АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

8 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року в кримінальному провадженні під №0000391, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2015 р., задоволене частково клопотання слідчого начальника третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Буча, Київської області, має вищу освіту, обіймає посаду секретаря Бучанської міської ради Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; несудимий,

якому оголошена підозра у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

До підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22:00 години до 07:00 години наступної доби строком на два місяці, тобто до 12 грудня 2016 року включно.

Також на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України слідчим суддею покладено наступні процесуальні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого;
- прибувати до слідчих слідчої групи Управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України та процесуальних керівників у даному кримінальному провадженні за першою вимогою;
- не відлучатися з міста Буча, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та іншими підозрюваними або спілкуватися з ними з дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право для виїзду з України та в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.

Строк покладених обов`язків встановлений слідчим суддею з 13 жовтня 2016 р. до 12 грудня 2016 року включно.

Мотивуючи ухвалу слідчий суддя вказав, що враховуючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також доведеність прокурором під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`якихзапобіжних заходів, окрім домашнього арешту, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не зможе запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби в межах строку досудового розслідування.

Не погоджуючись з рішення слідчого судді захисник ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_12 від 13.10.2016 у справі № 757/50195/16-к, якою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000391 начальнику третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

В обгрунтування свої апеляційних вимог вказує, що відповідно до змісту оскаржуваної ухвали суд взагалі не вдався до аналізу та викладення визнаної наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також не послався на будь-які зібрані у кримінальному провадженні докази.Посилається на те, що відповідно до положень частини 4 статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. Таким чином, за відсутності самого факту можливості встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, слідчий суддя помилково вважав такі обставини встановленими.

Зазначає, що слідчий суддя порушив вимоги щодо обґрунтованості судового рішення з огляду на те, що слідчим суддею не було враховано, що підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення підозрюваним (обвинуваченим) дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування, але в жодному випадку не припущення слідчого або прокурора про можливість існування таких ризиків. Ні клопотання слідчого, ні оскаржувана ухвала не містять чіткого визначення, які саме докази, отримані під час проведення досудового розслідування (а не санкція статті, яка передбачає покарання за вчинення кримінального правопорушення), свідчать про те, що підозрюваним ОСОБА_6 здійснюватиметься переховування від органу досудового розслідування, здійснення тиску на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Суддею, у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали тільки зазначено що наявність цих ризиків нібито доведена. Оскаржувана ухвала не містить обґрунтування, які докази, досліджені слідчим суддею під час розгляду клопотання, свідчать про те, що особисте зобов`язання, застава або інший більш м`який вид запобіжного заходу не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя навіть не зазначив, що жоден з інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Вважає, що будь-які докази на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у клопотанні відсутні, у судовому засіданні слідчому судді іншим чином не повідомлені, що дозволяє зробити висновок про їх відсутність.

Також вказує на те, що без аналізу ризиків, які існують, з урахуванням особливостей обставин конкретного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають положення законодавства України та міжнародного законодавства, практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (Рішення у справі «Смирнова проти Росії», скарги 46133/99 та 48183/99, від 08.06.1995 у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини», від 3.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» тощо) застосовувати будь-який запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не можливо взагалі.

Крім того зазначає, що аналіз змісту клопотання про обрання запобіжного заходу дозволяє зробити висновок про те, що воно не відповідає вимогам ч. 1 ст. 184 КПК України, а саме: клопотання не містить викладення обставин, що дають підстави підозрювати у вчиненні кримінального правопорушення, усіх винних осіб наразі не встановлено, а ухвала суду містить тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення (повністю скопійований текст повідомлення про підозру), в якому підозрюється ОСОБА_6 , у клопотанні не наведено обставин, які вказують на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та відсутнє посилання на матеріали, що підтверджували б ці обставини, у клопотанні не зазначено обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не наведене обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В підсумку вказує, що в порушення ч. 1 ст. 196 КПК України слідчим суддею, при постановленні оскаржуваної ухвали не зазначені обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, не зазначено посилання на жодний доказ, який би обґрунтовував ці обставини.

Отже, на думку апелянта, при постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя місцевого суду порушив вимоги ч. 1 ст. 184, ст. 194 та ч. 1 ст. 196 КПК України. Таким чином, ухвала слідчого судді слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_12 від 13.10.2016 у справі № 757/50195/16-к постановлена з порушенням вимог щодо здійснення належного контролю слідчим суддею за дотриманням прав та свобод підозрюваного у кримінальному провадженні, без дотримання вимог щодо об`єктивності судового рішення, відповідності висновків, які у ньому містяться, фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу, позицію прокурора про законність ухвали слідчого судді та необхідність залишення її без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів судового провадження, в провадженні управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000391 від 19.08.2015 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В даному кримінальному провадження 11 жовтня 2016 року о 17:10 годині ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

13.10.2016 року начальник третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_6 посилаючись на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, а тому застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

13.10.2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено частково клопотання органу досудового розслідування та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22:00 години до 07:00 години наступної доби строком на два місяці, тобто до 12 грудня 2016 року включно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону суддею не дотримані.

Обираючи відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена прокурором та сумнів у суду щодо їх достатності, не викликала.

Під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує орган досудового розслідування, існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а саме можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання йото винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні, інших осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і які будуть викликані органом досудового розслідування для давання показань, перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема і шляхом приховування слідів вчиненого ним та його поплічниками злочину, пов`язаного з цим інших правопорушень, також враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, наявність впливових зв`язків, існує обґрунтована підозра того, що ОСОБА_6 , з метою не викриття його у вчиненні злочину, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В сукупності із зазначеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя місцевого суду врахував і дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 та тяжкість покарання, яке може загрожувати йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Разом з тим, постановивши ухвалу про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, слідчий суддя допустив порушення норм процесуального права, що потягнули за собою постановлення незаконного рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до ч. 5 даної статті цього Кодексу кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити:
1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;
2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;
5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;
7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судової справи, 11.10.2016 року ОСОБА_6 оголошено про підозру у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, в особистих інтересах, а також інтересах третіх осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції 07.04.2011 р. №3207-VI).

Відповідно до чинної редакції (від 10.11.2015 р. N 770-VIII) ч. 2 ст. 364 КК України, передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб,якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Отже, орган досудового розслідування виклав диспозицію ч. 2 ст. 364 КК України в редакції Закону України від 07.04.2011 р. №3207-VI, яка змінена та станом на даний час є дійсною редакція від 10.11.2015 р. N 770-VIII.

Разом з цим, за змістом повідомлення про підозру зазначено, що секретар Бучанської міської ради ОСОБА_6 , умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для фізичних та юридичних осіб, свої службові повноваження (службове становище) використав у злочинних цілях, всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, однак прокурором не зазначено розмір неправомірної вигоди, обставини її одержання, вимагання, не вказано суб`єкта та об`єкта в інтересах кого була мета одержання неправомірної вигоди, що є невід`ємною частиною кваліфікації діяння за статтею 364 КК України, за якою ОСОБА_6 оголошено про підозру.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підозра оголошена ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364 КК України викликає сумнів, оскільки органом досудового розслідування не надано достатніх даних та встановлених фактичних обставин, які свідчать про можливість вчинення даного злочину та причетність до нього останнього, оскільки відсутня мета та мотив злочину.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, однак виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відповідно до рішення «Єлоєв проти України» компетентний суд при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання або подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічюс проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania), N 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II).

За таких умов, колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до обґрунтованого висновку про відсутність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити даний злочин.

Викладені обставини є порушенням ч. 1 ст. 184, ч. ч. 1, 2 ст. 194, про що вірно зазначив захисник в поданій апеляційній скарзі, оскільки необґрунтована підозра у вчиненні злочину, а тим паче зазначення кваліфікації злочину, яка не відповідає чинному законодавству, без підтвердження при цьому вказаних даних матеріалами доданими до клопотання, є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Що стосується ризиків неправомірної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст. ст. 177, 178 КПК України, для застосування запобіжного заходу крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б в сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)). Також, застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними (рішення «Штегмюллер проти Австрії - Stogmuller v. Austria»).

Слід звернути увагу, що застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_6 домашній арешт у певний період доби, слідчим суддею хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак враховуючи надані на даній стадії докази, наявні в матеріалах провадження, на думку колегії суддів вони не є належним чином доведеними.

Отже, як вбачається з досліджених в суді апеляційної інстанції обставин станом на даний час доводи клопотання прокурора щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків неправомірної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи, на підставі чого правових підстав для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Враховуючи те, що надані органом досудового розслідування докази не дають на даний час підстав пов`язувати особу підозрюваного ОСОБА_6 з інкримінованим йому злочином, відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора.

На думку колегії суддів обмеження права ОСОБА_6 на свободу не є виправданим у даному кримінальному провадженні, оскількиЄвропейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для обмеження свободи особи має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя прийняв рішення без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення та неправильно застосував норми КПК України, у відповідності до яких постановив рішення, а тому ухвала слідчого судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 193, 194, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року в кримінальному провадженні під №0000391, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2015 року, якою задоволене частково клопотання начальника третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22:00 години до 07:00 години наступної доби строком на два місяці, тобто до 12 грудня 2016 року включно,а також покладенням на нього зазначених процесуальних обов`язків, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання начальника третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , погодженому прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про застосування щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних процесуальних обов`язків відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 и б а к