АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/5662/14-к Головуючий суддя І інстанції Муратова
Провадження № 11-сс/790/573/16 Суддя доповідач ОСОБА_1
Категорія: В порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено частково клопотання старшого слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР від 08.04.2014 року за № 0001556 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно підозрюваного ОСОБА_5 .

Як зазначено в ухвалі, 08.04.2014 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, тобто у активній участі у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особами, погромами, знищенням майна, захопленням будівлі, опором представникам влади із застосуванням зброї та інших предметів, які використовувалися як зброя.

Цього ж дня, при затриманні ОСОБА_5 на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, здійснений обшук останнього. Під час якого було виявлено та вилучено майно, яке йому належить на праві власності.

Слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, підозрюваному ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації на вказаному у клопотанні слідчого майні, крім пластикової картки клієнта «Сбербанк России» номер НОМЕР_1 та дані ОСОБА_6 та двох пластикових карток клієнта «Приват банка» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , на це майно слід накласти арешт.

Крім цього, слідчий суддя зазначив, що зазначене у клопотанні майно в цій частині відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України, як тимчасово вилучене майно, яке може бути речовими доказами.

На дану ухвалу слідчого судді ОСОБА_5 15.06.2015 року подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу про арешт майна Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2014 р. (суддя Муратова) скасувати. Та повернути негайно : Вай фай роутер фірми « Хуавей», телефон «Нокіа -105», телефон «Престижно», телефон «Нокіа с5-06» як і інше майно. При розгяді апеляційної скарги бажає бути присутнім особисто від відеоконференціїї відмовляється. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 обгрунтовує тим , що ухвала є незаконною, не обгрунтованою та винесена з порушенням норм КПК України,

Вказує що ухвала слідчого судді була винесена незаконно , за відсутності належного його повідомлення про час та місце слухання його клопотання.

Посилається на те, що один з арештованих телефонів належить не йому а його дружині та незаконно арештований, вказує про те, що він скоїв правопорушення ні слідчий ні слідчий суддя не довели.

Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2015 року, ОСОБА_5 відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Київського районного м. Харкова від 11 квітня 2014 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001556 ОСОБА_5 з тих підстав, що на момент подачі останнім апеляційної скарги, у кримінальному провадженні № 0001556 досудове розслідування закінчено, матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом 30 травня 2014 року направлені до суду та знаходяться в стадії судового розгляду по суті обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 294 КК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року ухвала судді апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

. ОСОБА_5 просить розглянути питання щодо поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду від 11 квітня 2014 року у зв*язку з тим, що оскаржену ухвалу він отримав лише 12.06.2015 року і тому подав апеляційну скаргу датовану 15.06.2015 року.

Вивчивши судові матеріали та враховуючи вимоги статті 395 КПК України судова колегія вважає можливим задовольнити клопотання ОСОБА_5 та поновити йому процесуальний срок на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, що заперечував проти апеляції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 5 ст. 3 КПК Ураїни досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільненя особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до (а.с. 32) кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 294 ч. 1 КК України надійшло до Київського районного суду міста Харкова 30.05.2014 року.

Вище наведене підтверджено особисто прокурором при апеляційному розгляді.

Відповідно до вимог ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення в кримінальному провадженні.

Ст. 309 КПК України чітко регламентує, що під час досудового розслідування може бути оскаржений в апеляційному порядку ухвала слідчого судді про арешт майна.

Враховуючи вимоги п.5 ст. 3 КПК України стадія досудового розслідування на даний час завершена.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На дану прецедентну практику посилається в своїй ухвалі і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно зі ст. 19 ч. 2 Конституції України посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, дана правова норма розповсюджується в тому числі на суддів всіх судових інстанцій без виключення.

За вищенаведених обставин судова колегія позбавлена процесуальної можливості доставити апелянта на апеляційний розгляд, оскільки закінчена стадія досудового розслідування і кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_5 за ст. 294 ч. 1 КК України знаходиться у іншій стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, а від відеоконференції він відмовився.

Як вбачається з клопотання слідчого про арешт майна, останній посилався на необхідність цього не тільки для забезпечення доказової бази в провадженні.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження , в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші , цінності та інші речі , набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей , документів , грошей , тощо , щодо яких є достатні підстави вважати , що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них , або на які було спрямовано кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати , що вони відповідають критеріям , зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України.

Посилаючись на необгрунтованість клопотання, апелянт не врахував , що в ньому йдеться про арешт майна, передбачений ч.2 ст. 170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування , виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Повідомлення про підозру, відповідно до 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Тому навіть відсутність повідомлення про підозру в кримінальному провадженні не позбавляє прокурора та слідчого права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, про що йдеться в ч.2 ст. 170 КПК України.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Посилання апелянта на порушення слідчим суддею ст.171 КПК України спростовуються судовими матеріалами. Посилання на порушення ст.173 КПК України безпідставні, вимоги данної норми слідчим суддею виконані, а ст.175 КПК України чітко регламентує що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Доводи апелянта про те що арешт на майно накладено незаконно без його участі та без повідомлення про час та місце розгляду клопотання про арешт майна судова колегія вважає безпідставними оскільки клопотання слідчого відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України може розглядатися без повідомлення підозрюваного чи іншого власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Питання щодо скасування арешту телефону в апеляційному порядку що належить, як вказує апелянт, його дружині, має право відповідно до вимог КПК України ставити вона особисто, а не він.

Що стосується доводів апелянта про те, що він скоїв правопорушення ні слідчий ні слідчий суддя не довели, то судова колегія зазначає що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги, не вбачає.

Судова колегія також зазначає, що відповідно до п.12 ч.1 ст.268 КПК України вирішення питання щодо долі майна на яке накладено арешт відноситься до виключної компетенції Київського районного суду м.Харкова який здійснює судове провадження по кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_5 за ст. 294 ч. 1 КК України.

З тексту апеляційної скарги вбачається, що апелянт вважає певні дії посадових осіб органів досудового розслідування, прокуратури та слідчого судді неправомірними, однак дані питання виходять за межі процесуальної компетенції апеляційного суду.

Правом на оскарження цих дій він може скористатися окремо, як і подати заяву щодо вчинення кримінального правопорушення.

Апелянту при викладенні апеляційних вимог слід враховувати, що апеляційний суд перевіряє законність ухвали слідчого судді в межах судових матеріалів щодо розгляду клопотання про накладення арешту, а чинний КПК України не покладає на апеляційний суд жодних функцій органів досудового розслідування.

Крім того, слід звернути увагу апелянта на те, що при викладенні апеляційних вимог необхідно враховувати які процессуальні рішення має право винести апеляційний суд у відповідності до ч.3 ст.407 КПК України розглядаючи апеляцію на ухвалу слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання ОСОБА_5 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року щодо накладення арешту на майно.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року по справі № 640/5662/14-к щодо накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку ОСОБА_5 8 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: