Справа № 161/1199/16-к Провадження №11-кп/773/251/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000002 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Терешківка, Сумського району, жителя АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, непрацюючий, з середньою освітою, раніше судимий, востаннє 12.05.2014 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 4 місяці, засуджений:

за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з 06.01.2016.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме: з 06.01.2016 до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 25.12.2015 року, близько 01 години 00 хвилин, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій, шляхом відчинення дверей, проник в приміщення літньої кухні, що на території господарства АДРЕСА_2 , звідки викрав перфоратор «Експерт» вартістю 1000 гривень, болгарку «Елпром» вартістю 800 гривень, електричний подовжувач довжиною 6 метрів вартістю 100 грн., та трьохжильний електро-кабель довжиною 10 метрів вартістю 400 грн., який знаходився під навісом на подвір`ї, чим завдав ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 2 300 гривень.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій, посилається на те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі були враховані обставини, що пом`якшують покарання, дані про його особу, в результаті чого покарання, призначене судом, за своїм розміром є несправедливим внаслідок своєї суворості. Просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку, пояснив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого вважав безпідставною, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, підтверджуються зібраними в провадженні доказами і ніким не оспорюються.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оскаржується.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та про наявність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України є безпідставними.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин, вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому, його посередню характеристику, часткове відшкодування збитків потерпілому, відсутній претензій зі сторони останнього, в зв`язку з чим зроблено вірний висновок, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, суд по справі не вбачав.
Відповідно обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував усі ті обставини, на які обвинувачений вказує в поданій апеляційній скарзі.

Посилання обвинуваченого про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого колегія суддів вважає безпідставними.

Так при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі ті обставини на які вказує обвинувачений, оскільки призначене покарання обране ближче до мінімальної межі покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченої санкцією відповідної статті Кримінального закону, що свідчить про їх врахування в повній мірі судом першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 .
Підстав для зміни вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим є не спростованим твердження обвинуваченого про факт його затримання 02.01.2016 року. Так, на виконання ухвали Апеляційного суду Волинської області від 06.05.2016 року Луцькою місцевою прокуратурою була проведена перевірка даної заяви ОСОБА_7 за результатами проведення якої було встановлено, що останній в період з 02.01.2016 року по 06.01.2016 року кожного дня перебував в Луцькому ВП для проведення бесід. Проте, прокурор в судовому засіданні не зміг пояснити з якою метою ОСОБА_7 викликався в приміщення поліції, тривалість його перебування в даному відділенні, не обґрунтував в достатній мірі повноту та вичерпність проведення перевірки даних тверджень обвинуваченого, в зв`язку з чим колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 в період з 02.01.2016 року по 06.01.2016 року був обмежений в здійсненні свого права на вільне пересування. З врахуванням положень ст.ст. 12, 209 КПК України в даному випадку необхідно строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 02.01.2016 року, а не з 06.01.2016 року.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 без зміни.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 02.01.2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 02.01.2016 року по 25.05.2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Головуючий:

Судді: