Справа № 278/477/16-к
В И Р О К
Іменем України
27 квітня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001348, стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, пенсіонера, інваліда другої групи, одруженого, маючого двох утриманців, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
25 листопада 2013 року близько 6 години 45 хвилин ОСОБА_4 , рухаючись за кермом автомобіля Фольксваген Т-4 д.н.з. НОМЕР_1 по автодорозі «ЖитомирМогилів-Подільський» в напрямку м. Житомира, на 15 км автодороги в с. Двірець Житомирського району в порушення вимог дорожніх знаків 1.37, 1.4.2, 3.1, 3.29, 3.31 виїхав на закриту для руху смугу, а також в порушення вимог п.п. 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України перевищив встановлені в населеному пункті обмеження швидкості та, виявивши на проїзній частині пішохода, не вжив заходів до зменшення швидкості та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала дорогу зліва направо на пішохідному переході на закритій для руху смузі в напрямку м. Житомира.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла, що супроводжується закритою черепно-мозковою травмою, забоєм головного мозку, переломами правої виличної кістки, латеральної стінки правої гайморової пазухи, внутрішньо-мозковим крововиливом, забійними ранами в потиличній ділянці та в надбрівній ділянці справа, саднами на обличчі, синцями в навколоочних ділянках та крововиливом під кон`юктиву правого ока, забоєм лівої легені, переломом латерального відростку 5-го поперекового хребця зліва, переломом правої лонної, правої та лівої сідничних кісток, переломами I, II, III, IV-х плюсневих кісток правої стопи.
Спричинені тілесні ушкодження призвели до розвитку у потерпілої ОСОБА_6 душевної хвороби помірної деменції з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю та тривожно-депресивним синдромом, і за своїми наслідками відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині та цивільний позов прокурора визнав повністю, підтвердив обставини справи, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та підтвердив вищевикладені обставини, суд за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. Враховуючи, що обвинувачений відмовився давати показання, суд обмежився дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєному злочині іншими учасниками судового розгляду не заперечується.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена, і кваліфікує його діяння за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є неумисним тяжким злочином проти безпеки руху.
Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, пенсіонер, інвалід другої групи, одружений, має на утриманні дружину інваліда третьої групи, та сина, який страждає на психічні розлади й потребує постійного догляду, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, санкції ч. 2 ст. 286 КК України, наявності двох пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, позицій прокурора та потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті. Враховуючи, що обвинувачений під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що для забезпечення себе та своєї родини, всі члени якої є інвалідами, обвинуваченому необхідне посвідчення водія, суд вважає за можливе не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Крім того, враховуючи все вищенаведене, особу обвинуваченого, який не є суспільно небезпечним, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, і відповідно до ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов прокурора про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої, визнаний обвинуваченим в повному обсязі, є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Речові докази підлягають передачі власнику.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку ОСОБА_4 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1746 (тисячу сімсот сорок шість) грн. 12 коп. процесуальних витрат на залучення експертів при проведенні автотехнічних експертиз.
Цивільний позов прокурора задовільнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі управління охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації 10 545 (десять тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн. 58 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_6 .
Після набрання вироком законної сили речові докази: пальто жіноче та мобільний телефон Нокіа 7500, передати потерпілій ОСОБА_6 ,
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1