Справа № 527/116/16-к
провадження № 1-кп/527/29/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2016 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине об`єднані в одне провадження кримінальні провадження № 0001102 від 23.11.2015 року та № 0000743 від 16.10.2013 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 17.07.2014 року Глобинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; відповідно до ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 4.11.2015 року звільнення від відбування покарання скасовано;

-11.03.2016 року Семенівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 , ч.1 ст. 69, ст.71 КК до 3 років 3 місяців позбавлення волі, в даний час відбуває покарання;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
23 листопада 2014 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на території домогосподарства, розташованого в АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс один удар дерев`яною штахетиною з паркану по голові останнього, чим спричинив тілесні ушкодження у виді закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 198 від 28.11. 2014 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України визнав частково: не заперечував, що наніс удар штахетиною по потерпілому, проте, наполягав, що зробив це не навмисно, а вимушено, в стані необхідної оборони, оскільки ОСОБА_4 кинувся на нього з ножем і погрожував вбивством.

Пояснив наступне. Ввечері , напередодні події, він та його знайомі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , проходили мимо двору ОСОБА_9 . Єгор захотів поламати їм паркан. Він у цьому участі не приймав. На шум вибіг ОСОБА_10 з лопатою та його мати. Далі він сидів у них вдома, пили пиво і чекали міліцію. Наступного дня йому зателефонував ОСОБА_11 і сказав, що до нього приходив ОСОБА_9 із ножем та вимагав, щоб поставили паркан. Ворона попросив його розібратися із ОСОБА_9 , щоб той більше до нього не приходив.

Після цього він (обвинувачений) ішов з дому в центр мимо двору ОСОБА_9 . ОСОБА_12 гукнув йому : « ОСОБА_13 , побалакаємо». Був у нетверезому стані. Звинувачував його в тому, що поламав паркан. Вони зайшли до будинку, були там десь 10 хвилин. ОСОБА_9 разом з чоловіком його матері - ОСОБА_14 пили горілку. Він (обвинувачений) був тверезий. Потім ОСОБА_12 на столі схватив іржавий ніж довжиною десь 15-20 см і кинувся з ним до нього, кричав: «Заріжу!». Його мати його відштовхувала. Він ( ОСОБА_15 ) вибіг з будинку, ОСОБА_9 за ним з ножем, бігав по подвір`ю і «поронув» йому руку. Спричинив поріз ножем із ліктьової внутрішньої сторони. Він змушений був підібрати штахетину і махав перед собою, а потім вдарив нею по руках потерпілого. Замахувався по руках зліва направо. Як тримав штахетину не пам`ятає, куди попав не бачив. Мати ОСОБА_4 постійно знаходилася поруч них, і кричала йому (обвинуваченому) «тікай!».

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_16 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 ішли з бару п`яні. Ворона пішов додому, а ОСОБА_15 , як йому пізніше сказав про це ОСОБА_18 , поламав у нього вдома паркан. Коли він вибіг на вулицю, вони вдвох тікали від нього. Потім ОСОБА_15 запевняв, що він цього не робив. Паркан через деякий час відремонтував ОСОБА_18 .

Наступного дня після цієї події ОСОБА_6 зайшов до них додому, був добре випивши. За столом сиділи його (потерпілого) брат ОСОБА_19 та кум ОСОБА_20 . Вони випили разом десь по 200 грамів горілки. Він (потерпілий) почав з`ясовувати у ОСОБА_15 для чого той поламав паркан. У відповідь ОСОБА_21 почав обзиватися. По цій причині він (потерпілий) став виганяти його із своєї хати. Вийшли з будинку вдвох. Він хотів прикурити, стояв на порозі в одвірках вхідних дверей. Ненароком впустив сірники та сигарети, а коли нахилився, щоб підняти їх, отримав від ОСОБА_6 удар зліва штахетиною по голові. В голові запаморочилося і він впав на коліна. Відразу звернувся за медичною допомогою до сусідки медичного працівника. Потім у хірургічному відділенні йому наклали шви. Кілька разів втрачав свідомість. На лікування та поїздку до лікарні в цілому витратив 5000 грн. ОСОБА_6 збитки не відшкодував.

Ніякого ножа він по відношенню до ОСОБА_6 не застосовував.

Свідок ОСОБА_22 мати потерпілого, у суді повідомила, що обвинувачений проживав неподалік - через три садиби, по їх вулиці. Ввечері перед подією, близько 24-00 год., він і ще один хлопець Єгор, ішли з бару, були нетверезі. Почали бахкати ногами у хвіртку, ворота, били штахетиною по паркану, розкидали штахет по всьому дворі, було розбито навіть скло у вікні. Вона відразу викликала міліцію. При працівниках міліції ОСОБА_6 свою участь категорично заперечував. Пізніше виявилося , що шибку розбив ОСОБА_18 .

Наступного дня ОСОБА_21 прийшов до них додому. Син на підвищених тонах почав вимагати у нього, щоб поставили паркан на місце. Хлопці при ній посварилися в будинку. Потім син вибіг на двір, став прикурювати , нахилився при цьому. В цей час ОСОБА_21 схватив штахетину і тримаючи її обома руками наніс один удар по голові сина. Той впав. Штахетина навіть розкололася. В лікарні на рану наклали шви. На лікування сина було затрачено близько 3000 грн. Владислав обіцяв відшкодувати їх, але не сплатив ні копійки. До цього також були випадки, коли він бив її сина, проте, до міліції вони не зверталися, так як батько обвинуваченого є кумом її сина. У селі обвинувачений вів себе так, ніби всі повинні його боятися.

Свідок ОСОБА_14 вітчим потерпілого, у судовому засіданні підтвердив, що ввечері перед подією було зруйновано паркан у нього вдома, а наступного дня до них приходив ОСОБА_6 .. Володимир вів з ним розмову за ремонт паркану. Потім він (свідок) пішов вправлятися по господарству, тому моменту нанесення удару не бачив. Знає про це лише зі слів дружини.

Допитаний як свідок ОСОБА_23 брат потерпілого, у судовому засіданні пояснив , що про подію, яка відбулася 23.11.2014 року між його братом ОСОБА_12 та ОСОБА_6 нічого сказати не може, так як в цей час перебував у м. Києві. На другий день вранці його повідомила мати, що ОСОБА_6 вдарив брата штахетиною і той зараз лежить в лікарні, наклали шви. Також говорила, що якась компанія поламала вдома паркан, був при цьому і ОСОБА_21 .

У ОСОБА_6 з братом ОСОБА_12 інколи виникали сварки. Десь за два - три місяці до події, яка розглядається, вони вчотирьох (свідок, брат ОСОБА_12 , його кум та ОСОБА_6 ) розпивали у них вдома спиртні напої. На подвір`ї ОСОБА_21 в присутності їх матері почав висловлюватися нецензурно, йому зробили зауваження. Той відреагував несподівано почав битися з ОСОБА_12 , потім побіг до себе додому, взяв кусок металевого кутника, і хотів застосувати його, але їх розтягли і все тоді закінчилося тоді добре.

Свідок ОСОБА_24 Бугаївський сільський голова, по вказаному епізоду обвинувачення повідомила суду, що про побиття ОСОБА_25 їй стало відомо від матері потерпілого та від медичного працівника і депутата сільської ради - ОСОБА_26 .. В зв`язку з тим , що пройшло вже багато часу деталі цього повідомлення вона не пам`ятає, але про те, що ОСОБА_6 також отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_4 її не ніхто не інформував. Може підтвердити, що до сільської ради зверталася сусідка ОСОБА_27 з приводу пошкодження її паркану.

Свідок ОСОБА_26 медсестра ОСОБА_28 амбулаторії загальної практики сімейної медицини, пояснила у засіданні, що десь після 16-00 год. в день події до неї звернувся ОСОБА_29 за медичною допомогою . З голови у нього текла кров. В тім`яній частині голови вона виявила рубану рану, промила її, наклала пов`язку. Порекомендувала потерпілому прикладати холод, а також звернутися до лікарні, щоб наклали шов. В той час , коли вона на подвір`ї свого домоволодіння надавала першу медичну допомогу, ОСОБА_9 та ОСОБА_15 лаялися між собою. Останній стояв метрів за сто від неї і у відповідь на її слова «я зараз викличу міліцію» сказав: «Ви розберіться, перш ніж викликати міліцію. Він наставляв на мене ніж і я вдарив його». Що трапилося між ними, і із-за чого вони завелися вона сказати не може.

На вигляд ОСОБА_9 був випивши, про стан ОСОБА_15 сказати нічого не може, так як той близько до неї не підходив. Ніякого тілесного ушкодження ОСОБА_6 їй не показував і медичну допомогу вона йому не надавала. ОСОБА_4 , за призначенням невролога, 5 днів лікувався в амбулаторії. Вона п`ять днів ставила йому капельниці і робила перев`язки. Ліки потерпілий купляв за власні кошти.

Крім показань потерпілого, свідків на вину обвинуваченого ОСОБА_15 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_29 вказують і об`єктивні письмові докази. Докази.

Так, в дослідженому судом протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення зафіксовано , що з усною заявою до Глобинського РВ УМВС України потерпілий ОСОБА_4 звернувся 23.11.2014 року близько 21.10 год., тобто в день події і в ній, як на особу, що спричинила йому тілесні ушкодження в АДРЕСА_2 вказав на ОСОБА_30 . Крім цього, станція екстреної медичної допомоги № 2 м. Кременчука комунальної установи « Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» надала письмове підтвердження про реєстрацію 23.11.2014 року о 16 год. 45 хв. виклику за № 7730 на підстанцію м. Глобине до гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 28.11.2014 року № 198 тілесні ушкодження отримані ОСОБА_4 у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вони не могли утворитися при падінні особи.

У висновку експертизи зазначено, що експертом досліджувалася амбулаторна картка на ім`я ОСОБА_4 , в якій є запис невролога від 23.11.2014 року про те, що травма отримана близько 15-00 год. , вдарила відома особа. Втратив свідомість 2 рази, вживав алкоголь.

В ході огляду місця події ( протокол від 23.12.2014 року) було вилучено дерев`яну палицю зеленого кольору із залишками речовини бурого кольору. При огляді її в судовому засіданні , як речового доказу, потерпілий підтвердив, що саме нею отримав удар ОСОБА_6 по голові. Нанесення удару схожою палицею не заперечував і обвинувачений.

При проведенні слідчого експерименту із ОСОБА_22 (протокол названої слідчої дії від 5.01.2016 року), метою якого було встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, свідок показала як обвинувачений, тримаючи штахетину двома руками наніс удар в область тім`яної частини голови. Вказаний механізм повністю відповідає локалізації ушкодження, виявленого судово-медичним експертом при огляді ОСОБА_4 28.11.2014 року : «в тім`яній ділянці голови зліва рана лінійної форми, розміром 7.0 на 0.3 см., ушита хірургічними швами».

В той же час механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому, який відтворив на слідчому експерименті ОСОБА_6 (протокол слідчої дії від 29.06.2016 року), на думку суду, не є спроможним, оскільки не відповідає об`єктивним судово-медичним даним. Так, обвинувачений показав, що наніс удар штахетиною в лобну область голови по центру, тобто в ділянку, де не було виявлено жодних тілесних ушкоджень.

Крім цього, суд звернув увагу, що ОСОБА_6 плутався у своїх поясненнях з приводу нанесення удару (ударів). Так, у судовому засіданні вказував, що спочатку «попав штахетиною по руках потерпілого». Ці показання сприйняті судом критично, оскільки удар дерев`яною штахетиною з параметрами: довжина - 1.40 м, товщина - 2 см (оглянута в засіданні), неминуче привів би до тілесного ушкодження, але такі на руках потерпілого не були виявлені. Також обвинувачений у засіданні стверджував: «як тримав штахетину не пам`ятає; куди попав далі не бачив», в той же час під час слідчого експерименту показував як саме наніс удар. Все це дає суду підстави не вважати його показання достовірними.

Суд віддав перевагу показанням потерпілого ОСОБА_4 та показанням його матері - ОСОБА_22 , як безпосереднього очевидця події, оскільки вони були послідовними в частині описання механізму спричинення тілесних ушкоджень, а описаний ними механізм повністю відповідає об`єктивним судово-медичним даним. Крім цього, потерпілий відразу після події звернувся до правоохоронних органів та за медичною допомогою, а його мати 23.11.2014 року зверталася до Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області з приводу пошкодження її паркану ( підтверджено листом від 22.04.2016 року № 3985/115/115/01-2016), який і став приводом для конфлікту між обвинуваченим та потерпілим.

Натомість ОСОБА_6 до правоохоронних органів з приводу незаконних дій ОСОБА_4 по застосуванню до нього ножа не звертався, також не звертався за наданням медичної допомоги з приводу порізу на руці, що не вкладається в рамки звичайної поведінки людини, яка дійсно зазнала зазнала протиправних дій щодо себе.

За клопотанням захисту під час судового розгляду було проведено слідчий експеримент із ОСОБА_6 з метою перевірки його захисної версії про нанесення йому потерпілим порізу ножем, а 9.09.2016 року проведена судово - медична експертиза. Відповідно до її висновку у ОСОБА_6 по внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу виявлено рубець лінійної форми білесого кольору, м`який на дотик, неспаяний з підлеглими тканинами, розміром 2.0х0.2 см, який є наслідком загоєння рани і по строку давності утворився не менш як за рік до огляду. Ступінь тяжкості тілесного ушкодження по рубцю не встановлюється. Механізм утворення вказаного тілесного ушкодження можна визначити лише на підставі медичної документації.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_31 пояснив, що сказати яким чином утворилося таке тілесне ушкодження неможливо через відсутність медичної документації. По цій же причині не можна дати відповідь і про характер рани (різана, рублена, колота чи ін. ) та точний час її спричинення.

Суд не визнав допустимим доказом письмове пояснення ОСОБА_32 , надане захистом, про те, що вона чула від ОСОБА_6 , що ОСОБА_4 погрожував йому ножем. По-перше, підпис на вказаному поясненні нотаріально не посвідчений, тобто авторство цього пояснення належно не підтверджене, по друге, вказана особа не допитувалася в судовому засіданні, по-третє, як стверджується в поясненні, інформація названою громадянкою отримана зі слів обвинуваченого, тобто це показання з чужих слів. Відповідно до ч.6 ст.97 КПК України суд не визнає таке пояснення допустимим доказом.

Аналогічно суд розцінив показання свідка ОСОБА_26 , яка в засіданні відтворила слова ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 «наставляв на нього ніж».Безпосереднім очевидцем цього свідок не була , коли і за яких обставин таке відбувалося ОСОБА_6 їй не пояснював.

Проаналізувавши показання ОСОБА_6 , порівнявши їх з вищеназваними об`єктивними даними, суд розцінив їх як обрану форму захисту з метою з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Таким чином, в діях ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_4 встановлено склад злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З приводу показань ОСОБА_4 про те, що під час сварки в будинку були присутні його кум та брат ОСОБА_33 суд дійшов висновку, що потерпілий добросовісно помилявся даючи такі показання, адже з часу події пройшло вже багато часу і подібний конфлікт між ним та ОСОБА_6 мав місце і раніше. Після показань свого брата у засіданні потерпілий визнав, що помилився. Крім цього, суд врахував, що ОСОБА_4 допитувався у засіданні після повернення з зони АТО, де приймав участь у бойових діях, що також могло вплинути відтворення ним події.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 також було обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадання чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до приміщення.

Згідно обвинувального акту в ніч з 15 на 16 жовтня 2013 року (точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось) неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в с. Бугаївка Глобинського району по вул. Жовтневій, проник всередину приміщення контори ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» ВП АФ «Бугаївка», яка розташована на другому поверсі, звідки, умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав товарно-матеріальні цінності, а саме: ноутбук марки Lenovo Idea Pad G 570 G , вартість якого, згідно довідки про балансову вартість № 288 від 16.10.2013 року, становить 3737,52 гривень; талони на бензин Ф-92 150 літрів, загальною вартістю 1560,00 гривень; мобільний телефон марки Nokia 1202, балансовою вартістю 325 гривень та грошові кошти в сумі 13158 гривень.

