Ухвала іменем україни 16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000245, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Запоріжжя, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За зазначеним вироком, залишеним ухвалою апеляційного суду

без змін, ОСОБА_6 засуджено за ст. 336 КК України до покарання

у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, будучи військовозобов`язаним та визнаним військово-лікарською комісією 15 січня 2015 року придатним за станом здоров`я до військової служби за мобілізацією, всупереч вимогам законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок та військову службу», Указу Президента від 14 січня 2015 року

№ 14/2015 «Про часткову мобілізацію» 12 травня 2015 року відмовився отримати від відповідальних осіб Матвіївської сільської ради Веселівського району Запорізької області повістку ІНФОРМАЦІЯ_2

і 14 травня 2015 року о 06.00 год. без поважних причин не з`явився до вказаного військкомату в смт Веселому Веселівського району Запорізької області з відповідними речами та документами для подальшого направлення до пункту збору для проходження військової служби за мобілізацією, порушивши таким чином порядок комплектування Збройних Сил України.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме про застосування положень ст. 75 КК України, а також стверджує про істотні порушення кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції.
На касаційну скаргу прокурора захисник засудженого надіслав заперечення, у якому просить залишити без зміни оскаржувані судові рішення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
При цьому прокурор не оспорює доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ст. 336 КК України.

Доводи ж про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого унаслідок суворості та про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд урахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який

до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні двох дітей 2000-го та 2012 років народження.
Також суд взяв до уваги обставинами, що пом`якшують покарання винного, якими визнав, щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, які б його обтяжували.

Оцінивши наведені обставини в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення винній особі покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини інкримінованої їй статті закону України про кримінальну відповідальність, а також дійшов висновку, що до винного можна застосувати ст. 75 цього Кодексу і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання та обґрунтованість рішення

про застосування вказаної статті, погодився з рішенням районного суду, не встановивши при цьому обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання та безпідставності звільнення від його відбування.
З урахуванням зазначених даних колегія суддів вважає призначене

ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу, а з огляду на особу засудженого та обставин, що пом`якшують його покарання, застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням найефективніше сприятиме виправленню засудженого.
Крім того, аналогічні доводи щодо м`якості призначеного засудженому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України були наведені в апеляційній скарзі прокурора і перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. Ухвала апеляційного суду повністю відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, з огляду на наведене підстав вважати покарання, призначене ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України, несправедливим, у тому числі внаслідок м`якості, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3