Єдиний унікальний номер 227/1326/16-к
Номер провадження 11-кп/775/1091/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті, у залі судових засідань апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000230 від 06 лютого 2016 року за апеляційними скаргами прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Покровське Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 06 червня 2003 року Ленінським районним судом міста Донецька за ч.1 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, 2) 06 грудня 2006 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст.187, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 3) 28 липня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.3 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

в с т а н о в и л а:

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 08 березня 2016 року приблизно о 10 годині він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов у квартиру АДРЕСА_2 , де проживає його знайома ОСОБА_8 , та скориставшим тим, що в квартирі нікого немає, таємно, повторно, викрав телевізор марки Panasonic модель ТХ-21Х3Т вартістю 864 гривні, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення втік, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 864 гривні.

Крім того, 08 березня 2016 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення телевізора марки LG модель 21FX5RLX-ТВ, знов прийшов у квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що в квартирі нікого не має. Перед цим ОСОБА_6 , не повідомляючи про свої злочинні наміри свого знайомого ОСОБА_9 , попросив останнього допомогти забрати нібито його телевізор, на що той погодився. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, приблизно об 11 годині ОСОБА_6 , завідомо достовірно знаючи, що в квартирі ОСОБА_8 нікого немає, разом із ОСОБА_9 через незаперті двері проник до квартири, звідки таємно, повторно, викрав телевізор марки LG модель 21FX5RLX-ТВ, чорного кольору, вартістю 735,80 гривень. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , виніс вказаний телевізор з квартири на сходовий майданчик під`їзду, де біля дверей квартири на нього чекав ОСОБА_9 та разом з останнім, який вважав, що допомагає другу винести свою річ і не здогадувався про злочинні дії ОСОБА_6 , почали спускатися по сходах з телевізором. Під час спускання по сходах з телевізором ОСОБА_6 та ОСОБА_9 були помічені малолітньою донькою потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_10 , яка здогадалася про протиправний характер дій ОСОБА_6 та зробила йому зауваження, на що він відповідним чином не відреагував та майно не повернув. Усвідомлюючи, що злочинні дії помічені і він застигнутий при вчиненні крадіжки, ОСОБА_6 , діючи відкрито, свідомо нехтуючи присутністю малолітньої ОСОБА_10 , повторно, відкрито викрав телевізор марки LG модель 21FX5RLX-ТВ, вартістю 735,80 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 років. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не враховані згідно ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання, а саме злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину. Також зазначає, що викрадені речі не були добровільно видані обвинуваченим.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вину свою у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, добровільно надав докази своєї провини. Просить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили та вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляцію прокурора, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 186 КК України в апеляційному порядку оскаржено не було.

Як видно із матеріалів провадження, ОСОБА_6 свою вину визнав повністю і з приводу обставин давав показання, зміст яких не суперечив наведеним у вироку доказам, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Викладені у апеляційних скаргах доводи прокурора та обвинуваченого про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення реального покарання у виді позбавлення волі не дотримався загальних засад призначення покарання є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, відбував покарання у вигляді позбавлення волі і знов вчинив умисні корисні злочини, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з думкою прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого та обставини, які обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, судом першої інстанції була надана оцінка обставинам скоєних злочинів, особі обвинуваченого та враховані обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, в тому числі вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

При обранні міри покарання судом першої інстанції належним чином враховано визнання обвинуваченим вини, ступень реалізації злочинного умислу, дані про особу винного та обрано покарання в межах санкцій інкрімінуємих статей Особливої частини Кримінального кодексу України, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України. Підстав для призначення ОСОБА_6 покарання більш суворого, колегія суддів не вбачає.

Доводи прокурора про те, що викрадені речі були видані не обвинуваченим, а його матір`ю, колегія суддів вважає не слушними, оскільки суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття у вчинених злочинах та активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочинів, що в свою чергу не спростовується прокурором.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_8 претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не мала і просила його суворо не карати.

Отже на переконання колегії суддів, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування вироку, судом першої інстанції припущено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України строк утримання ОСОБА_6 під вартою з 04 серпня 2016 року по 11 жовтня 2016 року зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: