Ухвала
іменем україни
31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000301 від 28 червня 2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Талакан Амурської області Російської Федерації,

військовослужбовця в.ч. НОМЕР_1 ,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 128, 296 ч. 4 КК України,

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 , його захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників засудженого
ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами обох інстанцій, та невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи, оскільки не було з`ясовано дійсних причин та мотивів дій ОСОБА_5 . Звертає увагу на те, що засуджений діяв з мотивів захисту свого життя та військового майна, чого судами не було належним чином враховано та не перевірено. Також посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості. Вважає вирок суду таким, що не відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Вказує на порушення вимог ст. 404 КПК України, допущене судом апеляційної інстанції, та незаконність прийнятого рішення, в тому числі і щодо цивільного позову.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 змінити: виправдати його за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України, та пом`якшити йому призначене покарання, застосувавши положення ст.ст. 69, 58 ч. 1 КК України, визначивши покарання у виді 2 років службових обмежень для військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави 10 % грошового забезпечення. Вказує на допущені судами неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості. Звертає увагу на те, що судами не було доведено хуліганський мотив ОСОБА_5 , у зв`язку із чим в його діях відсутній склад злочину, передбачений ст. 296 ч. 4 КК України. При цьому зазначає на те, що дійсні обставини події судами повністю з`ясовані не були. Вказує на допущене апеляційним судом порушення вимог ст. 404 КПК України, оскільки в ухвалі не проаналізовано усіх доводів апеляційної скарги засудженого та не дано вичерпних відповідей на них.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вважає, що розгляд кримінального провадження судами обох інстанцій проведено неповно і однобічно, не дано належної оцінки показанням усіх свідків події, не з`ясовано дійсних обставин і причин здійснення ОСОБА_5 пострілів з вогнепальної зброї та зроблено помилковий висновок про наявність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України. Крім того, вказує на те, що сторона захисту неодноразово звертала увагу судів першої та апеляційної інстанції на той факт, що протягом всього досудового і судового розгляду кримінального провадження не було з`ясовано осіб, які нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_5 та свідкам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Також посилається на необґрунтованість та неумотивованість ухвали апеляційного суду щодо доводів захисту про необхідність застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України і вказує на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить змінити вирок та ухвалу щодо нього, пом`якшити призначене покарання, застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Вказує на невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи, помилковість висновків судів щодо наявності у нього мотиву явної неповаги до суспільства, внаслідок чого неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та його безпідставно засуджено за ст. 296 ч. 4 КК України.

В запереченнях на касаційні скарги засудженого та захисників заступник військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_12 вказує на безпідставність доводів касаційних скарг та законність і обґрунтованість вироку та ухвали щодо ОСОБА_5 , просить залишити судові рішення без зміни, а касаційні скарги без задоволення.

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено:

- за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;
- за ст. 296 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Після набрання вироком законної сили вказано взяти ОСОБА_5 під варту, залишивши особисте зобов`язання як міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання вказано рахувати з дня затримання органом дізнання Петропавлівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволено частково, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_13 3 895 грн. моральної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_14 4 050 грн. матеріальної шкоди та 75 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.
Так, 10 квітня 2014 року ОСОБА_5 був призваний до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшини роти снайперів першої батальйонно-тактичної групи 51-ї окремої механізованої бригади.
28 червня 2014 року близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув до кафе «Варенична», що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Межівський район, смт. Межова, вулиця Центральна, 22. Знаходячись на відстані приблизно 10 метрів від входу в кафе, ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, з особливою зухвалістю, демонструючи вогнепальну зброю автомат Калашнікова АКС74 № НОМЕР_2 , споряджений бойовими набоями калібру 5,45 мм, використовуючи нецензурну лайку на адресу невідомих йому осіб, присутніх біля кафе, не реагуючи на зауваження сторонніх осіб, не маючи реальних приводів та підстав на застосування і використання вогнепальної зброї, дослав патрон до патронника та здійснив не менше 31 хаотичного, неприцільного пострілу в асфальтове покриття в бік осіб, які перебували біля кафе «Варенична» та намагались припинити його протиправні хуліганські дії. Тим самим ОСОБА_5 створив реальну загрозу для життя та здоров`я оточуючих громадян. В результаті здійснених ОСОБА_5 пострілів внаслідок рикошету куль громадянин ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_13 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, діючи умисно та з особливою зухвалістю, здійснив близько 16 пострілів з автомату Калашнікова АКС47 № НОМЕР_2 в скутер «Вайпер» без реєстраційного номеру, який належав громадянину ОСОБА_15 , у результаті чого пошкодив вказаний транспортний засіб.
Продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, не реагуючи на зауваження сторонніх осіб, ОСОБА_5 з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, з особливою зухвалістю демонструючи вогнепальну зброю пістолет Макарова серії НОМЕР_3 , споряджений бойовими набоями калібру 9 мм, використовуючи нецензурну лайку, не маючи реальних приводів та підстав на застосування і використання вогнепальної зброї, здійснив не менше 7 пострілів в повітря, створюючи своїми діями реальну загрозу для життя та здоров`я оточуючих громадян.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінено. Виключено з резолютивної частини вироку рішення суду про міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою після набрання вироком законної сили та затримання органом дізнання Петропавлівським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 вказано обчислювати з дня його фактичного затримання.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи захисників про підтримання своїх касаційних скарг, доводи прокурора про заперечення проти касаційних скарг та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Засуджений та захисники у своїх касаційних скаргах не оспорюють доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та правильність кваліфікації його дій в цій частині, у зв`язку із чим вирок та ухвала в цій частині судом не перевіряється.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційних скаргах засудженого та захисників, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 та доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України, суд обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , які детально вказали та описали обставини події, що відбулася 28 червня 2014 року за участю ОСОБА_5 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у відповідь на висловлене йому невдоволення з вказаного приводу, безпричинно, неадекватно відреагував, почав викрикувати брутальні слова, погрози та здійснювати постріли з наявної у нього вогнепальної зброї. Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 в сукупності наданих ними показань підтвердили показання потерпілих. При цьому як потерпілі, так і свідки вказали на те, що ніхто не нападав на ОСОБА_5 , а навпаки більшість людей намагалися сховатися, оскільки відчували реальну загрозу їхньому життю.

Врахував місцевий суд належним чином і інші зазначені у вироку докази, які у своїй сукупності підтверджують наявність хуліганського мотиву в діях засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України. Дослідив суд і протокол огляду місця події від 28.06.2014 року (а.с. 14-21 т. 1), дав йому належну оцінку та зробив відповідні висновки, у зв`язку із чим доводи касаційних скарг про те, що суд не дослідив вказаний доказ є безпідставними.

Доводи касаційних скарг про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі ОСОБА_5 внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного йому покарання.

При призначені ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд першої інстанції врахував те, що один із злочинів, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, а другий тяжким злочином. Враховано судом те, що він раніше не судимий, за місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 характеризується позитивно, згідно повідомлення командира військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_5 характеризується негативно, а саме: грубо порушує військову дисципліну, самовільно залишав військову частину, вживав спиртні напої. Зазначив суд у вироку і про те, що у заяві командира військової частини НОМЕР_6 вбачаються позитивні дані про особу обвинуваченого та в ній командир просить суд залишити обвинуваченого ОСОБА_5 на військовій службі. Часткове відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної шкоди судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання, а вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння визнано обставиною, що обтяжує покарання.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтованопризначив засудженому покарання в межах санкції статті 128 КК України, а за ст. 296 ч. 4 КК України - ближче до мінімальної межі санкції, обґрунтовано призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі.

Отже, покарання засудженому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України за матеріалами справи судова колегія не вбачає.

Доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_5 та його захисників, які аналогічні доводам їх апеляційних скарг, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 128, 296 ч. 4 КК України, виходячи з встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки. Апеляційний суд дав вичерпну відповідь та належним чином обґрунтував свій висновок щодо наявності в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України. Колегія суддів апеляційного суду погодилася із рішенням місцевого суду та зазначила про безпідставність доводів захисту про те, що відповідно до ст.ст. 20-22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_5 зобов`язаний був вчиняти відповідні дії. Апеляційним судом зазначено, що у ситуації, яка виникла 28 червня 2014 року біля кафе «Варенична» між обвинуваченим та місцевими жителями, у ОСОБА_5 не було необхідності застосовувати вогнепальну зброю, здійснювати постріли з автомату у громадському місці та в присутності великої кількості людей упродовж тривалого часу, а потім і постріли з пістолету, оскільки небезпеки для життя та здоров`я обвинуваченого або інших осіб, або захоплення військового майна не існувало.
Окремо зазначив апеляційний суд і про те, що доводи сторони захисту про нездійснення перевірки за фактом нападу на ОСОБА_5 невідомих осіб та не встановлення походження у нього тілесних ушкоджень є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дав на них відповідь, вказавши, що виявлені у обвинуваченого легкі тілесні ушкодження та обставини, за яких він отримав їх, будуть перевірені під час досудового розслідування у іншому кримінальному провадженні за його заявою, внесеної до ЄРДР 28 червня 2014 року за ст. 125 ч. 1 КК України.

Не знайшов апеляційний суд і підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст.ст. 58, 69, 75 КК України, погодившись із видом та розміром призначеного судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання, визнавши його таким, що відповідає положенням ст.ст. 50, 65 КК України.

Доводи захисту про те, що при призначенні ОСОБА_5 покарання судом не було враховано обставину того, що він має вагітну дружину, як таку, що пом`якшує покарання, є безпідставними, оскільки на момент розгляду судами кримінального провадження така обставина не була відома, а тому не була врахована при прийняті відповідного рішення.

При розгляді апеляційних скарг засудженого та захисників суд апеляційної інстанції їх доводи перевірив і своє рішення належним чином мотивував. Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції відповідно до ст. 424 КПК України, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню та вирішенню цивільних позовів в порядку цивільного судочинства.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій.

Об`єктивних даних, що вказували б на вчинення злочинів за інших обставин та на відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг, скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, або зміни судових рішень та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисників - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ __________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3