Справа № 363/3083/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1357/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 03.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
03 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Вишгородського відділу Києво Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000455 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ірпінського міського суду від 12 вересня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженню № 0000455 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків.
Вказане рішення суд першої інстанції мотивував невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України в частині неконкретного формулювання обвинувачення, зокрема, в обвинувальному акті не зазначено механізму заподіяння тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , а також з яким умислом, у зв`язку із чим та з якою метою обвинувачений застосував насильство щодо малолітньої ОСОБА_10 , що потягло настання її смерті.
Прокурор, не погоджуючись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ірпінського міського суду від 12 вересня 2016 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор зазначає, що відсутність в обвинувальному акті чіткої вказівки на те, якою саме рукою (лівою чи правою) було завдано удару ножем і який був механізм нанесення удару пояснюється тим, що в ході досудового розслідування не вдалося достовірно це визначити, оскільки потерпілий ОСОБА_9 в своїх показаннях посилається на те, що обвинувачений наніс удар лівою рукою знизу вверх, а ОСОБА_8 пояснив, що наніс удар правою рукою, через що сторона обвинувачення і зазначила в обвинувальному акті лише ті обставини, про які достовірно з`ясовано, не вдаючись до припущень.
Крім того, на думку прокурора, виходячи із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчиняв усі дії для умисного вбивства малолітньої ОСОБА_10 , однак при цьому, діяв без будь-яких мотивів, безпідставно, а лише через вплив алкогольних та наркотичних засобів.
Прокурор звертає увагу, що у разі усунення недоліків обвинувального акту, на які вказує суд першої інстанції сторона обвинувачення вдаватиметься до припущень, що суперечить ст. 62 Конституції України.
Обвинувачений подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. На думку ОСОБА_8 , доводи прокурора є необґрунтованими та незаконними, оскільки обставини, що підлягають доказуванню це час, місце, спосіб, форма вини, мотив, мета та інші обставини вчинення злочину покладаються виключно на прокурора. Разом з тим, на його думку, органи обвинувачення намагаються перекласти свої обов`язки на суд за відсутності достатніх доказів в пред`явленому обвинуваченні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку захисника, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
Одним із рішень, яке приймається судом за результатами підготовчого засідання, відповідно до положень п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, є повернення прокурору обвинувального акту у випадку невідповідності його вимогам КПК України. Вимоги, які пред`являються до обвинувального акту, викладені у ст. 291 КПК України.

Мотивуючи своє рішення про необхідність повернення обвинувального акту, суд послався на те, що акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України., з чим погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у заподіяні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Доводи прокурора про відсутність в органах досудового розслідування інформації щодо механізму нанесення удару обвинуваченим, у зв`язку із чим ця інформація не знайшла свого відображення і в обвинувальному акті, не ґрунтуються на матеріалах провадження. Так, в частині викладу фактичних обставин вчинення злочину вказано, що ОСОБА_8 , тримаючи в обох руках кухонні ножі, одним з них умисно наніс один удар. Разом з тим, зазначено, що виключається ймовірність виникнення тілесного ушкодження в результаті удару ножем знизу вверх. Колегія суддів звертає увагу, що за відсутності зрозумілого механізму нанесення удару, обвинувачення не є конкретизованим, так само, як і незрозумілим залишається спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, який впливає на кваліфікацію злочину.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті малолітній дитині. Суд першої інстанції звернув увагу, що органами досудового розслідування вказано на відсутність в діях обвинуваченого будь-якого мотиву вчинення злочину, не з`ясовано з яким умислом обвинувачений вчиняв дії щодо ОСОБА_10 , проте зазначено, що, ОСОБА_8 продовжуючи реалізовувати свій умисел на умисне позбавлення життя малолітньої особи продовжив вчиняти злочин.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про допущення органами досудового розслідування в обвинувальному акті порушень вимог п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що правильна кваліфікація умисного вбивства вимагає ретельного дослідження мотиву та мети вчинення злочину для розмежування видів вбивства та правильного визначення ступеня суспільної небезпечності, що органами досудового розслідування здійснено не було.

Доводи прокурора про те, що у разі виконання вимог суду першої інстанції та усунення недоліків обвинувального акту, викладення інформації матиме форму припущенням, колегією суддів розцінюється критично, оскільки органами обвинувачення встановлюється передчасні наслідки свого розслідування, на які суд не може вплинути. Проте, вимога суду полягає не у викладі припущень, а у формулювання конкретного обвинувачення, метою якого має бути повне розуміння підозрюваним обсягу обвинувачень проти нього для сприяння підготовки адекватного захисту та справедливого судового розгляду.

Таким чином, на думку колегія суддів, суд першої інстанції вірно та обґрунтовано встановив допущені органом досудового слідства порушення кримінального процесуального закону, а саме, порушення вимог ст. 291 КПК України, за наявності яких ухвалив правильне рішення про повернення обвинувального акту прокурору відповідно до вимог ст.314 КПК України.

За таких обставин, ухвала суду є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає. Інших порушень закону, які б тягли за собою зміну чи скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000455 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України повернуто прокурору - залишити без змін.

Головуючий:

Судді: