ун. № 759/6308/16-к пр. № 1-кп/759/469/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , законний представник потерпілого ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 ; розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0010120 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта базова середня, студента 1-го курсу Державного вищого навчального закладу "Київський транспортний економічний коледж" Національного транспортного університету, не судимого, непрацюючого; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 11.10.2015 приблизно о 16 год., знаходячись на території Братського кладовища по вул. Г.Барського, 4 в м. Києві, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито заволодів чужим майном, належним батьку неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_4 , чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 758 грн.

Так, ОСОБА_9 11.10.2015 о 15 год. 40 хв., знаходячись разом зі своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_10 на зупинці швидкісного трамваю маршруту № 1 «вул. Зодчих» в м. Києві, за попередньою домовленістю зустрівся з неповнолітнім ОСОБА_5 , з яким познайомився через всесвітню мережу «Інтернет», майном якого вирішив відкрито заволодіти. Після чого, ОСОБА_9 запропонував прослідувати ОСОБА_5 на територію Братського кладовища по вул. Г.Барського, 4 в м. Києві, під приводом відвідати могилу батька. На пропозицію ОСОБА_9 . ОСОБА_5 погодився, нічого не підозрюючи про дійсні наміри останнього.

Знаходячись на території Братського кладовища по вул. Г.Барського, 4 в м. Києві, ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, наблизився до ОСОБА_5 та наніс удар кулаком правої руки в область обличчя, чим спричинив фізичний біль, від якого потерпілий не стримався на ногах та впав на землю, після чого, наблизившись до нього, ОСОБА_9 наніс декілька ударів ногами та руками по різним частинам тулуба потерпілого. Користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_5 не чинить опір, ОСОБА_9 висловив словесну вимогу передати йому наявні грошові кошти та мобільний телефон, після чого він відкрито заволодів мобільним телефоном «Самсунг» GT-C3322SRASEK, вартістю 700 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 20 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 38 грн., чим спричинив батьку неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , матеріальну шкоду на загальну суму 758 грн.

Відкрито заволодівши чужим майном ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2976 від 16.10.2015 у ОСОБА_5 виявлено два садна по передній поверхні правої гомілки в середній третині, та вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, фактичних обставин викладених в обвинувальному акті не заперечив. Повідомив суду, що 11.10.2015 о 15 год. 40 хв., знаходячись разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 на зупинці швидкісного трамваю маршруту № 1 «вул. Зодчих» в м. Києві, за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_5 , з яким познайомився через всесвітню мережу «Інтернет». Після чого запропонував прослідувати ОСОБА_5 на територію Братського кладовища по вул. Г.Барського, 4 в м. Києві, щоб відвідати могилу батька. На території вказаного кладовища вдарив ОСОБА_5 кулаком в обличчя, внаслідок чого він впав, та після цього словесно вимагав наявний у нього телефон. ОСОБА_5 віддав йому мобільний телефон «Самсунг» вартістю 700 грн., після цього він залишив це місце. Усвідомивши свою відповідальність за вчинене добровільно повідомив поліції про вчинені злочинні дії та повернув мобільний телефон потерпілому.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_9 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав чуже майно (грабіж), тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. Суд враховує ступінь здійснення злочинного наміру та їх причини, дані про особу винного, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, не судимий, є сиротою та виховувався без батьків, на даний час навчається в коледжі та характеризується в навчанні позитивно, відсутність претенезій будь-якого характеру від потерпілої сторони та прохання призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття ОСОБА_9 , не знаходячи при цьому обтяжуючих покарання обставин.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, молодий вік обвинуваченого, відсутність претензій до нього від потерпілої сторони, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_9 в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання за злочин в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України у виді позбавлення волі, застосувавши ст. 104 КК України, і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки у відповідності до ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 104 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_9 а покласти обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання або роботи та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: