Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
засудженогоОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілогоОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 29 березня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а також касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вказані судові рішення щодо нього.

За вказаним вироком засуджено:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 49 зазначеного Кодексу у зв`язку із закінченням строку давності ОСОБА_8 звільнено від призначеного за ч. 1 ст. 366 КК України покарання.
На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_8 позбавлено спеціального звання «капітан міліції».
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 року» ОСОБА_8 звільнено від відбування основного та додаткового покарання як такого, що на день набрання чинності цим Законом відбув більше однієї чверті строку призначеного покарання;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, такого, що не має судимості,

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 2 роки; за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Відповідно до ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
За цим вироком також засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.
Постановлено стягнути: на користь потерпілого ОСОБА_11 у рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 50 000 грн у солідарному порядку, зі ОСОБА_5 25 000 грн; на користь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у рахунок відшкодування судових витрат, витрачених на проведення експертизи, з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 1625,20 грн у рівних частинах (по 812,60 грн із кожного) та з ОСОБА_8 2415 грн; на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в м. Києві у рахунок відшкодування судових витрат, витрачених на проведення експертиз, зі ОСОБА_5 3710,88 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, обіймаючи посаду начальника відділу по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві, будучи представником влади, уповноваженим на виконання функцій держави, та працівником правоохоронного органу, вчинив перевищення влади та службове підроблення, а ОСОБА_5 визнано винним у пособництві співробітникам відділу по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві у перевищенні ними влади, а також у незаконному зберіганні ним наркотичних засобів у великих розмірах та психотропних речовин за таких обставин.
Так, 17 квітня 2009 року в післяобідній час оперуповноважені ВБНОН Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві капітан міліції ОСОБА_10 та старший лейтенант міліції ОСОБА_9 на території Оболонського району м. Києва проводили заходи по оперативно-розшуковій справі № 01-0082/08, заведеній 17 листопада 2008 року щодо ОСОБА_12 , який підозрювався у причетності до незаконного обігу наркотичних та психотропних речовин. У цей час спільно зі співробітниками міліції перебував їх знайомий, колишній оперативний співробітник УБОЗ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_5 . У ході відпрацювання зв`язків ОСОБА_12 . ОСОБА_10 та ОСОБА_9 отримали оперативну інформацію про можливе вчинення громадянином ОСОБА_11 правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом психотропних речовин.
З метою перевірки зазначеної інформації ОСОБА_9 приблизно о 15.40 год., керуючи автомобілем «Міцубісі Ланцер» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), блокував рух автомобілю марки «Деу Ланос» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_11 , який виїжджав з автокооперативу «Регата плюс» на вул. Резервній, 8 у м. Києві. Відразу ж після цього ОСОБА_10 підійшов до дверей водія автомобіля «Деу Ланос», діючи умисно та явно виходячи за межі наданих йому як співробітнику міліції, прав і повноважень, усупереч вимогам Закону України «Про міліцію» не представився, не перевірив у підозрюваного документів, що посвідчують його особу, а також інших документів, необхідних для з`ясування питання його причетності до вчинення правопорушення і через відчинене вікно безпричинно заподіяв ОСОБА_11 декількох ударів кулаком та долонею руки по голові. Коли останній вийшов із салону автомобіля, ОСОБА_10 продовжив бити його руками по тілу. В цей час до них підбіг ОСОБА_9 , який спільно із ОСОБА_10 всупереч вимогам зазначеного Закону за сприяння ОСОБА_5 почали вчиняти активні дії, спрямовані на незаконне затримання ОСОБА_11 , не повідомивши останньому його мотивів та підстав. У подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , не проводячи особистого огляду ОСОБА_11 і тим самим не перевіряючи наявної інформації щодо можливої причетності останнього до вчинення злочину чи іншого правопорушення, за відсутності будь-яких об`єктивних даних, які би підтверджували їх скоєння ОСОБА_11 , діючи умисно та явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень, всупереч вимогам Закону «Про міліцію» за безпосередньої участі ОСОБА_5 безпідставно й незаконно без попередження застосували до потерпілого фізичний вплив у вигляді заподіяння ударів ногами та руками по різних частинах тіла, а також спеціальний засіб наручники. ОСОБА_5 , активно сприяючи ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у незаконному затриманні ОСОБА_11 , створюючи сприятливі умови для вчинення ними злочину, пригнічуючи волю потерпілого, протиправно застосував до нього зброю пістолет марки ПМР калібру 9 мм, демонструючи його та постійно направляючи в бік потерпілого, висловлюючи при цьому погрози його застосування та здійснення пострілу в повітря, щоби примусити виконати незаконні вимоги співробітників міліції щодо спільного з ними слідування до відділку міліції. Продовжуючи перевищувати владу, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за сприяння ОСОБА_5 , незаконно затримавши ОСОБА_11 , насильно помістили його в салон автомобіля «Деу Ланос» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) і доставили до Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві. Таким чином, протиправно позбавивши його волі. Під час затримання ОСОБА_11 співробітники міліції жодних процесуальних документів не складали, факту вчинення ним будь-якого правопорушення встановлено і задокументовано не було.

Прибувши до приміщення Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві по вул. Голосіївській, 15 у м. Києві, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спільно із начальником ВБНОН Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві капітаном міліції ОСОБА_8 доставили ОСОБА_11 , який продовжував безпідставно перебувати у наручниках, до кабінету № 301, при цьому даних про це до книги обліку осіб, доставлених до райуправління міліції, не внесли. Крім того, інформації про застосування щодо ОСОБА_11 під час затримання фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї ОСОБА_10 та ОСОБА_9 негайно та письмово до відома безпосереднього начальника для сповіщення прокуророві не довели. Перевищуючи службове становище, перебуваючи у зазначеному кабінеті, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 спільно з неустановленими слідством особами у період із 16.30 до 17.30 год. з метою штучного завищення показників рівня розкриття підрозділом злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, під час опитування ОСОБА_11 , прагнучи примусити його надати пояснення про причетність до вчинення правопорушення зазначеної категорії, незаконно застосували до нього фізичне насильство та спеціальні засоби, що проявилось у заподіянні багаточисленних ударів по тілу ногами, руками, гумовим кийком та металевим вогнегасником. ОСОБА_11 , діючи під тиском ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , власноручно написав пояснення, в якому нібито викрив себе і ОСОБА_13 у причетності до вчинення правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин.
У результаті протиправного завдання за вищевказаних обставин ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та невстановленими слідством особами ударів ОСОБА_11 останньому було заподіяно легких тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , приблизно о 18.00 год., перевищуючи владу, насильно із застосуванням наручників, продовжуючи незаконно позбавляти волі ОСОБА_11 , помістили його в салон автомобіля марки «Деу Ланос» і доставили на вул. Резервну, 8 у м. Києві до в`їзду в автокооператив «Регата плюс» для складення протоколу огляду місця події.
Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спільно зі ОСОБА_5 та невстановленою слідством особою 17 квітня 2009 року приблизно о 19.00 год. прибули до гаражного боксу № НОМЕР_3 автокооперативу «Регата плюс», де повідомили його орендарю ОСОБА_14 про необхідність проведення огляду підвального приміщення, на що той погодився. Одразу після входження до підвалу гаражу ОСОБА_5 , сприяючи ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у перевищенні влади, прагнучи примусити ОСОБА_14 надати пояснення про його нібито причетність до вчинення правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою штучного завищення показників рівня розкриття підрозділом злочинів вказаної категорії протиправно застосував до ОСОБА_14 спеціальний засіб наручники. Після чого ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_14 написати пояснення під його диктовку, а коли отримав відмову, завдав йому декількох ударів металевою трубою по руках і ногах. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_9 також по черзі заподіяли ОСОБА_14 кожен декількох ударів металевою трубою по різних частинах тіла. Після цього ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа по черзі завдали декількох ударів кулаками й ногами по різних частинах тіла ОСОБА_14 . У подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спільно зі ОСОБА_15 протягом години били ОСОБА_14 металевою трубою по різних частинах його тіла.
В результаті протиправного завдання ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та невстановленою слідством особою ударів ОСОБА_14 останній отримав легкі тілесні ушкодження.
Продовжуючи свої дії, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи спільно зі ОСОБА_5 , всупереч волі ОСОБА_14 помістили останнього в салон легкового автомобіля марки «БМВ», де протиправно із застосуванням наручників утримували приблизно до 00.00 год. 18 квітня 2009 року, таким чином, незаконно позбавивши останнього волі.
Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , знаходячись на вул. Резервній, 8 із залученням інших співробітників відділу в період із 22.00 до 22.25 год. взяли участь в огляді місця події, в ході якого, всупереч ст. 191 КПК України 1960 року щодо постійної присутності понятих під час проведення цієї слідчої дії з метою штучного створення доказів причетності ОСОБА_11 до вчинення правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом психотропних речовин, на землі біля бетонної огорожі вилучили нібито належний ОСОБА_11 целофановий пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору, нібито викинутий ним під час затримання того ж дня о 15.40 год., достовірно знаючи, що ОСОБА_11 зазначеного не вчиняв. Продовжуючи фальсифікувати матеріали дослідчої перевірки, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , склали пояснення від імені понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , в яких власноручно зазначили недостовірні дані про участь у огляді ОСОБА_11 та визнання ним факту причетності до незаконного обігу психотропних речовин. Після завершення огляду приблизно о 23.00 год. ОСОБА_11 було доставлено до чергової частини Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві на вул. Малиновського, 2а в м. Києві.
Своїми умисними діями, направленими на перевищення влади, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за сприяння ОСОБА_5 та невстановлених слідством осіб заподіяли істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_14 .
Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 17 квітня 2009 року приблизно о 23.00 год. доставили ОСОБА_11 до вищевказаної чергової частини, де ОСОБА_10 , діючи умисно з метою створення уяви законності його затримання, склав рапорт, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про затримання ОСОБА_11 о 17.40 год., вчинення ним фізичного опору законним вимогам співробітників міліції та викидання на землю під час затримання поліетиленового пакета з білою порошкоподібною речовиною. При цьому ОСОБА_10 як безпосередній учасник затримання ОСОБА_11 достовірно знав про його проведення саме о 15.40 год., про відсутність з боку затриманого опору законним вимогам співробітників міліції, а також про те, що він під час затримання не викидав зазначеного пакету. Тоді ж ОСОБА_8 склав протокол від 17 квітня 2009 року про адміністративне затримання ОСОБА_11 згідно зі ст. 263 КУпАП, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про виявлення й вилучення у нього на АДРЕСА_1 поліетиленового пакета з амфетаміном, достовірно знаючи про те, що психотропна речовина у ОСОБА_11 не вилучалась, а також вніс відомості про проведення поверхневого огляду останнього перед поміщенням до кімнати затриманих у присутності понятого ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , хоча насправді вони при цьому присутні не були, а огляд не проводився. Вищевказаний протокол про адміністративне затримання ОСОБА_11 згідно зі ст. 263 КУпАП ОСОБА_8 разом із підробленим рапортом ОСОБА_10 та іншими документами передав до чергової частини Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де їх було зареєстровано в ЖРЗПЗ за № 6484, на підставі чого ОСОБА_11 було незаконно затримано за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП, і безпідставно поміщено до кімнати для затриманих.

Крім того, ОСОБА_5 у невстановлений слідством час у невстановленому місці за невстановлених слідством обставин придбав у невстановленої особи і незаконно без мети збуту з метою особистого вживання зберігав на АДРЕСА_2 два пакетики з речовиною білого кольору, чорний пакет з речовиною зеленого кольору, згорток фольги з речовиною зеленого кольору та пакетик, в якому лежали декілька пакетиків із речовиною білого кольору, що містили: наркотичний засіб метадон масою 2,212 г, що є великим розміром, та особливо небезпечну психотропну речовину МДМЛ (3,4-метилепдіокси-метамфетамін) масою 0,246 г; канабіс масою 77,6 г (у перерахунку на суху речовину); вага амфстамін у речовинах становить 1,204 г.
08 жовтня 2012 року під час проведення огляду помешкання на АДРЕСА_2 працівники міліції виявили й вилучили зазначений наркотичний засіб та психотропні речовини.
Апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_20 , скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а кримінальну справу щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 365 КК України та щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року закрив у зв`язку з їх смертю. У решті цей вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень у частині його засудження за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України й закриття справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року та ст. 5 КК України у зв`язку з декриміналізацією злочинного діяння на підставі Закону України від 21 лютого 2014 року № 746-VII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції». Також просить на підставі п. «в» ст. 1 Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році» звільнити його від відбування покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки має двох малолітніх дітей ОСОБА_21 , 2009 року народження, та ОСОБА_22 , 2013 року народження, щодо яких не позбавлений батьківських прав.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_5 і направити справу на новий судовий розгляд у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів й особам засуджених внаслідок м`якості. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не повною мірою врахував тяжкість вчинених злочинів, їх наслідки, думку потерпілого щодо призначення винним покарання в максимальних межах і належним чином не обґрунтував свого рішення про призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, а ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Апеляційний суд усупереч вимогам ст. 377 КПК України 1960 року не навів підстав, на яких визнав необґрунтованими доводи представника потерпілого про м`якість призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_5 покарання. При цьому правомірність застосування до ОСОБА_23 ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» прокурором не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника на підтримання доводів касаційної скарги сторони захисту і заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора, пояснення прокурора та представника потерпілого про м`якість призначеного засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 покарання й безпідставність доводів засудженого, захисника ОСОБА_6 , який просив касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення. наведених у касаційній скарзі, за перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції керуватися статтями 370372 КПК України 1960 року. За змістом зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень у касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого.

Згідно зі ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій його було оскаржено.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, та винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, суд зробив на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні й детально викладених у вироку, що по суті у скаргах не оспорюється.
Перевіривши матеріали кримінальної справи в межах касаційних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що непереконливими є доводи засудженого ОСОБА_5 про необхідність закриття відповідно до ст. 5 КК України кримінальної справи щодо нього в частині обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України на підставі змін внесених до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України у зв`язку з імплементацією до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції.
Так, Законом України від 21 лютого 2014 року № 746-VII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції», який набрав чинності 28 лютого 2014 року, ст. 365 КК України викладено у новій редакції зі зміною суб`єкта злочину перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, на час вчинення зазначеного злочину ОСОБА_8 обіймав посаду начальника відділу по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві, а ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були оперуповноваженими цього ж відділу, тобто працівниками правоохоронного органу.
Відповідальність за ст. 365 КК України настає лише за умови, що перевищення влади або службового становища вчинено спеціальним суб`єктом працівником правоохоронного органу.
Спеціальні питання кваліфікації цього злочину, призначення покарання за нього, відмежування його від інших злочинів, тлумачення окремих термінів та понять розкриваються у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 15 «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень». Згідно з п. 3 зазначеної постанови організаторами, підбурювачами, пособниками перевищення влади чи службових повноважень працівником правоохоронного органу можуть визнаватись як інші правоохоронці, так і особи, які не є працівниками правоохоронних органів. Дії таких співучасників потрібно кваліфікувати за відповідними частинами статей 27 та 365 КК України.
Виходячи з наведеного та встановлених судом фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України і підстав для закриття кримінальної справи щодо вказаної особи за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року та ст. 5 КК України у зв`язку з декриміналізацією злочинного діяння на підставі Закону України від 21 лютого 2014 року № 746-VII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції» немає.
Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі прокурора, щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засуджених через м`якість, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 зазначеного Кодексу в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину (ч. 2 ст. 365 КК України), який відповідно до ст. 12 цього Кодексу є тяжким, обставини його вчинення, дані про особу винного, котрий має постійне місце проживання та реєстрації, працює, одружений, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, за даними облікової документації на спеціальних обліках не перебуває, відсутність обставин, що відповідно до статей 66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання.

Зваживши на все це, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, проте, дотримавшись вимог статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції кримінального закону, за який його засуджено.
Підстав вважати, що покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, не встановлено.
Крім того, в матеріалах справи наявна ухвала Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2013 року, якою попередній вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2012 року щодо ОСОБА_8 за цим обвинуваченням скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд, але не на підставі призначення м`якого покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного (який позитивно характеризується за місцем проживання та посередньо за місцем основної роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітніх дітей та матір пенсійного віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває), наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття), й відсутність обставин, що його обтяжують.
З урахуванням аналізу особи винного як у загально соціальному плані, так і в плані йог потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки засудженого після вчинення злочину, що характеризує його особу, та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2013 року, якою скасовано вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2013 року щодо ОСОБА_5 за пред`явленим обвинуваченням, а справу направлено на новий судовий розгляд не через м`якість призначеного покарання, мотивовано визначив ОСОБА_5 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на максимальний строк, який є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення. Це рішення у вироку не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається як явно несправедливе чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Разом із тим, обґрунтованим є рішення суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього акта амністії у зв`язку з тим, що він має двох неповнолітніх дітей, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_5 не є суб`єктом амністії на цих підставах, тому що його засуджено за тяжкий злочин (ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України).
За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , у тому числі щодо обраного їм заходу примусу, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
Переконливих аргументів щодо неправильного застосування судом норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування, в касаційній скарзі прокурора не міститься.
Істотних порушень норм матеріального чи кримінально-процесуального закону, які згідно з ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року були би підставами ля зміни або скасування оскаржуваних судових рішень, у справі не встановлено, звідси й відсутність підстав для задоволення касаційних скарг.
Керуючись статтями 394396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та прокурора без задоволення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3