Провадження № 1-кс/760/9823/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України та порушення ст. 124 КПК України у зв`язку з невнесенням відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник в порядку ст.303 КПК України звернувся зі скаргою на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, що, на його думку, містилися у його заяві від 08.07.2016 року № У-6612.

В обґрунтування скарги посилався на те, що в порушення вимог ст. 214 КПК України відповідні відомості про вчинене, на його думку, кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. Тому просив зобов`язати відповідальних осіб Національного антикорупційного бюро України внести відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 08.07.2016 року № У-6612 та розпочати досудове розслідування.

В судове засідання заявник направив клопотання, в якому просив скаргу задовольнити та провести судове засідання за його відсутності.

Представник НАБУ в судове засідання не з`явився, направив до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги у зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ч.3 ст. 305 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність, зокрема, слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Встановлено, що 08.07.2016 року заявник звернувся до НАБУ повідомленням (заявою) про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення колишнім заступником губернатора Харківської області ОСОБА_4 за ст.ст. 191, 364 КК України.

Відповідно до ч.4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України визначено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має бути подана після створення ЄРДР та, по-друге, містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Аналізуючи норми ст.ст. 214, 218 КПК України слідчий суддя приходить висновку про обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, з матеріалів поданої ОСОБА_3 скарги вбачається, що в заяві відсутні відомості щодо обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.191, 364 КК України, а також не наведено обставин, які можуть свідчити про вчинення зазначених в заяві дій.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Також згідно з п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016 року, до Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення, тобто, при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.

Отже, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наведена правова позиція також закріплена у Висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.

Проте, вивчивши подану заявником заяву про злочин, вважаю, що вона не містить об`єктивних ознак, що вказують на склад кримінального правопорушення та вчинення посадовою особою суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.ст.191, 364 КК України, а тому відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по поданій заяві.

Разом з тим слід зазначити, що ч.5 ст.216 КПК України визначено перелік злочинів, які підслідні детективам Національного антикорупційного бюро України, зокрема, детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 КК України, за наявності визначених умов.

У зв`язку з тим, що заявником у заяві не було викладено обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро, а розгляд порушених у заяві питань не віднесено до компетенції Національного бюро, листом від 15.07.2016 року за № 111-006/23257 заяву ОСОБА_3 направлено до Генеральної прокуратури України для розгляду в межах компетенції, про що також повідомлено заявника.

Такі дії посадових осіб Національного бюро щодо направлення заяви для розгляду до Генеральної прокуратури України не суперечать чинному законодавстві, тому бездіяльності, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, не вбачається.

Водночас, як вбачається з наданої представником НАБУ копії ухвали від 04.07.2016 у справі № 760/11278/16-к слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 , розглядалась скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Національного бюро щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 від 13.06.2016 року, за результатами розгляду якої було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Національного бюро.

В ході розгляду скарги ОСОБА_3 слідчим суддею було встановлено, що звернення ОСОБА_3 , що було направлено до Національного бюро 13.06.2016 року, за своїм змістом не є повідомленням про кримінальні корупційні правопорушення, оскільки не містило жодних даних про вчинення ОСОБА_4 таких кримінальних правопорушень та в ній відсутні чітко викладені підстави для початку досудового розслідування ст.ст.191, 364 КК України.

Заява ОСОБА_3 від 13.06.2016 року містила той же самий виклад обставин, що і подана ним заява від 08.07.2016 року.

Таким чином, порушене у скарзі питання вже знайшло своє вирішення у відповідній ухвалі слідчого судді, а для повторного вирішення скарги з тих же підстав не вбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги. За таких обставин, зважаючи на те, що скарга є необґрунтованою, слідчий суддя не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 214, 303, 304, 307, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчій суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України та порушення ст. 124 КПК України у зв`язку з невнесенням відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1