АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/4196/13к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1054/16 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.328 КК України
УХВАЛА
Іменем України
27 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

виправданого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2016 року відносно ОСОБА_8 ,

встановила:
Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2016 року,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина

України, з вищою освітою, доктора технічних

наук, професора, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.328 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Згідно останньої редакції обвинувального акту, зміненого в судовому засіданні, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у тому, що приблизно наприкінці 2008 року, більш точна дата в ході досудового слідства не встановлена, громадянин України ОСОБА_8 , який на той момент займав посаду завідувача кафедри радіоелектронних пристроїв ХНУРЕ, через раніше знайомого йому ОСОБА_9 налагодив контакт із громадянами України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які здійснювали пошук інформації наукового характеру для її подальшого продажу представникам Китайської Народної Республіки.

Суд першої інстанції оцінюючи безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази надані суду сторонами кримінального провадження, та обставини, що були встановлені під час розгляду справи в сукупності, дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.328 КК України є недоведеним, в результаті чого ОСОБА_8 було виправдано за відсутністю в його діях складу зазначеного злочину.

Обґрунтовуючи вирок про виправдання ОСОБА_8 , суд першої інстанції послався на те, що стороною обвинувачення не було надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.328 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2016 року скасувати у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.328 КК України у виді 4 років позбавлення волі та звільнити від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст.49 КК України.
В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що зазначені у вироку підстави для виправдання ОСОБА_12 є необгрунтованими та невмотивованими, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Так, оцінюючи докази, суд першої інстанції помилково визнав недопустимим доказом висновок експертизи з питань державної таємниці від 15.06.2012 року №300/2/5-ев, оскільки в матеріалах провадження наявний протокол ознайомлення ОСОБА_8 .. Не погоджується прокурор і з висновками суду першої інстанції стосовно недопустимості в якості доказів висновків державної експертизи з питань таємниць від 14.12.2012 №276/9-ев та від 22.03.2012 року №300/2/48 ДСК в результаті порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, оскільки вона не поширюється на державних експертів з питань таємниць.
Також прокурор зазначив, що судом першої інстанції було надану неправильну оцінку показанням свідка ОСОБА_9 , оскільки надані їм покази в судовому засіданні підтверджують факт створення документу «ЗАПИСКА 4» ОСОБА_8 з метою подальшої його передачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_8 не передавав їм ніяких документів стосовно рельсотрону, спростовуються протоколами за результатами оперативно-розшукових заходів. Крім того, факт передачі відповідних даних ОСОБА_8 ОСОБА_11 підтверджується виявленими під час обшуків у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 електронних носіїв інформації з файлом «ЗАПИСКА 4», однак належної оцінки за результатами проведення оперативно-розшукових заходів судом першої інстанції надано не було.
На думку прокурора також не можна погодитись із висновком суду про те, що наданий ОСОБА_8 до суду посібник «Імпульсні процеси та системи» підтверджує не таємність інформації, розголошення якої інкримінується останньому, оскільки вказаний посібник у навчальному закладі АВМС ім.Нахімова не видавався. Крім того прокурор зазначив, що помилковим є і врахування судом в якості доказу листа НАН України №46/2168-12 від 12.11.2013 року стосовно того, що матеріали файлу «ЗАПИСКА_4» нібито є загально допустимими, оскільки цей документ надано на ухвалу суду про призначення судової експертизи, тобто цей лист лише означає відмову даного закладу від проведення експертизи та не є висновком експерта ні за формою, ні за змістом.
Згідно протоколу огляду матеріалів науково-дослідної роботи «ЗахистУ», ОСОБА_8 був ознайомлений зі змістом науково-дослідної роботи «Захист-У», у тому числи і в частині створення рельсотрону, а тому судом безпідставно було враховано свідчення останнього про те, що він не був ознайомлений із зазначеними матеріалами у повному обсязі.
На апеляційну скаргу прокурора захисником виправданого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 були подані заперечення, в яких він посилається на неспроможність, а також недоведеність доводів прокурора та просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу; виправданого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За нормами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд постановляє виправдувальний вирок, на підставі п.1 ч.3 ст.374 КПК України, з формулюванням обвинувачення, пред`явленого особі, яке визнано судом недоведеним, а також з мотивуванням підстав для виправдання обвинуваченого, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Відповідно до вимог ст.410 КПК апеляційним судом судове провадження суду першої інстанції визнається неповним, якщо під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого, справедливого судового рішення, зокрема, у разі, якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.328 КК України, що кваліфікується як розголошення відомостей, що становлять державну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені або стали відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, за відсутності ознак державної зради або шпигунства.
Проте, суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, допитавши обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши в судовому засіданні надані суду стороною обвинувачення докази, обґрунтовано зробив висновок про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є недоведеним.
Виходячи з пояснень ОСОБА_8 , він спільно зі ОСОБА_9 видав методичні рекомендації «Імпульсні процеси та системи», які використовуються в Севастопольському військово-морському училищі ім.Нахімова та ХНУРЕ як посібник для лабораторних досліджень студентів. Учбово-методичний посібник «Імпульсні процеси та системи», виданий як посібник для виконання лабораторних робіт Академії ВМС ім.Нахімова у м.Севастоплі.
Те, що інформація про рельсотрон є загальнодопустимою підтверджує і лист НАН України №46/2168-12 від 12.11.2013 року, а також те, що вищезазначений методичний посібник був дозволений до опублікування згідно експертного висновку від 17.04.2012 року, затвердженого заступником начальника Академії ВМС ім..Нахімова із навчальної та наукової роботи ОСОБА_13 та акту експертизи від 05.10.2012 року, затвердженого генеральним директором Національного наукового центру «Харкіський фізико-технічний інститут» НАН України ОСОБА_14 , а тому посилання прокурора про те, що судом першої інстанції помилково було зроблено висновок про те, що матеріали файлу «ЗАПИСКА_4» є загально допустимими, безпідставні.
Що стосується посилань прокурора на помилкове визнання судом першої інстанції недопустимими доказами висновки експертиз з питань державної таємниці, то вони є також безпідставними, оскільки вони були виконані з порушеннями вимог чинного на час проведення експертиз законодавства, а саме вимог КПК України 1960 року, численними порушеннями пунктів Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а також ЗУ «Про судову експертизу».
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недопустимими доказами надані стороною обвинувачення висновки експерта з судово-фоноскопічнних експертиз та протоколи за результатами проведення оперативно-розшукових заходів.
Так, стороною обвинувачення не було надано суду доказів того, що записи розмов проводилися згідно з положеннями ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» особою уповноваженою на здійснення такої діяльності з дотриманням конституційних положень, тобто суду не було надано жодних достовірних даних про порядок отримання такого доказу, якою особою здійснювався запис розмов, чи було це здійснено в межах оперативно-розшукової справи. Також стороною обвинувачення не було надано висновку експерта, який би свідчив про автентичність голосу на фонограмі з голосом ОСОБА_8 , відповідність слідів звукозаписного пристрою, відображених на фонограмі, з тим апаратом, який використовувався для звукозапису і що це за апарат, та відсутність ознак монтажу.

Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_8 в записку умисно були внесені відомості, раніше отримані їм у ході виконання науково-дослідної роботи «Захист-У» не підтверджені ніякими доказами того до яких саме відомостей з НДР «Захист-У» останній мав допуск і доступ.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано зазначено у вироку про те, що обвинуваченням не надано жодного доказу, який би підтверджував те, що ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.328 КК України і дійшов вірного висновку про необхідність виправдання останнього за відсутністю в його діях складу злочину.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Вирок Орджонікіздевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: