АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2016,
ВСТАНОВИЛА
Від ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2016, в якій він просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2016 і постановити нову ухвалу про направлення матеріалів за скаргою до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2016 повернуто скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_6 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, під час проведення обшуку 17.06.2016, в межах кримінального провадження, внесеного 21.08.2015 до ЄРДР під № 0000250 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.258-5, ч.5 ст.27, ч3 ст.212, ч.2 ст.205 КК України.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що скарга заявником була подана після закінчення строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, і особа, яка її подала, не ставила питання про поновлення такого строку, обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку не навела.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, в обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 вважає оскаржувану ухвалу безпідставною, незаконною та такою, що винесена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та є фактичною відмовою в поновленні та захисті його процесуального права, порушеного бездіяльністю слідчого та прокурора, порушення реального доступу до правосуддя, гарантованого ст.6 Конвенції з прав людини. Зокрема, на думку апелянта, слідчий суддя прийшов до помилково висновку про те, що скаргу подано із пропуском строку, визначеного ч.1 ст.304 КПК України, так як починаючи з 17.06.2016 обов`язок слідчого та прокурора повернути тимчасово вилучене майно, відповідно до вимог КПК України, не припиняється наступного дня після невчинення ним дій передбачених ч.1 ст.169 та ч.5 ст.171 КПК України, а отже й на день звернення до суду зі скаргою 11.08.2016 вони вчинили бездіяльність. Також в апеляційній скарзі містяться посилання на те, що слідчий суддя не зазначив причин з яких він обчислює строк оскарження бездіяльності слідчого з дня проведення обшуку та вилучення майна, адже обов`язок прокурора, на думку ОСОБА_5 , щодо винесення постанови про повернення тимчасово вилученого майна не відпав по сьогоднішній день.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах поданої апеляції, колегія суддів виходить з наступного.

В судове засідання сторони та інші учасники провадження не з`явились. У відповідності до вимог ч.1 ст.422 КПК України, про судове засідання належним чином були повідомлені заявник ОСОБА_5 , Прокуратура міста Києва та ГСУ Служби безпеки України, що підтверджується наявними в матеріалах судового провадження телефонограмою та судовими повідомленнями. Клопотань про перенесення розгляду даної справи від учасників процесу не надходило, поважних причини свого неприбуття ними також не повідомлено. Враховуючи правила ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Що стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає їх такими, які не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.
Ст.168 КПК України визначає порядок тимчасового вилучення майна. Частиною другої даної норми встановлюється, що тимчасове вилучене майно може здійснюватись під час обшуку, огляду.
Згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Ст. 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Між тим, у відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Зі змісту скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого слідує, що 17.06.2016 здійснено обшук в квартирі АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.06.2016 та вилучено речі, а саме мобільні телефони марки Iphone A 1688 та Iphone НОМЕР_1 з сім-картами, які належать на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Тобто, у відповідності до правил ст.168 КПК України, зазначене майно набуло статусу тимчасово вилученого.
Ч.1 ст.304 КПК України регламентує, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали та підтверджується матеріалами кримінального провадження, слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва правильно визначено хронологію подій, а саме те, що 17.06.2016 був проведений обшук в квартирі АДРЕСА_1 , під час якого вилучено два мобільних телефона з сім картами. Клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, як того вимагає абз.2 ч.5 ст.171 КПК України, не було подано протягом 48 годин після вилучення ані слідчим, ані прокурором. Отже, бездіяльність слідчого має місце зі спливом 48 годин після вилучення майна.
Ч.5 ст.115 КПК України встановлює, що при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк. Крім того, згідно частини сьомої даної статті, при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами ? і неробочий час.

Враховуючи вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону України, початок перебігу бездіяльності слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_6 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час проведення обшуку, починає витікати з 20.06.2016. У відповідності до правил ч.1 ст.304 КПК України, останнім днем подачі скарги на бездіяльність органу досудового розслідування є 29.06.2016. Натомість, згідно штампової відмітки Шевченківського районного суду міста Києва, до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого ОСОБА_5 звернувся 11.08.2016, тобто з пропуском встановленого законом десятиденного строку на оскарження бездіяльності в порядку ч.1 ст.303 КПК України.
Разом з тим, як вірно вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, питання про поновлення строку на оскарження бездіяльності заявник не ставив, обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку не наводив.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності та незаконності висновку слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва про пропущення ОСОБА_5 десятиденного строку на звернення до суду зі скаргою в порядку ч.1 ст.303 КПК України, не знаходять свого підтвердження, зважаючи, що суд першої інстанції вірно вказав, що початок обчислення процесуального строку оскарження бездіяльності слідчого не можна пов`язувати із датою звернення особи до слідчого з клопотанням про повернення вилученого майна чи отримання особою копії постанови, як на те посилається заявник.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2016 є такою, що постановлена з дотримання вимог ст.370 КПК України, а тому законних підстав для скасування вказаної ухвали колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 304, 376, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12.08.2016, якою повернуто скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_6 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, під час проведення обшуку 17.06.2016, в межах кримінального провадження, внесеного 21.08.2015 до ЄРДР під № 0000250 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.258-5, ч.5 ст.27, ч3 ст.212, ч.2 ст.205 КК України, ? залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3