Справа № 163/2004/16-к
Провадження № 1-кп/163/94/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2016 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000117 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Любитів Ковельського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, водія у ФОП « ОСОБА_6 », раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 09липня 2016 року о 23 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним сідельним тягачем марки «DAF-95XF», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Krone», р.н.з. НОМЕР_2 , та перебуваючи в черзі (колоні) транспортних засобів на митному посту «Ягодин» Волинської митниці ДФС, на 502км + 700м автодороги «Київ-Ковель-Ягодин», рухаючись заднім ходом в напрямку м. Ковель, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. б) п.2.3 ПДР, який зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, …; п.10.1 ПДР, яким на водія покладено обов`язок перед початком руху переконатися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху; п.10.9. ПДР, який зобов`язує водія під час руху транспортного засобу заднім ходом не створювати небезпеки іншим учасникам руху та для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, - допустив необережність, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, для забезпечення безпеки руху не звернувся до інших осіб, під час руху не переконався, що позаду транспортного засобу відсутні учасники дорожнього руху, в результаті чого створив небезпеку пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував біля передньої частини іншого сідельного тягача марки «DAF-95XF 430», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що стояв позаду, здійснивши на даного пішохода наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце внаслідок вище вказаних порушень ПДР України,пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми - відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа, який розділяє основу черепа на дві половини, крововиливи під м`які мозкові оболонки та бічні шлуночки головного мозку, забійні рани правого вуха, правої щоки; тупу травму хребта з його повним розривом між 8 м та 9 - м грудними хребцями з ушкодженням спинного мозку в даній ділянці; тупу травму грудної клітки з переломами 1, 2, 3, 4-го ребер зліва по середньо- ключичній лінії, 2-го ребра зліва по задньо - пахвовій лінії, 9-го ребра зліва по лопатковій лінії, 4, 5-го ребер справа по середньо-ключичній лінії, переломи 1, 2, 3-го ребер справа по біляхребцевій лінії з крововиливами в праву та ліву плевральні порожнини; перелом обох ключиць; перелом тіла грудини; закриту тупу травму живота з масивним розривом правої долі печінки та крововиливом в черевну порожнину; крововиливи в приниркову жирову клітковину обох нирок; множинні садна тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, крововиливи тулуба, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Причиною смерті ОСОБА_7 стала політравма, отримана під час дорожньо -транспортної пригоди, тобто сукупність вищевказаних ушкоджень, які ускладнились набряком головного мозку та легень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.2.3 (б), п.10.1, п.10.9 Правил дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що 09 липня 2016 року о 19 год. він виїхав з гаража, що в місті Любомль, тягачем марки «DAF-95XF», р.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Krone», р.н.з. НОМЕР_2 , та слідував в рейс сполученням «Ковель Латвія» в напрямку кордону. На 502 км автодороги «Київ-Ковель-Ягодин» на нього очікував потерпілий ОСОБА_7 , який зайняв чергу в колоні ТЗ до митниці. Приблизно о 19 год. 15 хв. приїхав на місце і став у чергу на митному посту, де приблизно о 24 год., виконуючи маневр об`їзду ТЗ, який стояв попереду, розпочав рух заднім ходом, а потім, продовживши рух вперед, став в чергу. Після цього побачив, що його товариш ОСОБА_8 , який, крім цього, доводиться йому кумом, транспортним засобом не рухався та по рації йому передали, що останній «не їде». Підійшовши до транспортного засобу потерпілого, побачив останнього в лежачому положенні біля свого автомобіля без ознак дихання. Про дорожньо-транспортну пригоду в телефонному режимі повідомив в поліцію, викликав швидку медичну допомогу, зателефонував до дружини потерпілого та залишився очікувати на працівників поліції. Зазначив, що в момент пригоди на вулиці було темно, дорога була прямою, відстань між його автомобілем та автомобілем потерпілого до ДТП орієнтовно складала 1-1,5 м. і в момент зіткнення з потерпілим він нічого не відчув. Автомобіль під час ДТП перебував у технічно-справному стані, оскільки перед поїздкою в рейс транспортний засіб перевірявся. Вказав, що з потерпілим довгий час товаришували і в рейси їздили постійно разом. У вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої, зобов`язався в подальшому допомагати останній матеріально, просив суд його суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилась 09.07.2016 року з її чоловіком, вона дізналась по телефону від обвинуваченого ОСОБА_5 , який їй зателефонував близько 24 год. 20-30 хв. та повідомив, що її чоловіка збив автомобіль, однак, який саме, не повідомляв. На місце пригоди вона прибула близько 02 год. 10.07.2016 року та, по прибуттю, обвинувачений сам їй повідомив, що у ДТП винен він. Після вказаної пригоди ОСОБА_5 приїжджав до неї додому, просив вибачення, відшкодував матеріальну шкоду, надав кошти на поховання чоловіка. Щодо обрання обвинуваченому міри покарання, просила суд останнього суворо не карати, не позбавляти його волі реально, а також не позбавляти права керування транспортними засобами. Вказала, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а учасники судового провадження, кожен зокрема, не мають жодних заперечень щодо встановлених обставин, при цьому їх позиція є добровільною, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення і винуватості обвинуваченого у вчиненні даного суспільно-небезпечного діяння.

У зв`язку з цим, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням висновку судово-медичної експертизи та характеризуючими даними особи обвинуваченого.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 55 від 12.07.2016 року ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми - відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа, який розділяє основу черепа на дві половини, крововиливи під м`які мозкові оболонки та бічні шлуночки головного мозку, забійні рани правого вуха, правої щоки; тупу травму хребта з його повним розривом між 8 м та 9 - м грудними хребцями з ушкодженням спинного мозку в даній ділянці; тупу травму грудної клітки з переломами 1, 2, 3, 4-го ребер зліва по середньо- ключичній лінії, 2-го ребра зліва по задньо - пахвовій лінії, 9-го ребра зліва по лопатковій лінії, 4, 5-го ребер справа по середньо-ключичній лінії, переломи 1, 2, 3-го ребер справа по біляхребцевій лінії з крововиливами в праву та ліву плевральні порожнини; перелом обох ключиць; перелом тіла грудини; закриту тупу травму живота з масивним розривом правої долі печінки та крововиливом в черевну порожнину; крововиливи в приниркову жирову клітковину обох нирок; множинні садна тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, крововиливи тулуба, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Причиною смерті ОСОБА_7 стала політравма, отримана під час дорожньо -транспортної пригоди, тобто сукупність вищевказаних ушкоджень, які ускладнились набряком головного мозку та легень.

Об`єктивних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у суду не виникає.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, наслідки у виді смерті потерпілого, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, а також позицію потерпілої.

Окрім цього, суд при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого зважує на роз`яснення, наведені у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого у вчиненому, про що об`єктивно свідчила його поведінка в ході судового розгляду кримінального провадження, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитків потерпілій.
Обтяжуючих покарання ОСОБА_5 обставин, судом не встановлено та стороною обвинувачення такі не інкримінуються.
Крім цього, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин, за яких ОСОБА_5 , як в залі судового засідання, так і на стадії досудового розслідування, попросив у потерпілої вибачення, якій добровільно відшкодував заподіяну шкоду, відсутності з боку останньої будь-яких претензій до обвинуваченого, її позиції щодо призначення останньому міри покарання - не позбавляти волі реально та права керування транспортними засобами, а також даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується з позитивної сторони, його сімейного та майнового стану, працевлаштованості, позитивної характеристики з місця роботи, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, того, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, при цьому за злочин, який є необережним, суд приходить до переконливого висновку про можливість та достатність обрання йому покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
При цьому, з врахуванням фактичних обставин справи та даних про особу обвинуваченого, в тому числі характеру його роботи, суд не вбачає підстав для покладення на останнього додаткових обов`язків, визначених ч.2 ст.76 КК України.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 додаткового покарання, суд керується позицією потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, а також приймає до уваги ту обставину, що обвинувачений у минулому порушень Правил дорожнього руху не допускав, оскільки протилежного у справі не встановлено, з 23 вересня 2014 року працює водієм міжнародних перевезень, відповідно, керування транспортним засобом є джерелом доходу та засобом для його існування та утримання його сім`ї, а тому вважає за можливе не застосовувати щодо останнього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На переконання суду, саме таке визначене обвинуваченому покарання буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Під час судового провадження клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу учасники судового провадження не заявили і суд не вбачає підстав для його обрання.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази:
- сідельний тягач марки «DAF-95XF», р.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання його власнику ОСОБА_9 , - залишити у володінні останнього;
- напівпричіп марки «Krone», р.н.з. НОМЕР_2 , та сідельний тягач марки «DAF-95XF 430», р.н.з. НОМЕР_4 , які зберігаються на території Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, - повернути їх власнику - ОСОБА_9 ;
- тахокарти з сідельних тягачів марки «DAF-95XF», р.н.з. НОМЕР_1 , та марки «DAF-95XF 430», р.н.з. НОМЕР_4 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1