Справа № 461/9525/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/897/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001036 від 31 березня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 191 КК України, за участі

прокурораОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_8
та його захисникаОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 та прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року,

встановила:
вироком Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Коломия Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, без судимості,

визнано винним за ч. 1 ст. 191 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та призначено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
Зазначеним вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 , 29.03.2015 року близько 22 год. 00 хв., перебуваючи у приміщені магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_13 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , працюючи на посаді продавця-консультанта вказаного магазину, будучи, відповідно до договору про індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.05.2014 року, відповідальним за збереження довірених йому матеріальних цінностей підприємства, діючи умисно, привласнив грошові кошти з виторгу магазину у сумі 1 000 грн., заподіявши ФОП « ОСОБА_13 » матеріальної шкоди на вказану суму.
Не погоджуючись із вироком Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 подали на нього апеляційні скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На думку прокурора оскаржуваний вирок є незаконним, а призначене ОСОБА_15 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а, отже, підлягає скасуванню.

Прокурор покликається на те, що відповідно до ст. 75 КК України, суд може звільнити обвинуваченого від відбування покарання лише в тому випадку, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Натомість, під час судового слідства обвинувачений ОСОБА_12 своєї вини не визнав, незважаючи на наявність достатніх доказів, що свідчить про відсутність каяття обвинуваченого та не усвідомлення ним суспільної небезпеки вчинених дій.

Разом з тим, судом, на думку прокурора, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 не враховано особу обвинуваченого, невизнання ним своєї вини у вчиненому, незважаючи на наявність достатніх доказів його вини та підтвердження заподіяння ним матеріальної шкоди потерпілій, що свідчить про відсутність каяття у вчиненому, а, тому, покарання не пов`язане з реальним обмеженням волі не може гарантувати виправлення обвинуваченого та невчинення подібних злочинів в майбутньому.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_16 у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вважаючи оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В судовому засіданні від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 поступило клопотання про відкликання апеляційної скарги і закриття провадження в цій частині.

Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення клопотання захисника адвоката ОСОБА_10 про відкликання апеляційної скарги та скасування оскаржуваного вироку і постановлення нового вироку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 191 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про відкликання апеляційної скарги захисника та залишення оскаржуваного вироку без змін, колегія суддів, вважає, що клопотання захисника про відкликання апеляційної скарги підлягає до задоволенню, а апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, представник потерпілого можуть відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого чи потерпілого.
Оскільки захисником обвинуваченого ОСОБА_6 подано клопотання про відмову від розгляду його апеляційної скарги, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_12 , то колегія суддів не вбачає перешкод у задоволенні цього клопотання і закриттю апеляційного провадження в цій частині.
Що ж стосується розгляду апеляційної скарги прокурора, то як убачається з матеріалів кримінального провадження,суд першої інстанції, на думку колегії суддів, на підставі досліджених доказів, дійшов обґрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 як привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, тобто за ч. 1 ст. 191 КК України.
У своїй апеляційній скарзі прокурор покликається на те, що під час судового слідства обвинувачений ОСОБА_12 свою вину не визнав, незважаючи на наявність достатніх доказів, що свідчить про відсутність у нього каяття та не усвідомлення ним суспільної небезпеки вчинених дій. Однак, як убачається з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку суду першої інстанції, зокрема, обвинувачений ОСОБА_12 пояснив в судовому засіданні, що під час його роботи продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_13 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дуже часто були затримки у виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим він 29.03.2016 року забрав 1 000 грн. з каси магазину, вважаючи це заробітною платою, про що написав відповідну записку. Наміру викрадати або незаконно привласнювати гроші він не мав, лише хотів отримати зарплату, яка йому належить. Окрім того, на його думку, в лютому 2016 року з нього безпідставно зняли через виявлену нестачу 1 250 грн., а в березні 1 000 грн.
Таким чином, на думку колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_12 визнав сам факт заволодіння ним грошами в сумі 1 000 грн., за наведених у вироку суду першої інстанції обставин, однак не маючи відповідної освіти не погоджувався із кваліфікацією своїх дій. Отже покликання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_12 не визнає своєї вини є безпідставним, оскільки обвинувачений в письмовій записці на ім`я директора зазначив, що він забрав 1 000 грн. в рахунок заробітної плати.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно врахував обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який позитивно характеризується, мав постійне місце роботи, до кримінальної відповідальності не притягався, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема вчинення злочину внаслідок збігу тяжких матеріальних обставин та активне сприяння розкриттю злочину на стадії досудового розслідування, відсутність обставин, що обтяжують покарання і обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_15 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, звільнивши його, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, дійшовши висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та постановлення нового вироку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_15 більш тяжчого покарання.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора і залишення оскаржуваного вироку без змін.

Колегією суддів не встановлено таких порушень вимог КПК України, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст. 376, 403-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 про відмову від апеляційної скарги задовольнити, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року стосовно ОСОБА_8 закрити у зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги.

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу можна оскаржити до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України на протязі 3 місяців після проголошення.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_17 .
Ухвала вступила в законну силу «27» вересня 2016 року.

Копію виготовлено «_____» _________ 2016 року

Помічник судді ОСОБА_18