Як докази вини ОСОБА_6 обвинувачення надало:

1) письмове відношення директора ВП АФ «Бугаївка» ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» ОСОБА_34 від 16.10.2013 року № 288, адресоване до Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області про крадіжку в ніч на 16 жовтня 2013 року з приміщення контори, розташованої в с. Бугаївка Глобинського району по вул. Леніна, 28-А, товаро-матеріальних цінностей на загальну суму 18780 грн. 52 коп., а саме:

- ноутбука Lenovo 1 шт. 3737 грн. 52 коп.

- талонів на бензин А-92 -150 л 1560 грн.

- мобільного телефону Nokia 1 шт. 325 грн.

- виручки за цеглу б/в, шифер б/в - 3630 грн.

- пайових коштів 9528 грн.

2) бухгалтерські документи, які підтверджують недостачу вказаних товаро - матеріальних цінностей та підставу їх перебування на балансі названої агрофірми, зокрема, прибуткову накладну № 6150 від 19.09.2013р. про купівлю у ТОВ ВТФ «Авіс» бензину А-92 на суму 10400грн. ( з ПДВ); прибуткову накладну № ПЗЦ 004764 від 19.10.2009р. про придбання телефону Nokia 1202 зі стартовим пакетом МТС на суму 396 грн.; видаткову накладну № РНк R 0000286 від 27.03.2012 р. на придбання 9 шт. ноутбуків марки Lenovo Idea Pad G 570 G (59-316476) та довідку про передачу їх на баланс виробничих підрозділів ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт»; платіжне доручення від 14.03.2012р. № 02-1082 про перерахування коштів продавцю товару за названу оргтехніку; довідку про балансову вартість викраденого ноутбука 3737,52 грн.; інвентаризаційний опис станом на 01.10.2013р. про наявність паливно-мастильних матеріалів та талонів на бензин А-92; накладні, що підтверджують відпуск за готівку цегли та шиферу б/в; звіряльні відомості результатів інвентаризації товарно-матеріальних і інших цінностей від 16.10.2013 року, якими зафіксовано недостачі перелічених в обвинувальному акті товаро-матеріальних цінностей;

3) розписку ОСОБА_35 від 24.11.2015 року про добровільну видачу працівникам поліції ноутбука марки Lenovo G 570 S/n СВ 12903099 Р/М 59316476, який близько двох років тому йому подарував ОСОБА_6 , житель с. Бугаївка;

4) протокол огляду вказаного ноутбука від 24.11.2015 року, складений заст. начальника ВКП ОСОБА_36 в присутності понятих на вул. Київській с. Піщане (район не зазначено).

5) протокол огляду місця події від 16.10.2013 року, в якому зафіксовано, що вхідні двері до контори ВП АФ «Бугаївка», розташовані на другому поверсі, не пошкоджено. При вході до коридору контори зліва другі металеві одностворчаті двері мають пошкодження в них вирізано отвір 26х74 (одиниця виміру не вказана), на підлозі знаходиться серцевина від дверей. При огляді кімнати зсередини виявлено віджимання металопластикового вікна, яке виходить на тильну сторону будівлі. В кабінетах зафіксували відсутність двох сейфів, натомість пильні відбитки від них розміром 0.50х0.60 см. Із правого боку будівлі виявлено дерев`яну драбину довжиною 3м, з фрагментом мотузки біля неї, аналогічний фрагмент виявлено в квітнику перед фасадом будівлі, на відстані 1 метра від драбини лежать папери (документація) , викрадена з будівлі контори. З тильного боку будівлі на відстані 50 метрів виявлено два металеві сейфи у відкритому стані.

Допитані у судовому засіданні свідки по вказаному епізоду обвинувачення пояснили наступне:

- свідок ОСОБА_24 Бугаївський сільський голова : про крадіжку з контори АФ «Бугаївка» дізналася від її директора. В приміщенні на 1 поверсі знаходиться сільська рада, на 2 поверсі контора агрофірми. На місці події вона бачила, що на 2 поверсі по коридору зліва були вирізані металеві двері, відкриті вікна в бухгалтерії, кабінеті директора, в приймальні. Під приміщенням контори знайшли дві масивні, важкі і довгі драбини, товсті сині папки, папери. Сейф знаходився на значній відстані від контори, аж біля котельні;

- свідок ОСОБА_37 головний агроном АФ «Бугаївка»: про крадіжку на нараді повідомив директор. До приїзду працівників міліції в контору не заходили. За ним особисто рахувався ноутбук «Леново». Він стояв на його робочому столі, що знаходився в кабінеті бухгалтерії, ноутбук було викрадено. Також пропав службовий мобільний телефон по якому передавали звіти, зникли талони на бензин, гроші із сейфа. Він особисто бачив біля котельні дерев`яні драбини і два зламані сейфи. Це десь за 50 метрів від контори. Сейфи були високі, масивні на 2 відділення, одна людина перенести їх не в змозі;

- свідок ОСОБА_38 бухгалтер ВП АФ «Бугаївка» ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт»: про крадіжку із контори дізналася о 7.50 год. 16.10.2013р. коли прийшла на роботу. Виявила, що із кабінету пропав сейф, який стояв у кутку біля вікна. Металопластикове вікно було пошкоджене і відкрите. Сейфи знайшли на вулиці, на віддалі від контори, вони були пусті, двері в них прогнуті всередину. Із сейфу, яким користувалася вона особисто, пропали заклеєні в поліетилен талони на бензин, гроші на видачу пайовикам, а також виручка за продані б/в цеглу і шифер. Також із кабінету зник ноутбук, яким користувався головний агроном, та мобільний службовий телефон із безлімітною карткою;

- аналогічні пояснення з приводу крадіжки надав у судовому засіданні свідок ОСОБА_39 начальник господарського відділу агрофірми «Бугаївка». Останній, зокрема, пояснив, що сейфи були вагою близько 80-100 кг, масивні, мали подвійні двері і стінки, пошкоджені були всередину (ввігнуті). Драбини, які знайшли неподалік від контори, агрофірмі не належать.

Таким чином, факт крадіжки майна із контори ВП АФ «Бугаївка» ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» підтверджено, як документально , так і показаннями свідків, тому він сумнівів у суду не викликає.

В той же час належні та допустимі докази про те, що ця крадіжка вчинена саме ОСОБА_6 обвинуваченням не надано.

Як на основний доказ вини обвинувачення послалося на показання свідка ОСОБА_40 про те, що викрадений ноутбук йому подарував саме ОСОБА_6 через короткий проміжок часу після крадіжки.

Названий свідок був допитаний у судовому засіданні, а тому суд міг спостерігати його поведінку, а отже і надійність свідка при прямому допиті.

Відомості надані ним були нечіткими, сумнівними і недостатньо докладними.

Так, свідок давав доволі плутані свідчення в частині того, коли ж саме і з якої нагоди отримав від ОСОБА_6 у подарунок ноутбук із зарядним пристроєм. Потім врешті-решт визначився, і вказав, що це було в м. Феодосія в 2013 році з нагоди його дня народження, який випадає на 1 жовтня. Точної дати вручення подарунка він не пам`ятає, але це було через тиждень чи два після його дня народження, може в період до листопада 2013 року. Ноутбук марки «Леново» був чистий без тестових файлів, фото, не мав інвентарного номера.

На свідках, які постають перед судом лежить формальне і строге зобов`язання говорити правду. У цій ситуації зрозуміло, що свідок, даючи свідчення, правди не говорив.

Даючи аналіз об`єктивним доказам, суд звернув увагу на довідку начальника відділу інформаційних технологій ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» ОСОБА_41 про те, що гарантійні документи, коробки, які б дозволяли ідентифікувати придбані в 2012 році ноутбуки за ID адресами відсутні, оскільки із плином часу практична і виробнича необхідність їх зберігання відпала.

Таким чином, точні ідентифікаційні дані викраденого у АФ «Бугаївка» ноутбука марки Lenovo Idea Pad G 570 G (59-316476) досудовим слідством не встановлені, тому твердження про те, що ноутбук, виданий свідком ОСОБА_42 , є власністю вказаної агрофірми викликає обґрунтовані сумніви.

З огляду на викладене, суд не взяв до уваги, так як не вважає достовірним доказом, протоколом пред`явлення речей для впізнання від 06.01.2016р. відповідно до якого свідок ОСОБА_41 (начальник відділу інформаційних технологій ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт») впізнав серед 4 ноутбуків марки «Lenovo» , той, що був викрадений в ніч з 15 на 16 жовтня 2013 року з контори АФ «Бугаївка».

Крім цього, сліди зафіксовані на місці події, а саме те, що сейфи були викинуті через вікно, відтягнуті на велику відстань від контори і там зламані, на думку суду свідчать про те, що до злочину причетна не одна особи.

Досудове слідство проведено поверхнево, без з`ясування всіх важливих обставин, що мають значення для кваліфікації. Всі необхідні слідчі дії не проведено.

Зокрема, під час огляду місця події на підвіконні було виявлено фрагмент взуття із хвилястим візерунком у ступневій частині, вилучено відбиток полімерного узору пальців рук (взято на клейку стрічку), але дані про перевірку цих слідів щодо належності їх , зокрема, ОСОБА_6 відсутні. Не проведено жодних дій по встановленню номерів талонів на бензин та їх використання. Навіть в обвинувальному акті не зазначено спосіб проникнення до приміщення контори. Крім цього, достовірно встановлено, що матеріали кримінального провадження № 0000743 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, не були відкриті захиснику обвинуваченого адвокату ОСОБА_5 , що підтверджується відсутністю його підпису у протоколі про надання доступу до матеріалів від 12.01.2016 року. В той же час в реєстрі матеріалів досудового розслідування по цьому провадженню зазначено , що підозрюваному було призначено захисника ще 24.11.2015 року. Також обвинувачення не зібрало всіх необхідних характеризуючих матеріалів, передбачених КПК України, щодо підозрюваного ОСОБА_6 , який, як вказано в обвинувальному акті, вчинив злочин передбачений ч.3 ст. 185 КПК України у неповнолітньому віці.

Згідно ч.12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів, відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Ст. 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Все це дає суду підстави для виправдання ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України, в зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, має непогашені судимості. За місцем проживання характеризується негативно, як особа схильна до крадіжок, конфліктів. Відповідно до довідки Глобинської ЦРЛ на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Відповідно до роз`ясень даних в п.2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм участі, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.
Врахувавши встановлені обставини, суд вважає, що на шлях виправлення обвинувачений не став, а тому за вчинене протиправне діяння заслуговує найсуворішого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі.

Остаточне покарання призначається за правилами ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, так як достовірно встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 11 березня 2016 року за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 69 КК, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі за вчинення в ніч з 31.05. на 1.06.2015 року та в період 8.06. по 10.06.2015 року, злочинів передбачених ч.3 ст. 185 КК України. Кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_4 вчинено ним до постановлення вказаного вироку.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України до строку покарання обвинуваченого підлягає зарахування попереднього ув`язнення, а саме, перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій та участі у судовому розгляді кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому враховано, що вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 11 березня 2016 року в строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення перебування у Полтавській установі виконання покарань УДПтС України в Полтавській області (№ 23) для участі у судовому розгляді кримінального провадження, - з 12.02.2016 року по 11.03.2016 року включно. У вказаний період Глобинським районним судом Полтавської області паралельно провадився розгляд даного кримінального провадження.

Тому зараховується судом до строку покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення - перебування у Полтавській установі виконання покарань УДПтС України в Полтавській області (№ 23) для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження, починаючи з 12.03.2016 року по 22 вересня 2016 року (включно), тобто, до дати проголошення вироку.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за даним вироком, більш суворим покаранням, що призначено за попереднім вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 11 березня 2016 року, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишити попередній утримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 18-00 год. 4 листопада 2015 року часу взяття під варту (на підставі ухвали суду від 4.11.2015 року).

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати до строку покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення - перебування у Полтавській установі виконання покарань УДПтС України в Полтавській області (№ 23) для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження, починаючи з 12.03.2016 року по 22 вересня 2016 року (включно) - дати проголошення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Виправдати ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України в зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Речові докази: дерев`яну штахетину знищити в установленому законом порядку, ноутбук Lenowo Idea Pad G 570 G - залишити в розпорядженні ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт».

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області протягом 30 діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в цей же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1