Справа № 362/7312/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/141/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 28.03.2016

УХВАЛА
іменем України
28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0001370 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судово-криміналістичних експертиз в сумі 982 грн. 08 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 09.09.2015року близько 22-ї години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом із своїм сином - ОСОБА_9 знаходився за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка, в ході якої, у ОСОБА_7 виник намір на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 схопив ножа, який знаходився на кухонному столі, наблизився до потерпілого та з метою заподіяння смерті ОСОБА_9 замахнувся ножем в область серця останнього. В свою чергу, потерпілий, з метою збереження свого життя, почав оборонятися, викручуючи ножа з рук ОСОБА_7 в результаті чого, отримав тілесні ушкодження, а саме колото-різані рани тильної поверхні лівої кисті, третього міжпальцевого проміжку лівої кисті та зовнішньої поверхні лівого плеча. Однак ОСОБА_7 , незважаючи на опір ОСОБА_9 , з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, бажаючи настання смерті потерпілого, завдав йому одного удару кухонним ножем в область серця, тобто життєво важливий орган, тим самим спричинивши одиночне проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі у зв`язку з тим, що потерпілому ОСОБА_9 після отриманих тілесних ушкоджень було своєчасно надано медичну допомогу. Ці дії ОСОБА_7 які виразились, у закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство) органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись з вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та пом`якшити покарання обвинуваченому, застосувавши ст. ст. 75, 76 КК України. Вважає неправильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки той не мав наміру на вбивство свого сина. Крім того, обвинувачений є людиною похилого віку, має постійне місце проживання, за місцем якого характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, що може бути підставою для висновку суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та пом`якшити йому покарання шляхом застосування ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Зазначає потерпілий, що суд не взяв до уваги, що він не має ніяких претензій до свого батька, який вибачився перед ним , після скоєного злочину викликав карету швидкої допомоги, надавав допомогу на лікування.

Не погоджуючись з вироком суду та не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, і призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі. Вважає призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та особі засудженого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілого, та підтримав подану прокурором апеляцій скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КК України судове рішення має бути законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді в суді першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді в суді першої інстанції є:

1)незастосування судом закону, якій підлягає застосуванню;

2)застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3)неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту;

4)призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції в обгрунтування вини ОСОБА_7 , обвинуваченому у замаху на вбивство, поклав: показання обвинуваченого ОСОБА_7 , протокол огляду місця події, протокол проведення слідчого експерименту, висновок судово-медичної експертизи, висновок судової психіатрично-наркологічної експертизи.

Але суд першої інстанції не навів доказів того, що обвинувачений ОСОБА_7 мав намір на умисне протиправне заподіяння смерті та бажав настання для потерпілого ОСОБА_9 наслідків у виді смерті.

Відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно-небезпечні наслідки та бажала їх настання.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до своїх дій: якщо особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча свідомо-припускає їх настання, умисел є непрямим.

Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідження доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки (пункт 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).

Обвинувачений ОСОБА_7 як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції показав, що він разом із своїм сином ОСОБА_9 проживає в одній квартирі. Між ними на побутовому грунті інколи виникають конфлікти. 09.09.2015 року близько 16 год. він був на поминальному обіді, де випив приблизно 200 г горілки та вина, після чого пішов до себе на дачу, що знаходиться поблизу м. Василькова в районі Комісарової гори. Близько 21 години він повернувся додому, де вже був його син - ОСОБА_9 . Зайшовши в квартиру, він не знайшов на кухні ключ від своєї кімнати, тому зайшов в кімнату сина, який лежав на ліжку та дивився телевізор і попросив його віддати йому ключа від кімнати. Проте, син не реагував на його прохання. Він підійшов до сина і потягнув його за руку, але син штовхнув його ногою від чого він впав, зачепивши стільця та стола, на якому знаходилася праска і ніж, які впали на підлогу. Взяв ножа і підбіг з ним до ліжка, на якому лежав його син, який намагався викрутити у нього з рук ножа, однак йому цього не вдалося, і якимось чином він наніс йому удар ножем в ліву сторону тулуба. Побачивши кров, яка йшла із рани в сина, вибіг на вулицю, по якій приходили люди, і попросив мобільний телефон, по якому викликав карету швидкої допомоги, яка приїхала через декілька хвилин і сину було надано медичну допомогу та госпіталізовано до лікарні. Просить не позбавляти його волі.
Потерпілий ОСОБА_9 , користуючись правом, наданим йому ст. 63 Конституції України, відмовився в суді першої інстанції від дачі показань, але просив суд не позбавляти його батька - обвинуваченого ОСОБА_7 - волі, який є для нього єдиною рідною людиною, в суді апеляційної інстанції показав, що він проживає разом з батьком в одній квартирі з 2012 року. 09.09.2015 року прийшов зі служби і ліг відпочивати, дивився телевізор. Десь о 22-й годині додому повернувся батько, не міг знайти ключа від своєї кімнати, тому вважав що він забрав його та став у нього вимагати повернути ключа. З цього приводу між ними почалася сварка. Він відштовхнув батька від себе і той впав. Потім побачив біля себе батька з ножем і хотів вибити у нього з рук ножа, але не вдавалось, від чого отримав тілесні ушкодження на руці. Потім почув удар ножем в груди. З приводу отриманих тілесних ушкоджень знаходився в лікарні. Швидку допомогу викликав батько, який потім надавав матеріальну допомогу на лікування. Вважає потерпілий себе частково винним у даному конфлікті, який виник із-за того, що відштовхнув батька ногою і той впав. Просить не позбавляти батька волі.
Як вбачається із протоколу огляду місця події від 09.09.2015 року та фототаблиці до нього у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено кухонний ніж, яким зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 він завдав тілесні ушкодження своєму синові - ОСОБА_9 (а.с. 27-34).

В протоколі проведення слідчого експерименту від 10.09.2015 року та фототаблиці до нього зазначено обставини, при яких обвинувачений ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 (а.с. 40-47).

Відповідно до висновку судової трасологічної експертизи № 207 від 10.1.2014 року ніж, яким обвинувачений ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , відноситься до господарсько-побутового ножа і холодною зброєю не являється (а.с. 58-60).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 493м/д від 15.10.2015 року наявність у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у виді: колото-різаної рани тильної поверхні лівої кисті, третього міжпальцевого проміжку лівої кисті, зовнішньої поверхні лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та проникаюче колото- різане поранення поверхні грудної клітки з ушкодженням серця та лівої легені, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, не виключається можливістю виникнення за механізмом, показаному обвинуваченим ОСОБА_7 при слідчому експерименті за його участю.

З висновку судової психіатрично-наркологічної експертизи від 07.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення міг і в даний час може усвідомлював свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_7 знаходився в стані звичайного алкогольного сп`яніння (а.с. 69-71).

Отже, суд апеляційної інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин даного кримінального провадження, оцінивши кожний доках з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, врахувавши спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення ОСОБА_7 злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки, приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів враховує: ступінь тяжкості злочину, який відноситься тяжкого злочину; особу винного, який є пенсіонер за віком, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, на обліку у лікаря та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків, обставини що обтяжують покарання: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; думку потерпілого ОСОБА_9 , який не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 та просить суд не позбавляти того волі та звільнити на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, та прийшла до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому у санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, пенсіонер за віком, має постійне місце проживання, за яким характеризуються позитивно, попросив пробачення у потерпілого ОСОБА_9 , який не має претензій до ОСОБА_7 та просить не позбавляти його волі, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання.

А тому апеляційні скарги захисника обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_9 підлягають задоволенню.

Вимоги прокурора, зазначені в його апеляційній скарзі про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не підлягають задоволенню, оскільки в діях ОСОБА_7 вбачається інший склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , тому вирок суду підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді