ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/567/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм у ТОВ «Софія», одруженого, інваліда 3-ї групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, маючого на утриманні мати пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 23 вересня 2015 року приблизно о 16 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем - тягач «DAF-ХF 95.430» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ S01» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в середній смузі руху по проїзній частині вул. Привокзальна в напрямку Харківське шосе в м. Києві, у порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б, 10.1, 18.1 ПДР України, перед початком руху не переконався, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувала пішохід ОСОБА_6 , не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати їй дорогу, а продовжив рух, унаслідок чого здійснив наїзд на останню.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 померла на місці від отриманих тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя: травми голови, шиї та тулубу з множинними переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів, зовнішньою та внутрішньою кровотечею, що призвело до крововтрати.
Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали у ДТП, а саме, смерть потерпілої ОСОБА_6 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 23 вересня 2015 року приблизно о 16 год. їхав по середній смузі руху по проїзній частині вул. Привокзальна в напрямку Харківське шосе в м. Києві. Праворуч від нього рухався автобус ОСОБА_7 , який його трохи випереджав. Вказаний автобус зупинився перед пішохідним переходом, пропускаючи двох пішоходів. Коли останні пройшли, то автобус ОСОБА_7 продовжив рух. ОСОБА_3 також продовжив рух, поки не почув крики «Стій» пішоходів, які пройшли пішохідний перехід. Зупинившись він побачив людину на дорозі.
Крім того, останній зазначив, що дійсно порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б, 10.1, 18.1 ПДР України, в результаті чого відбувся наїзд на людину.
При цьому ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував завдані збитки.
Також обвинувачений просив його суворо не карати та не позбавляти волі й прав, оскільки це є його єдиний дохід. Крім того, останній зазначив, що він є єдиним годувальником в сім`ї, де дружина не працює, а мати потребує стороннього догляду.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та захисник не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, його наслідки, уважає за необхідне призначити останньому основне покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, ураховуючи щире каяття ОСОБА_3 у вчиненому, відшкодування потерпілому завданих збитків, що судом визнаються як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно, є інвалідом 3-ї групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебуваючи на особистому зобов`язанні ніяких протиправних дій не вчиняв, від розслідування й суду не ухилявся, думку потерпілого, який просив не позбавляти останнього волі, що у сукупності з даними про особу обвинуваченого свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ним злочину і про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, і тому до нього слід застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, також передбачено призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами або без такого.
Однак, ураховуючи конкретні обставини справи, суд прийшов до висновку за можливе не призначати ОСОБА_3 додаткове покарання, виходячи з того, що позбавлення права керувати транспортними засобами призведе до того, що останній буде позбавлений можливості забезпечувати свою сім`ю, а саме, мати-пенсіонерку, яка за станом здоров`я потребує його допомоги, дружини, що не працює. Займатися іншим видом діяльності у нього не має можливості, оскільки професійні здібності обвинуваченого пов`язані саме з керуванням транспортним засобом, що також підтверджується характеристиками, наданими за минулим та теперішнім місцем роботи, де він працював водієм. Крім того, сам потерпілий у своїй заяві просив не позбавляти ОСОБА_3 права керувати транспортними засобами, а останній за увесь час своєї трудової діяльності, навіть, не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу - залишити без змін, у виді особистого зобовязання.
Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі вартість проведених експертиз, на загальну суму 2571 грн. 55 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя