Справа № 464/2011/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/584/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2016 рокуОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання :

за ч.2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна;

за ч.4 ст. 358 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку один рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ; 2) повідомляти КВІ про зміну місця проживання.

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання :

за ч.2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна;

за ч.4 ст. 358 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку один рік.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: 1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ; 2) повідомляти КВІ про зміну місця проживання.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено заставу, після чого суму застави в розмірі 60 900 грн., які були внесені ОСОБА_12 та знаходяться на рахунку ТУ ДСА у Л/о повернути ОСОБА_12 .

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено заставу, після чого суму застави в розмірі 60 900 грн., які були внесені ОСОБА_13 та знаходяться на рахунку ТУ ДСА у Л/о вирішено повернути ОСОБА_13 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у тому, що 15 грудня 2015 року, о 23 год., 30 хв., за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на заволодіння транспортним засобом, прибули з Закарпатської області в м. Львів на вул. Драгана до будинку АДРЕСА_3 , де за допомогою спеціально пристосованого пристрою (блоку імобілайзера) відчинили двері автомобіля «Mercedes-benz sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 185 915 грн. 27 коп., який належить потерпілому ОСОБА_14 , та завели двигун даного автомобіля. Після цього, ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля «Mercedes-benz sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля «Кіа Ріо», д.н.з. НОМЕР_2 , та направились в Київську область, де на автомобільній трасі Київ-Харків неподалік смт. Баришівка, Баришівського району, Київської області були затримані працівниками поліції Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП у Київській області.

Крім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 того ж дня, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, а саме, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 , відповідно ОСОБА_7 надав ОСОБА_6 завідомо підроблений бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_3 від 09.04.2013 року на автомобіль марки «Mercedes-benz», д.н.з. НОМЕР_4 , на ім`я ОСОБА_15 . Вказаний підроблений документ ОСОБА_6 тримав при собі (використовував) до 16.12.2015 р., тобто до моменту затримання його працівниками поліції.

Прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених,просить вирок Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2016 рокускасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч.4 ст. 358 КК України один рік обмеження волі, за ч.2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання п`ять років позбавлення волі. ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч.4 ст. 358 КК України один рік обмеження волі, за ч.2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання п`ять років позбавлення волі. Вважає вказаний вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що обираючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції не вмотивовано прийшов до висновку про можливість застосування до них ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню.
Органами досудового розслідування діям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надана правова кваліфікація за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України.

Суд першої інстанції, визначаючи обсяг доказів, що підлягали дослідженню під час судового розгляду, застосував положення ч.3 ст. 349 КПК України та обмежився допитом обвинувачених.

Як вбачається з журналу судового засідання від 24 березня 2016 року, з запису судового засідання від 24 березня 2016 року обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вину визнали.

Разом з тим, суд першої інстанції виклав в мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення та вказав, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 15 грудня 2015 року, о 23 год., 30 хв., за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на заволодіння транспортним засобом, прибули з Закарпатської області в м. Львів на вул. Драгана до будинку № 16, де за допомогою спеціально пристосованого пристрою (блоку імобілайзера) відчинили двері автомобіля «Mercedes-benz sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 185 915 грн. 27 коп., який належить потерпілому ОСОБА_14 , та завели двигун даного автомобіля. Після цього, ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля «Mercedes-benz sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля «Кіа Ріо», д.н.з. НОМЕР_2 , та направились в Київську область, де на автомобільній трасі Київ-Харків неподалік смт. Баришівка, Баришівського району, Київської області були затримані працівниками поліції Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП у Київській області.

Крім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 того ж дня, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, а саме, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 , відповідно ОСОБА_7 надав ОСОБА_6 завідомо підроблений бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_3 від 09 квітня 2013 року на автомобіль марки «Mercedes-benz», д.н.з. НОМЕР_4 , на ім`я ОСОБА_15 . Вказаний підроблений документ ОСОБА_6 тримав при собі (використовував) до 16 грудня 2015 року, тобто до моменту затримання його працівниками поліції.

Разом з тим обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що його брат ОСОБА_7 попросив його поїхати з ним в м. Київ, щоб продати автомобіль. 15 грудня 2015 року вони разом на автомобілі марки «Кіа Ріо», д.н.з. НОМЕР_2 , поїхали в м. Київ. По дорозі в м. Львові на вул. Драгана вони зупинились біля кіоску купити сигарет. Біля будинку № 16 брат вийшов в кіоск за сигаретами, а він залишився в автомобілі. Через декілька хвилин він побачив брата, який під`їхав до нього на автомобілі «Mercedes-benz sprinter». Брат пояснив, що вкрав даний автомобіль і запропонував відігнати його та продати, на що він погодився. Після цього, він пересів за кермо викраденого автомобіля марки «Mercedes-benz sprinter», а його брат ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля марки «Кіа Ріо». Вони поїхали на вказаних автомобілях в Київську область. На трасі Київ-Харків вони були затримані працівниками поліції.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_6 ставлять під сумнів обґрунтованості (доведеності) його обвинувачення за ч.2 ст. 289 КК України та свідчать про часткове визнання вини по суті пред`явленого обвинувачення.

Що стосується кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.4 ст. 358 КК України, то із суті формулювання обвинувачення, викладеного в мотивувальній частині вироку, вбачається, що така кваліфікація дій не знайшла свого підтвердження.

Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності між формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, і правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.4 ст. 358 та дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України.

З врахуванням вказаних обставин застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України не допускалось та суду першої інстанції належало досліджувати докази в повному обсязі для забезпечення всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

За таких обставин, вирок суду не можна вважати законним та обґрунтованим.

А тому вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Поряд з тим, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу й на те, що в порушення вимог ст. 374 КПК України та абз.2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 з наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд першої інстанції рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням належним чином не мотивував (не наведено достатніх мотивів прийнятого рішення щодо такого звільнення).

Оскільки справа не розглядалась відповідно до процедури судового розгляду, передбаченої §3 Глави 28 КПК України, а саме, судове слідство у визначеному законом порядку не проводилось, не досліджувались докази відповідно до вимог КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 - задоволити частково.
Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати
Призначити в Сихівському районному суді м. Львова новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 358 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4