А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.09.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, повернуто прокурору для виконання вимог КПК України.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в обвинувальний акт всупереч вимог ч.2 ст.291 КПК України хоча і містить відомостей про виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, однак в ньому не зазначено формулювання обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, зокрема, не вказано суб`єктивної та об`єктивної сторін злочину, їх кваліфікуючої ознаки. Також в обвинувальному акті не викладено у чому полягала попередня змова між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та зміст такої домовленості. Окрім цього, судом констатовано про, те що в обвинувальному акті при викладенні обставин справи невірно зазначено по-батькові обвинуваченого ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з рішенням суду прокурор також подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор обґрунтовує апеляцію тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в ньому викладено всі відомості про обставини, які прокурор вважав встановленими, їх правова кваліфікація відповідає фактичним обставинам правопорушень, з зазначенням всіх елементів складу злочину.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 також порушує питання про скасування ухвали суду та направлення кримінального провадження для продовження розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що перешкод для призначення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 немає, а зазначені в ухвалу суду підстави для повернення обвинувального акту не відповідають фактичним обставинам.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які також підтримали подану захисником апеляційну скаргу, думку потерпілого ОСОБА_8 , який також вважав ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, обговоривши доводи суду першої інстанції і апеляційних скарг, вважає, що такі до задоволення не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб.
Отже, колегія суддів приходить до переконання , що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 містить неконкретизоване формулювання обвинувачення.
Посилання в апеляційних скаргах прокурора та захисника про відсутність перешкод для призначення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 немає, а зазначені в ухвалу суду підстави для повернення обвинувального акту не відповідають фактичним обставинам є необґрунтованими, в ньому не зазначено формулювання обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, зокрема, не вказано суб`єктивної та об`єктивної сторін злочину, їх кваліфікуючої ознаки.
Таким чином, судом першої інстанції такі порушення встановлено, в ухвалі суду наведено, а тому колегія суддів прийшла до висновку про необгрунтованість доводів апеляційних скарг захисника та прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України , апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги прокурора Ужгородської місцевої прокуратури та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2016 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6 прокурору - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: