Справа № 477/154/16-к
Провадження № 1-кп/488/179/16 р.
УХВАЛА
13.04.2016 року Корабельний районний суд м.Миколаєва в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представників потерпілого ТОВ Бриз-ЛТД ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілого СГВК Родіна 1 адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєві матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом відносно,-
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України,-
До Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду; думку прокурора підтримали представники потерпілих ТОВ Бриз-ЛТД та СГВК Родіна 1; обвинувачений ОСОБА_11 та його захисники вважали за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та не містить формулювання обвинувачення, про що заявили відповідне клопотання.
Представник потерпілого ТОВ Бриз-ЛТД ОСОБА_8 , посилаючись на те, що арешт, накладений ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва на рухоме та нерухоме майно ТОВ Бриз-ЛТД є незаконним та необгрунтованим, оскільки ТОВ Бриз-ЛТД не має жодного відношення до СГВК Родіна 1, підприємство не має обов`язку відповідати своїм майном за зобов`язаннями ПСП Родіна, СГВК Родіна 1 та ОСОБА_11 , товариство є потерпілою особою та не відноситься до кола осіб, на майно якого може бути накладений арешт, є добросовісним набувачем та законним власником зазначеного мана, звернулася до суду із клопотанням, у якому просить зазначений арешт скасувати, а також долучити до матеріалів кримінального провадження цивільний позов товариства до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.
Прокурор, представник потерпілого СГВК Родіна 1 проти клопотання про скасування арешту та долучення цивільного позову заперечували з мотивів його необгрунтованості; обвинувачений та його захисники клопотання про скасування арешту підтримали, проти долучення цивільного позову заперечували.
Судом встановлено, що згідно обвинувального акта, в результаті завищення розміру боргових зобов`язань правонаступником СГВК «Родіна» - ПСП «Родіна» та його власником ОСОБА_11 безпідставно отримано у власність майно теплично-овочевих комбінатів та незавершене будівництво, яке розташоване за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, село Пересадівка, вулиця Кіровоградська, 10 та заподіяно внаслідок чого матеріальних збитків СГВК «Родіна» на суму 8 945 149,00 грн. Дане майно було реалізовано ТОВ «ЛАМА - Т» та надалі, на підставі мирової угоди від 21.04.2009 року, ТОВ «ЛАМА - Т» за боргові зобов`язання перед ТОВ «Бриз - ЛТД» передало останньому у власність зазначені об`єкти.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 10.08.2015 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Бриз - ЛТД», яке розташоване за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, село Пересадівка, вулиця Кіровоградська, 10, а саме: їдальня літ. Б 67% готовності; теплиця літ. Л 45% готовності; теплиця літ. М 45% готовності; лабораторія літ. П 74% готовності; операторська літ. 1Ф 84% готовності; операторська літ. 1Х 84% готовності; склад літ. 1Ц 78% готовності; операторська літ. 1Ш 69% готовності; склад літ. Р 64% готовності; склад літ. С 84% готовності; мазутонасосна літ. Т 70% готовності.
Відповідно до ч.1, ч.2 п.1, ч.3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину,для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч.2 п.п.1, 4, ч.3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається у тому числі з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково також судом під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Приймаючи до уваги, що рухоме та нерухоме майно ТОВ Бриз-ЛТД, щодо якого ставиться питання про скасування арешту, є речовими доказами з підстав того, що дане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, який був об`єктом кримінально протиправних дій, а також є речами, набутими кримінально протиправним шляхом та отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; з метою забезпечення їх збереження та враховуючи, що у даному випадку не має значення, у чиєму розпорядженні перебуває зазначене майно, підстав для скасування арешту суд не вбачає.
Суд вважає, що представником потерпілого ТОВ Бриз-ЛТД не доведено, що відпала потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на рухоме та нерухоме майно ТОВ Бриз-ЛТД або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку із чим клопотання представника ТОВ Бриз-ЛТД задоволенню не підлягає.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, ознайомившись з обвинувальним актом та долученим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування, колегія суддів прийшла висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону та підлягає поверненню прокурору, не містить чіткого і конкретного формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_11 відповідно до положень закону та норм міжнародного права.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та які мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину.
Виходячи з вимог п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, в обвинувальному акті мають бути чітко і конкретно сформульовані час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тощо…
Недотримання цих вимог закону свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Так, обвинувальний акт не містить вказівки на конкретний час та місце вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_11 , а саме - щодо місця внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, щодо конкретного міста та часу привласнення та розтрати чужого майна, ввіреного особі, та не зазначено про неможливість встановлення таких обставин, що не дозволяє суду, не виходячи за межі обвинувачення, встановити зазначені обставини самостійно.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_11 інкримінується те, що, як голова правління СГВК «Родіна», будучи головою комісії з організації вирішення майнових питань кооперативу, в супереч положення СГВК «Родіна», затвердженого зборами кооперативу безпідставно завищив коефіцієнт, шляхом внесення недостовірних відомостей до акту розрахунку пайового фонду, що призвело до завищення боргів СГВК «Родіна» на суму 8 945 149,00 грн., чим вніс, як службова особа до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, тобто скоїв злочин передбачений ч. 2 ст. 366 КК України, спричинив такими діями тяжкі наслідки.
Незважаючи на інкримінування ОСОБА_11 службового злочину, в обвинувальному акті не зазначено чи був обвинувачений саме службовою особою і до якої категорії службових осіб (представник влади, особа що займає посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків в розумінні ч.1 Примітки до ст. 364 КК України - в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) він відноситься.
Окрім того, в остаточно сформульованому обвинуваченні за ч. 2 ст. 366 КК України ОСОБА_11 інкриміноване завдання такими діями тяжких наслідків, що є єдиною і обов`язковою підставою для кваліфікації дій за вказаною нормою права. Однак викладені фактичні обставини обвинувачення за вказаним кримінальним правопорушенням не містять посилань та обгрунтування заподіяних тяжких наслідків, а також потерпілих осіб, інтересам яких такі наслідки були заподіяні.
При цьому суд звертає увагу, що тяжкі наслідки за змістом ч. 2 ст. 366 КК України відповідно до висновків, викладних у постанові судової палати у кримiнальних справах Верховного Суду України вiд 21 березня 2013 року (справа № 2кс13) повинні перебувати у прямому (безпосередньому) причинному зв`язку (зв`язку взаємозалежності) саме із службовим підробленням.
Окрім того, з фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_11 злочину за ч.5 ст.191 КК України взагалі не зрозуміло, чи є ОСОБА_11 його суб`єктом як посадова особа, чи ні, хоча дії ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 366 КК України кваліфіковані, як скоєні посадовою особою; при цьому інкриміновані ОСОБА_11 дії складаються з одних подій та випливають з одного часу та фактично утворюють ідеальну сукупність, згідно обвинувального акту.
Суперечливою є правова кваліфікація дій ОСОБА_11 в частині обвинувачення за ч.5 ст. 191 КК України. Привласнення та розтрата майна є самостійними формами вчинення злочину, між тим дії ОСОБА_11 прокурором кваліфікуються одночасно як привласнення та розтрата чужого майна, що робить правову кваліфікацію дій обвинуваченого неконкретною та взаємовиключною. При цьому, фактичні обставини привласнення та розтрати чужого майна в обвинувальному акті не викладені, тобто не викладена об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,
Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення за ч.5 ст. 191 КК України, які прокурор вважає встановленими, в частині мети та умислу ОСОБА_11 , спрямованих на наживу та отримання незаконного збагачення шляхом обману, суперечать наведеній прокурором правовій кваліфікації зазначеного кримінального правопорушення відповідно до якої, дії ОСОБА_11 кваліфіковані як привласнення та розтрата чужого майна, вчинене в особливо великих розмірах.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначаються анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), яким, у відповідності до ст.290 КПК України, має бути повідомлено прокурором про відкриття матеріалів досудового розслідування та надано можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком містять суттєві протиріччя, що унеможливлює призначення справи до розгляду.
Зокрема, в обвинувальному акті в якості потерпілого вказано ТОВ «Бриз-ЛТД», хоча фактичних обставин, встановлених прокурором з приводу наявності та розміру майнової шкоди завданої злочином вказаному товариству, не зазначено, що є необхідною умовою згідно вимог ст. 55 КПК України для визнання юридичної особи потерпілим.
Також маються розбіжності та протиріччя щодо викладу фактичних обставин в частині правонаступництва. Так, в обвинувальному акті в якості потерпілого вказано СГВК «Родіна 1», як єдиний правонаступник СГВК «Родіна», хоча з тексту обвинувального акту вбачається, що правонаступником СГВК «Родіна» було ПСП «Родіна», у зв`язку з чим незрозуміло саме кому завдано шкоду інкримінованими ОСОБА_11 злочинами.
Крім того, в частині другій реєстру матеріалів досудового розслідування вказано на такі процесуальні рішення, як визнання потерпілими 89 осіб. Анкетні відомості вказаних осіб з невідомих причин, у порушення вимог п.3 ч.2 ст. 291 КПК України не зазначені в обвинувальному акті, при цьому будь-які відомості про скасування рішень про визнання цих осіб потерпілими у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні, як і відсутні дані щодо повідомлення вказаних осіб про відкриття матеріалів досудового розслідування та надання можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Відомості, викладені в реєстрі до обвинувального акту не відповідають вимогам КПК України також і в тій частині, що відповідно до реєстру, датою порушення кримінальної справи та притягнення ОСОБА_11 у якості обвинуваченого є 27.10.2010 року (а.с.92). При цьому, строк досудового розслідування було продовжено прокурором п`ять раз та на час внесення відомостей до ЄРДР - тобто на 8.11.2013 рік строк досудового розслідування, у порушення вимог КПК України, тривав близько півтора роки. Також незрозумілими та у порушення вимог КПК України, є процесуальні дії слідчого органу щодо внесення відомостей до ЄРДР відносно інкримінованих ОСОБА_11 злочинів майже через рік з часу набуття чинності новим КПК України 2012 року - 08.11.2013 року (а.с.93), враховуючи вимоги перехідних положень КПК України 2012 року та відновлення досудового розслідування слідчим 20.06.2012 року.
Окрім того, в ході підготовчого судового засідання було встановлено, що на час інкримінованих подій ОСОБА_11 був депутатом місцевої ради, що не заперечено та не спростовано іншими учасниками провадження, тобто мав статус особи щодо якої повинен здійснюватися особливий порядок кримінального провадження, у зв`язку із чим кримінальна справа 27.10.2010 року за вимогами діючого на той час КПК України 1960 року була порушена відносно ОСОБА_11 прокурором Миколаївської області. Разом із тим, повідомлено про підозру ОСОБА_11 01.07.2015 року за нормами діючого на той час КПК України 2012 року, було здійснено слідчим СУ УМВСУ у Миколаївській області, що є грубим порушенням ст.481 КПК України, бо до ОСОБА_11 повинен бути застосований особливий порядок, як до особи, яка на час скоєння злочину мала статус депутату, та підозра повідомлена прокурором області.
Зазначене вказує на істотну неконкретність обвинувачення та невідповідність нормам КПК України, що позбавляє суд визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 377 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Неконкретність обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, порушує забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_11 на захист.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку із чим клопотання захисників обвинуваченого підлягає задоволенню.
Цивільний позов ТОВ Бриз-ЛТД до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином суд вважає за необхідне долучити до матеріалів кримінального провадження, як такий, що поданий у відповідності до вимог КПК України потерпілим до особи, обвинуваченої у скоєнні ікримінованих правопорушень.
Керуючись ст.ст. 170-174, 314, 315, 316, 331, 395 КПК України, суд,-
У клопотанні представника ТОВ Бриз-ЛТД ОСОБА_8 про скасування арешту - відмовити за необгрунтованістю.
Долучити до матеріалів кримінального провадження цивільний позов ТОВ Бриз-ЛТД до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України повернути прокурору прокуратури Миколаївської області, задовольнивши клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисників.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3