Справа № 462/7124/15-к
У Х В А Л А
30 березня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000685 відносно ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

встановив:
В провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000685 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

Прокурор в ході судового розгляду, в судовому засіданні 30.03.2016 року, заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на строк тридцять днів, оскільки відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Обвинувачений і його захисник заперечили проти клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на його безпідставність, вважають, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тяжкість покарання, передбаченого за вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_5 , не можуть бути єдиною підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просять застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, ОСОБА_5 слід змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з наступних підстав.
У відповідності до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити як права обвинуваченого, так і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно вплинути на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Як встановлено, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 02.07.2015 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31.08.2015 року та ухвалою від 26.08.2015 року, продовжено строк тримання під вартою до 30.09.2015 року, при цьому встановлено ризики того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків, знищувати докази у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. В подальшому дію такого запобіжного заходу було продовжено, востаннє - по 02.04.2016 року.

З матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду неодноразово оголошувались перерви у зв`язку з неявкою свідків обвинувачення.

Згідно встановленого порядку дослідження доказів під час судового розгляду передбачено допит свідка обвинувачення - залегендованої особи ОСОБА_6 , однак такий неодноразово в судове засідання не з`являвся, вимоги суду про забезпечення явки цього свідка в судове засідання залишились без реагування, протягом тривалого часу прокуратурою, яка підтримує державне обвинувачення, в порушення вимог ч.3 ст.23 КПК України, не вжито заходів щодо забезпечення свідка для допиту під час судового розгляду, при цьому прокурор наполягає на допиті даного свідка. Такі обставини не сприяють дієвості кримінального провадження і завершення такого в розумні строки, між тим обвинувачений протягом цього часу утримується під вартою, на що неодноразово звертала увагу сторона захисту.
Крім цього, суд бере до уваги, що хоча ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, однак, сам по собі факт тяжкості злочинів, які інкримінуються ОСОБА_5 , не може бути підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості.

При цьому, вирішуючи питання про продовження чи зміну запобіжного заходу, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 тривалий час утримується під вартою, не судимий в силу ст.89 КК України, одружений, має двох малолітніх дітей, постійне місце реєстрації та проживання, що свідчить про наявність стійких соціально-стримуючих факторів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого на даній стадії судового провадження за наведених обставин є безпідставним, погоджується з доводами сторони захисту, які є обґрунтованими, зокрема, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні і подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшились, і вважає за можливе щодо ОСОБА_5 застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну процесуальну поведінку під час судового провадження.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців, а тому визначається судом до 28.05.2016 року.
Враховуючи вимоги ч.ч.3, 5 ст.202 КПК України, оскільки щодо обвинуваченого ОСОБА_5 застосовується запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне негайно звільнити обвинуваченого з-під варти та зобов`язати його невідкладно прибути до свого місця проживання.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 202, 331 КПК України, суд -

ухвалив:
Змінити обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000685 ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2)не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 цілодобово;

3)носити електронний засіб контролю.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, направити для виконання і контролю органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення і закінчується 28 травня 2016 року.

Ухвала суду постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення остаточного рішення окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1