АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 30 червня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6
на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 травня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та поновлено вищевказаному слідчому строк звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Крім того, накладено арешт на майно, яке вилучене 10 квітня 2016 року, під час особистого обшуку у ОСОБА_6 , а саме:

- мобільний телефон "GSMART" чорного кольору imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 S/N НОМЕР_3 , у якому знаходяться акумулятор ROMA R2, карта пам`яті MicroSD HC 32Gb, - 1 одиниця;
- мобільний телефон SAMSUNG чорно-червоного кольору imei НОМЕР_4 s/n RGQB863245Z, у якому знаходяться акумулятор AB463446BU s/n: BD2D916SS/1-B, - 1 одиниця;
- грошова купюра номіналом 100 доларів США LX70707929C,- 1 одиниця;
- грошова купюра номіналом 100 доларів США LX70707930C,- 1 одиниця;
- грошова купюра номіналом 10 злотих AI2617581,- 1 одиниця;
- грошова купюра номіналом 100 злотих IN 6795328,- 1 одиниця.;
- грошова купюра номіналом 100 злотих GR 1656110,- 1 одиниця, шляхом заборони ОСОБА_6 використовувати та розпоряджатися зазначеним майном, із залишенням його на зберіганні слідчого у кримінальному провадженні № 0000008.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки містить достатньо правових підстав для арешту вилученого майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні його клопотання.
Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам, ч. 1 ст. 372 КПК України, оскільки у вступній її частині не зазначено найменування кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, року, місяця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 .
Крім того, апелянт зазначає, що поновляючи слідчому строк звернення до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України в оскаржуваній ухвалі лише зазначив, що вважає поважними причини пропуску строку щодо звернення з вказаним клопотанням до суду та наявними підстави для його поновлення, не розкриваючи при цьому їх суті.
Водночас, сторона захиснту стверджує, що слідчий суддя не взяв до уваги, що арешт та вилучення мобільних телефонів, на сьогоднішній час фактично позбавляє підозрюваного засобів мобільного зв`язку.
При цьому, в обґрунтування пропущених строків на апеляційне оскарження, захисник зазначає, що ні він, ні обвинувачений участі при розгляді даного клопотання не приймали, копія ухвали їм не надсилалась, а про прийняту оскаржувану ухвалу вони дізналися лише 24 травня 2016 року при відкритті матеріалів досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу слідчого судді від 13 травня 2016 року було постановлено без виклику осіб, які її оскаржують, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000008, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством час у 2010 році у ОСОБА_6 виник умисел на заволодіння майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах, належного його дядьку - ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_6 в кінці 2010 року маючи на меті заволодіти майном в особливо великих розмірах ОСОБА_9 , запропонував останньому побудувати комплекс для здійснення готельного бізнесу. При цьому, ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 мав намір після завершення будівництва оформити право власності на завершене будівництво виконане за рахунок ОСОБА_9 на себе.

ОСОБА_9 , знаючи ОСОБА_10 тривалий час, та перебуваючи з ним у родинних стосунках, у зв`язку з чим довіряючи йому, погодився на його пропозицію та надав згоду на фінансування будівництва готельного комплексу на земельній ділянці, що належала ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Для юридичного оформлення участі у здійсненні фінансування готельного комплексу та отримання у майбутньому права власності на частину майна, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_6 укласти договір суперфіції, на що ОСОБА_6 , розуміючи, що без підписання запропонованого ОСОБА_9 договору йому не вдасться заволодіти його майном, погодився.

На виконання попередньої домовленості 27 грудня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено договір суперфіцій. Згідно з умовами вказаного договору ОСОБА_6 (суперфіціар) передав ОСОБА_9 (суперфіціарію) у строкове безоплатне спільне з суперфіціаром користування земельну ділянку, площею 0,0968 га, кадастровий номер: :22:002:0475, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення готельно-ресторанного комплексу.

Відповідно до п. 1.2 договору, земельна ділянка надається ОСОБА_9 в користування з метою здійснення ним будівництва і подальшої експлуатації об`єктів нерухомості згідно проекту будівництва. Завершене будівництво, на час дії зазначеного договору (30 років) мало бути розподілено в частинах 1/10 суперфіціара та 9/10 суперфіціарія. Також пунктом 9.1 зазначеного договору визначено, що право власності на зазначений об`єкт нерухомості зберігається за суперфіціарієм.

ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), 01 серпня 2012 року всупереч договору суперфіції від 27 грудня 2011 року, після закінчення будівництва, яке було здійснено за рахунок ОСОБА_9 отримавши декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на своє ім`я, звернувся із заявою до виконавчого комітету Поляницької сільської Ради про оформлення права власності на готельно-ресторанний комплекс в АДРЕСА_1 на себе. Виконавчим комітетом Поляницької сільської ради рішенням № 167-22-2012р. від 23 серпня 2012 року надано ОСОБА_6 дозвіл на оформлення права власності на готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1628,8 кв. м., житловою площею 1278,3 кв. м., який збудований в 2012 році в АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_6 , діючи умисно, приховуючи факт укладення договору суперфіції від 27 грудня 2011 року, не повідомляючи про це ОСОБА_9 , на підставі згаданого рішення Поляницької сільської ради, отримав свідоцтво про право власності серії НОМЕР_5 від 30серпня 2012 року на увесь готельно-ресторанний комплекс за вищевказаною адресою, вартістю 16 мільйонів гривень, що більше ніж в 600 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Таким чином, ОСОБА_11 своїми умисними діями вчинив заволодіння майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

21 квітня 2016 року слідчий слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про поновлення строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у підозрюваного ОСОБА_6 під час його особистого обшуку 10 квітня 2016 року, а саме: мобільний телефон "GSMART" чорного кольору imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 S/N НОМЕР_3 , у якому знаходяться акумулятор ROMA R2, карта пам`яті MicroSD HC 32Gb, - 1 одиниця; мобільний телефон SAMSUNG чорно-червоного кольору imei НОМЕР_4 s/n RGQB863245Z, у якому знаходяться акумулятор AB463446BU s/n: BD2D916SS/1-B, - 1 одиниця; грошова купюра номіналом 100 доларів США LX70707929C,- 1 одиниця; грошова купюра номіналом 100 доларів США LX70707930C,- 1 одиниця; грошова купюра номіналом 10 злотих AI2617581,- 1 одиниця; грошова купюра номіналом 100 злотих IN 6795328,- 1 одиниця; грошова купюра номіналом 100 злотих GR 1656110,- 1 одиниця, шляхом заборони ОСОБА_6 використовувати та розпоряджатися зазначеним майном, із залишенням його на зберіганні слідчого у кримінальному провадженні № 0000008.
При цьому слідчий послався на те, що сторона обвинувачення не мала можливості звернутися раніше із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки проводились першочергові (розшукові) слідчі дії.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року вказане клопотання слідчого про поновлення строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна було задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про поновлення строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт вищеназваного тимчасово вилученого майна та накладення на нього арешту, перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо поновлення строку та арешту майна.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя врахував, що в кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, санкція статті якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1-6 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на тимчасово вилучене 10 квітня 2016 року майно ОСОБА_6 під час його особистого обшуку.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на тимчасово вилучене майно під час особистого обшуку ОСОБА_6 10 квітня 2016 року, оскільки вказане у клопотанні майно, відповідає критеріям, передбаченим ст. 170 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, арешт тимчасово вилученого майна підозрюваного ОСОБА_6 є розумним та співрозмірним з потребами кримінального провадження та необхідний з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки слідчим та прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики приховування, відчуження, зникнення цього майна.

Доводи захисника в інтересах особи власника майна про те, що слідчий суддя поновляючи слідчому строк звернення до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України в оскаржуваній ухвалі, не розкрив поважні причини пропуску такого строку, є непереконливими. Так, як вбачається із матеріалів провадження, зокрема, клопотання слідчого, останній пояснив поважність причин строку необхідністю проведення першочергових (розшукових) слідчих дій, і з такими доводами слідчий суддя погодився, визнав їх поважними та поновив пропущений строк, з чим колегія суддів не вважає за можливе не погодитися.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, а зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо не відповідності оскаржуваної ухвали вимогам, ч. 1 ст. 372 КПК України, та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не є достатніми і такими, що визначені законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя суду першої інстанції правомірно наклав арешт на тимчасово вилучене майно під час особистого обшуку ОСОБА_6 10 квітня 2016 року, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому колегія суддів враховує і те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України завершено, а обвинувальний акт направлений 30 травня 2016 року до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області для розгляду по суті.

Відповідно до ст. 309 КПК України ухвали слідчого судді підлягають оскарженню лише під час досудового розслідування, а згідно з вимогами ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13 травня 2016 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 р., якою задоволено клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та поновлено вищевказаному слідчому строк на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна під час особистого обшуку у ОСОБА_6 10 квітня 2016 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа №11-сс/796/1873/2016 Категорія КК: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1