11-кп/775/180/2016(м)

Номер провадження 11кп/775/180/2016(м) доповідач ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.286КК України

ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі Донецької області апеляційні скарги прокурора прокуратури Донецької області, захисника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого змінним помічником капітана буксира «Нібулон-6» судноплавної компанії ТОВ СП «Нібулон», не судимого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,

визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання на 3 роки.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, 22 жовтня 2015 року приблизно о 14 годині 50 хвилин водій ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог п.п.2.9 «а», 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, згідно яких: водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год; водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 Правил дорожнього руху України,- перебуваючи під впливом наркотичних речовин у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання каннабіноідів (неускладненої), керуючи технічно справним автомобілем «Нуundаі Ассеnt», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з перевищенням максимально допустимої швидкості в населених пунктах здійснював на ньому рух по проїжджій частині вул. Артема з боку бул. Шевченка у напрямку пр. Леніна в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області.

Проїжджаючи ділянку проїжджої частини вул. Артема в районі перехрестя з вул. Євпаторійською, де мається нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою «Зебра», водій ОСОБА_8 , діючи необережно, в порушення вимог п.п.1.7, 2.3 «б», 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких: водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух, лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,- маючи об`єктивну можливість спостерігати, що перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом в попутному йому напрямку на проїжджій частині вул. Артема зупинився автомобіль «Nissan Sunny 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , проявляючи злочинну самовпевненість, не звернувши на це увагу і не зробивши належних висновків про можливість знаходження на пішохідному переході пішоходів, не прийняв заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та, продовживши подальший рух вперед, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїжджу частину вул.Артема по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху автомобіля «Нуundаі Ассеnt».

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події малолітньому пішоходу ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливу під м`які оболонки та речовину головного мозку, від яких 22.10.2015 р. о 17:10 год. в приміщенні КП «Міська лікарня №5» м. Маріуполя останній помер.

Не погодившись з вироком суду прокурор прокуратури Донецької області звернувся з апеляційною скаргою в якій просив вирок суду скасувати та ухвалити новий яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з реальним його відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В апеляційній скарзі посилався на те, що суд не належним чином врахував усі обставини що пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного. А саме вважає що судом не враховано те що відповідно до ст.12КК України цей злочин є тяжким. Також висновок про щире каяття є помилковим оскільки обвинувачений визнавав вину частково, а саме заперечував факт перебування під впливом наркотичних речовин. Також зазначив що обвинувачений звертався до світка ОСОБА_13 ,, який був в якості лікаря нарколога з пропозицією спотворити результати медичного огляду.

Крім того, судом не надана належна оцінка тому, що ОСОБА_8 , керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, за складних дорожніх та погодних умов перевищив допустиму швидкість руху у межах населеного пункту, здійснив наїзд на пішохода на ділянці, чітко поміченій як «пішохідний перехід» дорожнім знаком та дорожньою розміткою.

Висновки суду щодо позитивної характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_8 і можливості його виправлення без ізоляції від суспільства є помилковими. Оскільки, хоча обвинувачений раніше і не судимий, однак неодноразову притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил безпеки дорожнього руху, у тому числи за ст.130 КУпАП.

Також з апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_9 яка просила змінити вирок суду першої інстанції, та призначити покарання ОСОБА_8 за ст.286 ч.2 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права курувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст..75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Посилалась на те, що обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, за виключенням того що він знаходився у стані наркотичного сп`яніння. Оскільки свідок ОСОБА_14 пояснив що обвинувачений перебував у шоковому стані, але не в стані сп`яніння, також стан сп`яніння не підтвердив і свідок ОСОБА_15 .

З медичної картки стоматологічного хворого № 00261 вбачається, що 21.10.2015 року ОСОБА_8 , було видалено 2 великі верхні зуби з накладенням швів на пошкоджену дісну та рекомендовано приймати ібупрофен в продовж 3 днів. Згідно з незалежними висновками державних органів МОЗ України КУ «Одеське обласне бюро судово медичної експертизи» № 3094-05 від 21.12.2015 р. та Національного фармацевтичного університету № 2906/65 від 23.12.2015 р. зазначено, що препарат «Ібупрофен» може давати хибно позитивну реакцію у біосередовищу людину на групу каннабіноідів при імунохроматографічних дослідженях.

Допитаний з цього поводу лікар нарколог ОСОБА_13 , пояснив, що він проводив медичний огляд ОСОБА_16 , та поставив йому вищезазначений діагноз на підставі зовнішніх ознак ,а також проведеного у лабораторії дослідження сечі, виключаючи при цьому можливість встановлення помилкового діагнозу внаслідок шокового стану та вживання ібупрофену.

Крім того, висновок ОСОБА_17 , не можно вважати допустимум доказом оскільки вин був зроблений з порушенням Наказа МВС України та МОЗ України № 400/666 від 09.09.2009 р. Так згідно п.3.20 Інструкції, висновок результатів медичного огляду складається у трьох примірниках та видається під підпис: уповноваженій особі державтоінспекції МВС, патрульній служби МВС, яка доставила дану особу на огляд, другий надається оглянутій особі, третій залишається в закладі охороні здоров`я. Чого не було зроблено в той день, що і позбавило право на оскарження цих висновків.

Також з апеляційною скаргою звернувся потерпілий ОСОБА_7 який просив,пом`якшити покарання ОСОБА_8 .

Зазначив те, що обвинувачений до теперішнього часу допомагає як матеріально так і морально потерпілим, щиросердечно покаявся у скоєному, не намагався уникнути відповідальності, неодноразово вибачався. З урахуванням того що він має родину та малолітню дитину потерпілі просять суворо не карати.

Вважає, що ОСОБА_8 , під час скоєння злочину не перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілого , думку обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволення апеляційної скарги захисника та потерпілого, заперечували у задоволенні апеляційної скарги прокурора, та думку потерпілого, який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а його та захисника апеляційні скарги задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та потерпілого підлягають задоволенню частково, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 ч.1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально процесуальним кодексом.

Зокрема судом не враховано вимоги ч.ч. 1,2 ст.65 КК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно яких, особі, яка скоїла злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Також не враховані вимоги п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» згідно з яким, при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають урахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правопорушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Судом першої інстанції не враховано те, що злочин, який вчинений обвинуваченим, відповідно до ст.12 КК України є тяжким. Не надано належної оцінки ступеню суспільної небезпеки, який несе в собі скоєний ОСОБА_8 , злочин, а саме те що в наслідок його протиправних дій сталася загибель малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновки суду щодо щирого каяття ОСОБА_8 також є помилковими, оскільки обвинувачений вину визнавав лише частково, заперечував факт перебування під впливом наркотичних речовин у момент скоєння ДТП, що є обставиною яка обтяжує покарання. Факт перебування ОСОБА_8 у стані наркотичного сп`яніння підтверджуються висновком № 1150 від 22.10.2015 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_18 ,О перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання каннабіноідов та показами свідка ОСОБА_13 , який був лікарем наркологом. За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника в частині того що ОСОБА_8 , не знаходився у стані наркотичного сп`яніння не знайшли свого підтвердження.

Також судом не надана належна оцінка обставинам скоєння кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, за складних дорожніх та погодних умов перевищив допустиму швидкість для руху у межах населеного пункту, здійснив наїзд на пішохода на ділянці, чітко поміченій як «пішохідний перехід» дорожніми знаками та розміткою.

Також судом не враховано те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил безпеки дорожнього руху, у тому числі за ст.130 КУпАП, але протиправні дії не припинив.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів у відповідності зі ст.ст.50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Донецької області задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляду позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