Ухвала іменем україни 17 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000107, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого

ОСОБА_6 , на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 2 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

с. Бугрин Гощанського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121

КК України,

за участю прокурораОСОБА_7 ,
захисникаОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі захисник посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні провадилось за участі захисника, який не мав права на зайняття адвокатською діяльністю (право якого призупинене). Таким чином, ОСОБА_6 був позбавлений можливості отримати кваліфіковану правову допомогу, у зв`язку з чим було грубо порушено його право на захист. З огляду на викладене, докази, здобуті в ході проведення досудового розслідування, повинні були бути визнані недопустимими, чого судом зроблено не було. Вважає, що суд першої інстанції позбавив засудженого права на вільний вибір захисника, оскільки всупереч

ст. 52 КПК України прийняв відмову ОСОБА_6 від захисника ОСОБА_8 за відсутності останнього та не надавши їм можливості для конфіденційного спілкування. Крім того, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, після допиту засудженого, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які нікім не заперечуються, тому учасники судового провадження були позбавленні права оскаржувати такі обставини в апеляційному суді. Разом з тим, суд не перевіряючі зібрані в ході досудового розслідування докази, у вироку послався на них, як на досліджені судом та такі, що доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину. Також, апеляційний суд протиправно допустив відмову захисника від зміненої апеляційної скарги, в якій ставилось питання про перекваліфікацію дій засудженого на менш тяжкий злочин, чим погіршив становище останнього.

В запереченнях на касаційну скаргу, прокурор просить скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни. Вказує, що в суді першої інстанції під час підготовчого судового засідання засудженому було надано можливість самостійно обрати захисника, або скористатися послугами безоплатного захисника за рахунок держави, що ним і було зроблено. Суд, відповідно до вимог кримінального процесуального закону та на підставі заяви засудженого, провів заміну захисника ОСОБА_8 на нового, за призначенням, а тому право засудженого на захист порушено не було. Крім того, ОСОБА_6 повідомляв суду, що мав відповідні побачення із захисником ОСОБА_8 із приводу факту подальшої відмови від його послуг, тобто засуджений мав можливість конфіденційно поспілкуватись із захисником.
Вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_9 , що спричинило смерть останнього, за таких обставин.
20 березня 2015 року приблизно о 23.30 год. ОСОБА_6 знаходячись за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно лівою рукою наніс не менше трьох ударів в область голови своєму батьку ОСОБА_9 .

В подальшому, 21 березня 2015 року приблизно о 05.45 год., в продовження вищевказаного конфлікту, ОСОБА_6 умисно наніс лівою рукою не менше одного удару в область голови ОСОБА_9 . В результаті нанесених ударів ОСОБА_9 помер по причині механічної асфіксії внаслідок закриття дихальних шляхів кров`ю, масивної носової кровотечі, перелому кісток носу з ушкодженням кровоносних судин носа.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від

2 грудня 2015 року вирок районного суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді; думку захисника, який підтримав свою касаційну скаргу, просив скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції; думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника та просив судові рішення залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Обгрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що суд розглянув справу з порушенням вимог ст. 349 КПК України, оскільки позбавив учасників судового розгляду права оскаржувати обставини справи в апеляційному порядку, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд визначає обсяг і порядок дослідження доказів у справі. При цьому, як передбачено ч. 3 вищевказаної статті, суд має право за відсутності заперечень учасників судового провадження визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин справи, які ніхто не оспорює. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 місцевим судом дотримано вказані вимоги закону.

Як убачається з матеріалів справи та звукозапису судового засідання, при розгляді кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 , як і його захисник, підтримав клопотання прокурора про скорочений порядок дослідження доказів, а саме: дослідження висновку судово-медичної експертизи трупа № 31, довідки № 63 про перебування засудженого в стані алкогольного сп`яніння, матеріали, які характеризують його особу, тощо.
При цьому, ОСОБА_6 надав суду показання, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не оспорював обставин його вчинення, як і інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, заявивши що розуміє зміст цих обставин.

Водночас, суд переконався у добровільності та істинності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Як вбачається з звукозапису судового засідання, ОСОБА_6 та інші учасники судового розгляду отримали пам`ятки про їх права та обов`язки і ознайомились з ними, що було з`ясовано головуючим, а також встановлено, що їх права, передбачені КПК України, їм зрозумілі.

Більше того, надаючи пояснення суду, щодо обставин вчинення злочину, ОСОБА_6 показав, що в цей день він випив 400 г горілки та повернувшись додому приблизно о 23.30 год. посварився з батьком. В ході сварки він перший наніс батьку приблизно три удари лівою рукою в голову, один удар в ніс та два удари в район голови. Далі, приблизно о 05.30 год. його розбудив знайомий, та він зайшов в кімнату до батька, який п`яний сидів в кріслі і дивився телевізор. Батько знов почав кричати на нього і він наніс йому один удар лівою рукою в голову, батько відхилився та залишився сидіти у кріслі. В подальшому ОСОБА_6 пішов, а коли повернувся, приблизно о 14.00 год., побачив, що батько сидить на підлозі біля крісла, без ознак життя. Вину у вчиненому визнає повністю.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

На вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 захисником ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу в якій він оскаржив вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання засудженому та просив застосувати до останнього вимоги ст. ст. 69, 75 КК України.
В подальшому, захисник ОСОБА_10 подав зміні та доповнення до апеляційної скарги, в яких просив вирок щодо ОСОБА_6 змінити, перекваліфікувати його дії на іншу статтю

КК України та призначити покарання на підставі ст. 75 КК України.

Разом з тим, з ухвали та звукозапису судового засідання суду апеляційної інстанції вбачається, що захисник ОСОБА_10 , під час розгляду кримінального провадження підтримав свою основну апеляційну каргу, проти чого не заперечував ОСОБА_6 , тобто щодо вимог про пом`якшення засудженому покарання за ч. 2 ст. 121

КК України, яка і була розглянута судом у відповідності до вимог КПК України.

На думку суду, доводи захисника ОСОБА_5 про порушення ст. 52 КПК України, оскільки суд позбавив засудженого права на вільний вибір захисника та порушив процедуру відмови від захисника, є необґрунтованими.

Так, в матеріалах кримінального провадження міститься заява ОСОБА_6 від 1 липня 2015 року, в якій він просить призначити йому захисника за рахунок держави та цього ж дня, ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області заяву було задоволено. Згідно доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, для надання правової допомоги ОСОБА_6 призначено адвоката ОСОБА_10 .
Крім того, в матеріалах справи є заява засудженого ОСОБА_6 від 8 липня 2015 року, в якій, вже після призначення захисника ОСОБА_11 , він відмовився від послуг адвоката ОСОБА_8 . При цьому, зазначив, що мав з ОСОБА_8 особисту розмову з цього приводу та останній не заперечує проти такої відмови.

Під час розгляду у підготовчому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , в присутності захисника ОСОБА_10 , заявив клопотання про відмову від захисника ОСОБА_12 , яке ухвалою суду від 8 липня 2015 року було задоволено.
При цьому, в ухвалі зазначено, що на досудовому слідстві захист ОСОБА_6 здійснював адвокат ОСОБА_12 на підставі укладеного договору про надання правової допомоги, однак адвокат тривалий час не може з`явитися в судове засідання, оскільки хворіє.

З урахуванням позицій учасників судового процесу, які не заперечували проти задоволення клопотання, та з огляду на те, що ОСОБА_6 добровільно по своїй ініціативі відмовився від захисника, крім того, за його клопотанням йому призначено нового захисника за рахунок держави, суд з дотриманням вимог КПК України прийняв відмову ОСОБА_6 від захисника ОСОБА_12 .

Також, не знайшли свого підтвердження доводи захисника про те, що в основу вироку покладені докази, що отримані з порушенням права на захист засудженого, виходячи з наступного.

З вироку суду вбачається, що розглядаючи кримінальне провадження в порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, суд допитав засудженого, потерпілу, а також дослідив лікарське свідоцтво про смерть, висновок судово-медичної експертизи трупа потерпілого, довідку про наявність алкогольного сп`яніння у ОСОБА_6 , а також висновок судово-медичної експертизи щодо виявлених у засудженого тілесних ушкоджень.

При перевірці матеріалів провадження встановлено, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження, заяви від ОСОБА_6 або інших учасників провадження, щодо незаконності чи недопустимості вищевказаних доказів, не надходили. Під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотань, щодо визнання доказів недопустимим, також заявлено не було, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненому за обставин, що викладені в обвинувальному акті та не заперечував щодо фактичних обставин вчинення злочину, що в свою чергу стало підставою для проведення судового розгляду за ч. 3 ст. 349 КПК України.

Отже, враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дотримались вимог кримінального процесуального законодавства під час розгляду кримінального провадження та підстав вважати, що докази, отримані внаслідок порушення права засудженого на захист, на думку колегії суддів, немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги з вищезазначених доводів відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Гощанського районного суду Рівненської області від

17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 2 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3