Справа № 191/3651/15-к
Провадження № 1-кп/191/61/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ростов-на-Дону, РФ, громадянина України, із середньою освітою, відбуває покарання в Синельниківській виправні колонії №94, УДПтСУ в Дніпропетровській області, раніше судимого:

- 27.06.2002 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч.2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст.. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки;

- 11.03.2003 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч.2 ст.309, ч.5 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за рішенням Апеляційного суду від 22.07.2003 року вирок змінений за ч.2 ст. 309, ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст.. 70 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі;

- 19.03.2014 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, - за участю прокурора ОСОБА_4 ,

- обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 засуджений 19 березня 2014 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин.

Після набрання вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська законної сили, засуджений ОСОБА_3 4 червня 2014 року прибув для відбування покарання до Синельниківської виправної колонії №94 (далі СВК №94), яка розташована у селище Шахтарське, Синельниківського району, Дніпропетровської області.

Так, 21 листопада 2014 року в ході проведення досудового слідства у кримінальному провадженні, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002082 від 08.11.2014 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками вчинення нею злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, в приміщенні Синельниківської виправної колонії №94, в період часу з 16 год. 00 хв. до 16 год. 40 хв. в якості свідка допитано ОСОБА_3 , якого перед початком допиту попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України (дача завідомо неправдивих показань свідка), засуджений ОСОБА_3 дав показання про те, що його співмешканка ОСОБА_5 (за його проханням) знаходячись за місцем їх фактичного проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , дістала з карману куртки, яка належить йому подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, та власноруч розшила посередині на капюшоні куртки чорну смужку завдовжки приблизно 20 см. від потиличної частини до лобної, шириною близько 3 см., та шляхом насипу засипала під неї дану наркотичну речовину «канабіс», після чого власноруч її непомітно зашила і в подальшому 08.11.2014 року вона мала намір здійснити незаконний збут (передачу) наркотичного засобу в місця позбавлення волі, Синельниківську виправну колонію №94, з метою отримання їх засудженим ОСОБА_3 .

В приміщенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Чехова, буд. 1, під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні нею злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, 3 березня 2015 року ОСОБА_3 , в ході проведення його допиту в якості свідка, по даному кримінальному провадженню, будучи приведеним судом до присяги свідка та попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, діючи з прямим умислом, переслідуючи за мету надати суду завідомо неправдиві показання, які мають значення для правильної кваліфікації діяння та вирішення справи, а також з метою перешкоджання здійсненню правосуддя у досягненні об`єктивної істини у справі і бажаючи надати допомогу своїй співмешканці, ОСОБА_5 (обвинуваченій), щоб остання уникнула кримінальної відповідальності, усвідомлюючи неправдивість свідчень, що надаються ним, надав під час допиту в якості свідка суду неправдиві свідчення на користь обвинуваченої ОСОБА_5 і показав, що не прохав її передати йому до місць позбавлення волі, Синельниківської виправної колонії №94, наркотичного засобу « канабісу», який був під пришитою чорною смужкою чоловічої спортивної куртки, чорного кольору та взагалі обвинуваченій не було відомо про наявність наркотичного засобу у куртці.

Обвинувачений ОСОБА_3 в ході судового розгляду визнав себе винуватим повністю і показав суду, що 3 березня 2015 року в приміщенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, під час допиту у якості свідка у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.307 КК України дав неправдиві показання. Давав такі показання, оскільки ОСОБА_5 була його співмешканкою і він хотів їй допомогти. Усвідомлює те, що вчинив кримінальне правопорушення, повністю розкаюється, просив строго не карати.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 у тісному зв`язку з доказами, які його викривають, а саме: журналом судового засідання Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015 р. ( а.с.8-10 т.2); вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2015 р. ( а.с.11-13 т.2)- дійшов стійкого внутрішнього переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття згідно зі ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх з`ясованих обставин в їх сукупності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 та обставини ним скоєного знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженими достатніми доказами, а умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися в завідомо неправдивих показаннях свідка в суді кваліфікуються за ч. 1 ст. 384 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України рецидив вчинення злочину .

Суд враховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинено під час відбування покарання; за місцем відбування покарання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває ( а.с.34-41 т.2), повністю визнав свою провину, розкаявся у скоєному.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує положення ст.ст.50,65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням обставин справи та обставин, що характеризують обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.1 ст.384 КК України.

Відповідно до положень ч.ч.3,5, п.7) ч.9 ст.100 КПК України - документи, які надані суду з матеріалами кримінального провадження зберігаються в суді.

Керуючись ст. ст. 99,100, 374,377 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.384 КК України та призначити покарання у вигляді 2 ( два) роки обмеження волі.

Відповідно до ч.1 п.1, п. б) ст.72 КК України перевести покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі в покарання у вигляді 1( одного) року позбавлення волі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.71 КК України остаточно призначити покарання шляхом часткового приєднання покарання за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 березня 2014 року у вигляді 3 ( трьох) років 6 ( шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обраховувати з моменту його затримання на виконання вироку Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 березня 2014 року , а саме з 15.05.2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а для засудженого - протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1