБА_7 заходів забезпечення кримінального провадження у виді приводу та грошового стягнення, які були б наслідками неприбуття його на виклик, якби таке неприбуття без поважних причин мало місце.
Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Згідно довідки ОСК УМВС України у Львівській області № 66-15102015/46040 станом на 15.10.2015 року відомості про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності відсутні (матеріали кримінального провадження, т.5, арк.148).

З листа Львівської місцевої прокуратури № 2 від 09.03.2016 року № 05/10-198к вих16 (а.с.46) вбачається, що Львівською місцевою прокуратурою № 2 у інших кримінальних провадженнях, окрім кримінального провадження №0000645, досудове розслідування у яких здійснює СВ Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, не погоджувались повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Щодо супровідного листа СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 27.08.2015 року № 16/14-2081, адресованого прокурору Залізничного району м.Львова ОСОБА_12 , про направлення на вимогу трьох кримінальних проваджень, то такий не містить даних, які б свідчили, що ці провадження стосуються ОСОБА_7 і його процесуальний статус в таких.

Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Враховуючи наведене, в матеріалах кримінального провадження наявні належні докази про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , стосовно якого вирішується питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строку давності, не вчинив протягом цього строку нового злочину певної тяжкості.

Таким чином, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 дав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.
У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Пунктом 2 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що в підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8 ч.1 або ч.2 ст.284 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого, з огляду на те, що злочин за яким обвинувачується ОСОБА_7 є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, та з моменту скоєння такого минуло більше двох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності є підставним, відтак таке слід задовольнити і звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 284, 288, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст. 369-372 КПК України, п.1 ч.1 ст.49 КК України, суд
ухвалив:
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.172 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальнепровадження №0000645 відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, закрити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1