АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/853/16 Справа № 192/1531/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріаликримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого в режимі
відеоконференції ОСОБА_6 ,

Встановила:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року змінити і застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України. Посилається на те, що суд не взяв до уваги, що всі його стягнення за порушення режиму були погашені. Зазначає, що розкаявся у вчиненому, своєю працею та поведінкою довів, що став на шлях виправлення, має заохочення. Крім того, він має мати пенсійного віку, дружину та неповнолітнього сина, які потребують його допомоги.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2013 року було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України йому частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2013 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців 10 днів.
Суд, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення, за час відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 з травня 2013 року по теперішній час режим утримання порушував, мав 3 заохочення та 3 стягнення, усі стягнення за грубі порушення режиму утримання. Крім того, засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, ознайомившись з матеріалами провадження, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України і застосування до нього умовно-дострокового звільнення є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_6 , він відбув 2/3 частини строку покарання, був працевлаштований в Солонянській виправній колонії № 21 з травня 2013 року різнорабочим в дільниці КПЗ, до праці ставиться посередньо, має лише три заохочення, застосовані 21 жовтня 2013 року, 25 липня 2014 року, 11 грудня 2015 року, тобто мають разовий, а не систематичний характер. Крім того, засуджений за весь період відбування покарання має три стягнення за порушення режиму утримання, за весь період відбування покарання характеризується посередньо, приймає участь у роботі самодіяльних організацій, в реалізації диференційованого виховного впливу "Повернення"і прийшов до висновку, що не зважаючи на активну соціальну активність засудженого, наявність в нього стягнень за весь період відбування покарання та посередня характеристика не може свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений за час відбування в Солонянській виправній колонії № 21 мав три заохочення, застосовані 21 жовтня 2013 року, 25 липня 2014 року, 11 грудня 2015 року, не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо того, що 2 стягнення ним отримані під час перебування в СІЗО і є погашеними, а під час відбування покарання в Солонянській виправній колонії він має лише одне стягнення, яке також погашено, має 3 заохочення, приймає участь в програмах ДВВ, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі засуджений.
Щодо посилань ОСОБА_6 на те, що його підтримки потребують мати пенсійного віку та дружина з неповнолітнім сином, вони не можуть впливати на факт застосування ст. 81 КК України.
Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обгрунтованого рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що до ОСОБА_6 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та не вбачає підстав до задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись статтями 404, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів
Постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4