Справа №478/968/15-к 17.03.2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження 0000210 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новолазарівка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України .

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі представник потерпілого виклав вимогу про скасування вироку та постановлення апеляційним судом свого вироку, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 в повному обсязі і стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 24000 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також витрати на правову допомогу в сумі 12000 грн.
провадження №11-кп/784/ 208/16 головуючий суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9

категорія: ч.1 ст.122 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і йому призначено покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням в доход держави 10 % із суми заробітку.
Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди 7115 грн. 35 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
08 березня 2015 року близько 18.00 год. на території садиби АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , під час святкування односельчанами ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 жіночого Дня 8-го Березня, що супроводжувалося спільним вживанням спиртних напоїв, між громадянами ОСОБА_14 та ОСОБА_12 виник конфлікт з приводу неповаги, виявленої останнім при спілкуванні з власником садиби ОСОБА_10 Намагаючись заспокоїти ОСОБА_14 в конфлікт втрутився ОСОБА_6 , що не сподобалося присутньому поряд ОСОБА_7 , який діючи умисно, наніс потерпілому ОСОБА_6 удар дерев`яною палицею та два удари ногами в область голови, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів представник потерпілого послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає неправильною кваліфікацію дій обвинуваченого.
Звертає увагу на те, що суд не зазначив у вироку, які саме тілесні ушкодження були спричинені потерпілому. Не з`ясував, з яких мотивів вчинив протиправні дії ОСОБА_7 .
Апелянт виклав своє бачення обставин вчинення злочину, які на його думку свідчать про те, що між ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 не існувало неприязних стосунків і вважає, що протиправні дії ОСОБА_7 вчинив з мотивів явної неповаги до суспільства та встановлених в ньому правил поведінки.
Вважає, що суд виклав у вироку покази свідків та потерпілих вибірково без відображення суттєвих обставин.
Зазначає, що суд визнавши покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 достовірними, не вказав у вироку, що свідки підтвердили вчинення злочину проти ОСОБА_6 групою осіб.
На думку апелянта саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_14 в групі потерпілому були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Звертає увагу на те, що в обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у спричиненні потерпілому інших встановлених під час експертного дослідження тілесних ушкоджень, а також завдання побоїв, які завдали потерпілому фізичного болю, хоча потерпілий звертався до правоохоронних органів з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_14 за всі спричинені йому тілесні ушкодження.
У зв`язку з чим через невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України під час підготовчого засідання апелянтом заявлялося клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке судом не було задоволено.
На думку апелянта нез`ясування передбачених законом обставин перешкодило суду постановити законне та обгрунтоване рішення.
Разом з тим апелянт вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Посилається на відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого, який визнав себе винним в нанесенні тільки одного удару рукою, а також дієвого каяття з огляду на те, що обвинувачений не вжив жодних заходів на відшкодування завданої потерпілому шкоди.
На думку апелянта суд при призначенні покарання не врахував характер і дійсні мотиви злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінку після вчинення злочину.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 висловив своє зневажливе ставлення до потерпілого і оцінив свої дії як наслідок збіг обставин та своєї озлобленості, що свідчить про схильність обвинуваченого до насильства.
Крім того зазначив, що ОСОБА_7 не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та престарілих батьків, не страждає на тяжкі захворювання, вводив в оману суд щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілим в іншому місці.
Перелічені обставини на думку апелянта дають підстави для призначенні ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менший, ніж 2 роки.
Також не погоджується із рішенням суду в частині визначення розміру майнової та моральної шкоди, яка підлягала стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
Посилається на неврахування судом тривалого перебування на стаціонарному та на амбулаторному лікуванні.
Вважає необгрунтованими висновки суду про недоведеність потерпілим того, що понесені ним витрати, пов`язані із придбанням медикаментів для лікування від завданих тілесних ушкоджень.
На думку апелянта суд безпідставно не прийняв до уваги фіскальні чеки на загальну суму 13122 грн. 99 коп. з огляду на те, що в дослідженій амбулаторній картці відсутні відомості про інші хвороби потерпілого в цей період.
Також на думку апелянта є необгрунтованою відмова суду у задоволенні вимог потерпілого щодо стягнення витрат за проведення томографії та МРТ, витрат на придбання пального.
Крім того, апелянт вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки судом беззаперечно встановлено, що наслідки для здоров`я потерпілого, отже і зміни в його житті внаслідок отриманих тілесних ушкоджень мають довготривалий характер.
Пославшись на положення ч.1 ст. 88 ЦПК України та ч. 1 ст. 124 КПК України, вважає незаконною відмову суду у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, поясненя обвинуваченого, які вважають апеляційну скаргу необґрунтованою і такою, яка не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження, додатково надані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_6 , які суд безпосередньо сприймав в судовому засіданні, встановлено, що 08.03.2015 року під час святкування міжнародного жіночого дня та спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , що відбувалося на території садиби останньої на АДРЕСА_2 , відбулися конфлікти між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , а потім між ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 . Коли він рознімав ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , то отримав від ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя та удар в грудну клітину. А коли він намагався відтягнути ОСОБА_18 , то ОСОБА_7 наніс йому удар палицею в область потилиці та удари ногами в різні частини тіла.

Суд обґрунтовано поклав показання потерпілого в основу обвинувачення, оскільки вони узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту від 27.04.2015 року, згідно якому під час даної слідчої дії потерпілий пояснив та показав, при яких обставинах наніс йому удари ОСОБА_7 08.03.2015 року близько 18 год. на території садиби АДРЕСА_2 .

Як вірно вказав суд першої інстанції, отримання потерпілим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень при вище наведених обставинах, знайшло своє підтвердження і у висновках судово-медичних експертиз за №42 від 20.04.2015 року та за №11 від 24.11.2015 року, згідно яких встановлено, що у ОСОБА_6 мались тілесні ушкодження у виді: крововиливу на правій щоці; забійної рани в потиличній області справа; вдавленого перелому зовнішньої кісткової пластинки в потиличній області; забію головного мозку І ступеню; синдрому внутрішньочерепної гіпертензії; вестибуло-атактичного синдрому, які утворилися внаслідок ударних дій тупого твердого предмета (предметів), можливо в результаті ударів ногою, дерев`яною палицею (держаком) і могли бути спричинені в строк і при обставинах, зазначених зі слів потерпілого. Всі ушкодження в області голови в своїй сукупності по критерію тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Також суд першої інстанції навів у вироку, як докази обвинувачення показання свідків, які підтвердили нанесення ударів ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_6 .

Так, свідок ОСОБА_12 показав суду, що бачив, як ОСОБА_7 наніс два удари кулаком в область обличчя ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 підтвердила, що ОСОБА_7 наносив потерпілому ОСОБА_6 удари кулаками в область голови та тулубу.

Проаналізувавши показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 у сукупності із даними висновків експерта за №42 від 20.04.2015 року та за №11 від 24.11.2015 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нанесення ударів ОСОБА_7 в область голови ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Суд першої інстанції проаналізував і обґрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які перебували на місці події під час конфлікту, проте не бачили протиправних дій ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_6 .

Позбавлені підстав твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_6 з хуліганських мотивів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №1 «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та

обставин учинення ним кримінально караних дій.

Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням

побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів

сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними

стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід

кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Як убачається із показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 під час святкування міжнародного жіночого дня та спільного вживання спиртних напоїв між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 стався конфлікт, в який були втягнуті і інші особи, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

При цьому суд правильно встановив, що конфлікт стався на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з приводу того, що ОСОБА_12 , вітаючи присутніх жінок зі святом, висловився на їх адресу нецензурною лайкою, що не сподобалося ОСОБА_14 і коли ОСОБА_6 встав на захист ОСОБА_12 , це не сподобалося і ОСОБА_7 .

Таким чином, протиправні дії ОСОБА_7 , що виразилися у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_23 , не були поєднані з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, а викликані були раптово виниклими неприязними стосунками.

Що стосується доводів захисника про нанесення ударів ОСОБА_6 ОСОБА_7 в групі з ОСОБА_14 , внаслідок чого ОСОБА_6 були спричинені і такі тілесні ушкодження, як крововилив на передній поверхні середньої третини лівого плеча, садна на передній поверхні лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, то у відповідності із вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до обвинувального акту по даному кримінальному провадженню обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України висунуте тільки ОСОБА_7 .

Тому суд першої інстанції у відповідності із вимогами закону розглянув кримінальне провадження тільки відносно ОСОБА_7 , в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а саме: у спричиненні тілесних ушкоджень в області голови, що заподіяло тривалий розлад здоров`я, тобто в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні.

Позбавлені підстав доводи представника потерпілого про необґрунтовану відмову суду про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам ст.291 КПК України.

У ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України такими обставинами, зокрема, є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

На думку апеляційного суду слідчий при формулюванні фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України дотримався вказаних вимог закону, зазначивши час, місце, спосіб та інші обставини вчинення зазначеного злочину в тому обсязі, в якому вони були ним встановлені під час досудового розслідування.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України врахував вчинення ОСОБА_7 злочину середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи; обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт, яке за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того в апеляційній інстанції було додатково з`ясовано, що у ОСОБА_7 є сім`я і на його утриманні знаходиться малолітня дитина, що спростовує доводи захисника щодо відсутності у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків.

Не доведено представником потерпілого і те, що ОСОБА_7 схильний до насильства.

З огляду на наведене, підстав для застосування більш суворого покарання ОСОБА_7 , про що просив апелянт, апеляційний суд не вбачає.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд врахував, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_6 переніс фізичний біль і душевні страждання, певний час був позбавлений можливості вести звичний для себе спосіб життя, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, які зазнав потерпілий від протиправних дій обвинуваченого, та з врахуванням розумності і справедливості, суд обґрунтовано визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Підстав для збільшення розміру моральної шкоди, про що просив представник потерпілого, апеляційний суд не вбачає.

Виходячи із доведеності підстав, суд першої інстанції правильно визначив і розмір майнової шкоди.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги тільки належним чином оформлені документи, які підтверджували затрати ОСОБА_6 на медичне обстеження та лікування на суму 7115 грн. 35 коп. ( 6106 грн. 32 коп. на лікування та 1009 грн. 03 коп. витрати на придбання пального) і у відповідності до вимог закону задовольнив цивільний позов на зазначену суму.

Разом з тим суд першої інстанції вірно вказав, що потерпілим не доведено необхідність закупівлі препаратів для його лікування у зв`язку із заподіянням ОСОБА_7 тілесних ушкоджень по фіскальному чеку від 20.03.2015 на суму 93 грн., згідно якому закуплено ліки від захворювання дихальних шляхів "Лазолван"; від 24.04.2015 року на суму 65 грн. 80 коп., згідно якому закуплено ліки від захворювання дихальних шляхів «Доктор МОМ пастилки».

Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги фіскальні чеки від 16.07.2015 року, від 19.03.2015 року, від 23.07.2015 року, від 17.08.2015 року, від 28.03.2015 року, від 26.03.2015 року, від 11.03.2015 року, від 19.03.2015 року, від 09.03.2015 року, від 15.03.2015 року, від 31.03.2015 року, від 25.03.2015 року, від 19.03.2015 року, від 11.03.2015 року та накладні від 07.04.2015 року, від 06.04.2015 року, від 08.05.2015 року, від 16.06.2015 року, від 10.03.2015 року на загальну суму 13122 грн. 99 коп. з огляду на те, що вони не містять назв лікувальних препаратів і потерпілим не доведено, що ці витрати пов`язані із придбанням медикаментів виключно для лікування від завданих тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд також погоджується із рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог потерпілого щодо стягнення витрат за проведення томографії та МРТ згідно квитанції від 09.09.2015 року на суму 1500 грн. та квитанції від 09.09.2015 року на суму 650 грн., оскільки згідно амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_6 (запис від 08.09.2015 року) проведення зазначених процедур лікарем не призначалося, а проводились виключно за ініціативою потерпілого, про що він зробив власноручний запис.

Також суд першої інстанції належним чином обґрунтував відмову у стягненні витрат потерпілого на придбання пального 10.03.2015 року на суму 405 грн.(кількість придбаного пального не відповідає кілометражу від місця проживання до місця знаходження лікарні (18 км), в цей день потерпілий поніс витрати на придбання пального в сумі 219 грн. 50 коп. у зв`язку із зверненням до лікарні, які суд вважає обґрунтованими ); 17.03.2015 року на суму 639 грн., 19.03.2015 року на суму 194 грн. 50 коп., 23.03.2015 року на суму 150 грн. 06 коп., 23.03.2015 року на суму 99 грн. 97 коп., 24.03.2015 року на суму 200 грн., 01.04.2015 року на суму 99 грн. 50 коп. та на суму 196 грн.50 коп. (у вказані дні потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні, тому не міг нести витрати на придбання пального); 06.04.2015 року на суму 574 грн. 15 коп. (кількість придбаного пального не відповідає кілометражу від місця проживання до місця знаходження лікарні (18 км), в цей день потерпілий поніс витрати на придбання пального в сумі 189 грн.50 коп. у зв`язку із зверненням до лікарні, які суд вважає обґрунтованими); 10.04.2015 року на суму 200 грн. 07 коп., 21.04.2015 року на суму 94 грн. 75 коп., 09.09.2015 року на суму 197 грн. 80 коп., 25.08.2015 року на суму 439 грн. 46 коп., оскільки потерпілим не доведено понесення цих витрат у зв`язку з поїздками до лікувальних закладів та в судові засідання.

В частині відшкодування понесених потерпілим ОСОБА_6 витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн. суд першої інстанції відмовив, пославшись на вимоги ч. 2 ст. 120 КПК України, згідно якої витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження 18.05.2015 року між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_5 укладений договір про надання правової допомоги.

Крім того до матеріалів кримінального провадження долучена оформлена адвокатом ОСОБА_5 квитанція №1 від 16.10.2015 року, згідно якої ОСОБА_6 оплатив адвокату ОСОБА_5 за надання правової допомоги в сумі 12000 грн.

Надані документи апеляційний суд оцінює, виходячи із вимог щодо оформлення безготівкових та готівкових розрахунків і вважає, що потерпілим ОСОБА_24 не надано належних доказів витрат на правову допомогу адвоката.

Тому апеляційний суд погоджується із рішенням суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування, про що просив апелянт, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_25 залишити без задоволення.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3