Ухвала
іменем україни
27 вересня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 70000438 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК,
в с т а н о в и в:

За зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 187 КК на строк 8 років із конфіскацією частини майна, яке є його власністю; за ст. 257 КК на строк 5 років; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки. На підставі частин 1, 3 ст. 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією частини майна, яке є його власністю.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржуються.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в участі в озброєній банді, у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя й здоров`я, з проникненням у житло, вчиненому організованою групою, а також у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, що було скоєно за обставин, детально викладених у вироку.
Так, у червні 2014 року ОСОБА_8 з метою нападу на господарство ОСОБА_10 організував стійку злочинну групу (банду), до якої залучив ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_8 як організатор здійснював загальне керівництво озброєною групою, визначав об`єкт посягання, розподіляв обов`язки між її учасниками та здобуті злочинним шляхом майно та гроші.
ОСОБА_9 під час розбійного нападу здійснював фізичне та психологічне подолання опору потерпілих, пошук цінностей та грошових коштів.
ОСОБА_7 забезпечував групу зброєю та транспортом, здійснював психічне подолання опору потерпілих.
У розпорядженні злочинного угруповання була вогнепальна зброя пістолет STALKER914-S калібру 9 мм.

22 червня 2014 року приблизно о 13.00 год. ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 прибули до будинку ОСОБА_10 на АДРЕСА_2 .
Діючи за попередньо розробленим планом, ОСОБА_7 під вигаданим приводом зайшов на подвір`я. Потім на територію господарства проникли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у масках на обличчі і, погрожуючи пістолетом та застосуванням насильства, небезпечного для життя й здоров`я, завели потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з двору до приміщення будинку. ОСОБА_8 вимагав у ОСОБА_10 видати їм 70 000 грн, а ОСОБА_7 відповідно до відведеної йому ролі наглядав за ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У цей час ОСОБА_9 заволодів майном ОСОБА_10 на загальну суму 9184 грн та ОСОБА_11 на суму 420 грн. Після цього учасники нападу залишили місце вчинення злочину.

Крім того, у невстановлені час та місці ОСОБА_7 знайшов (придбав) вогнепальну зброю пістолетSTALKER914-S калібру 9 мм, який зберігав за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку 25 вересня 2014 року вказаний пістолет був виявлений та вилучений працівниками міліції.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставах, передбачених пунктами 13 ч. 1 ст. 438 КПК. Вважає, що слідство проведено не всебічно, обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах. Стверджує, що він не вчиняв стосовно потерпілих жодних насильницьких дій, майном не заволодівав, засобів маскування не застосовував, а тому в його діянні відсутній склад злочину, передбачений ст. 187 КК. Заперечує участь у складі організованої злочинної групи (банди). Вважає, що його дії були спрямовані на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань. Вказує на порушення органом досудового розслідування п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК, оскільки повідомлення про підозру від 11 серпня 2014 року щодо нього як адвоката було виконано слідчим, а не прокурором області. Зазначає, що суд належним чином не врахував позитивних даних про його особу, а тому призначене покарання є надмірно суворим.

Захисник у своїй касаційній скарзі порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та про перекваліфікацію дій засудженого на ст. 355 КК. Вважає, що суди належним чином не обґрунтували свого висновку про те, що один розбійний напад було скоєно засудженими у складі озброєної банди. Вказує на явну несправедливість призначеного ОСОБА_7 покарання через його суворість з огляду на дані про особу засудженого та другорядну роль у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання скарг сторони захисту, думку прокурора, який частково підтримав касаційні вимоги засудженого та захисника, просив на підставі статей 284, 440 КПК закрити провадження за ст. 257 КК і перекваліфікувати діяння засуджених з ч. 4 на ч. 3 ст. 187 КК, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 370 КПК вирок суду першої інстанції, як і ухвала апеляційного суду, мають бути законними, обґрунтованими і вмотивованими, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 419 цього Кодексу.

При ухваленні вироку всі докази, розглянуті в судовому засіданні, мають одержати належну оцінку. Не погоджуючись з показаннями обвинуваченого, суд зобов`язаний їх спростувати дослідженими доказами. Судження суду щодо кваліфікації кримінального правопорушення мають бути мотивованими і не викликати жодних сумнівів.

Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК апеляційний суд у разі залишення апеляції без задоволення у своїй ухвалі повинен зазначити підстави, через які визнав апеляцію необґрунтованою. При цьому незгода з апеляцією, як і рішення про залишення оскарженого вироку без зміни, має ґрунтуватися на докладних мотивах. Недотримання цих вимог є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування ухвали апеляційного суду.

Проте зазначених вимог процесуального закону апеляційний суд не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок суду захисник ОСОБА_7 ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій стверджував про незаконність вироку, наводячи при цьому доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та щодо неправильного застосування кримінального закону.
Зокрема, у його скарзі йшлося про те, що викладені у вироку висновки щодо участі ОСОБА_7 у складі озброєної банди не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджені зібраними у справі доказами,що призвело до неправильної кваліфікації злочинів за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК, а тому й до призначення надмірно суворого покарання. На обґрунтування своїх вимог скаржник зазначав, що ОСОБА_7 познайомився з ОСОБА_9 напередодні вчинення нападу на господарство ОСОБА_10 , і що у справі відсутні докази про ретельну довготривалу підготовку до вчинення злочину. Вказував на те, що висновок суду в цій частині ґрунтується лише на показаннях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без урахування позиції ОСОБА_7 , який категорично заперечив, що вчиненню озброєного нападу 22 червня 2014 року передувало утворення стійкого злочинного об`єднання, яке мало певну структуру, визначилося з правилами внутрішньої та зовнішньої поведінки, обрало лідера групи й утвердилося в намірах вчиняти подібні напади.

Апеляційний суд, визнавши вирок суду законним та обґрунтованим, поверхнево підійшов до перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_13 , що стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону щодо ОСОБА_7 , при цьому не навів докладних мотивів для їх спростування, а лише перелічив докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи наявність у діях засуджених ознак бандитизму та кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину у складі організованої групи», апеляційний суд не навів в ухвалі достатніх підстав та мотивів прийняття такого рішення. Зокрема, суд не зазначив, на підставі яких доказів, окрім показань ОСОБА_8 та частково ОСОБА_9 , він дійшов висновку, що взаємовідносини між засудженими відповідали такому рівню спільної злочинної діяльності, за якого дії кожного з них визначаються не просто попередньою змовою, а додатковими іншими ознаками, характерними для озброєної організованої групи або злочинної організації.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу апеляційного суду постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи апеляційному суду слід урахувати висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 19 лютого 2015 року (справа 5-38кс14), відповідно до якого для визнання групи організованою недостатньо встановлення наміру одного (декількох) осіб займатися злочинною діяльністю, якими б широкомасштабними не були їх плани. Самі по собі наміри можуть свідчити лише про можливу перспективу розвитку групи, але не про рівень цього розвитку.
За змістом ч. 3 ст. 28 КК злочин може бути справою організованого об`єднання лише в тому випадку, коли таке об`єднання утворено попередньо, отже, має бути доведено, що вчиненню злочину організованою групою передували дії щодо її утворення.
Конструктивною ознакою організованої групи, яка виділяє цю форму співучасті, є не попередня змова, а стійкість групи, тобто набуття нею таких внутрішніх механізмів, які убезпечують її існування, та спроможність протидіяти дезорганізуючим факторам (зовнішнім чи внутрішнім).
Стійкість злочинного об`єднання (організованої групи) не можна розуміти тільки як ступінь деталізації злочинного плану й розподілу обов`язків між учасниками об`єднання. Ці критерії не є свідченням стійкості, а, як правило, визначаються характером злочину, який готується.
На підставі цього апеляційному суду слід обґрунтувати правильність кваліфікації діянь ОСОБА_7 , ретельно дослідити наведені в апеляційній та касаційних скаргах доводи щодо всього обсягу пред`явленого обвинувачення, за необхідності шляхом проведення судового слідства, дати всьому належну оцінку і з урахуванням усіх обставин прийняти обґрунтоване та законне рішення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника задовольнити частково
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 й у порядку ст. 433 КПК щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3