АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/649/16 Справа № 185/66/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі кримінальне провадження № 0003262, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 грудня 2015 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_13 , прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Тернівка Дніпропетровської області, громадян України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

15 липня 2009 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.289 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України на 2 роки,

22 лютого 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

26 квітня 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 26 липня 2013 року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 26 днів,

засуджений за ч.3 ст.186 КК України до покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання у відповідності до ч.5 ст.72 КК України час попереднього ув`язнення з 11 грудня 2015 року по 02 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Тернівка Дніпропетровської області, громадянка України, із середньою освітою, не заміжня, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

засуджена за ч.3 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянин України, із середньою освітою, одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

20 січня 2011 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309. ч.2 ст.309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України на 2 роки,

23 листопада 2011 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 22 березня 2013 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 5 днів,

засуджений за ч.3 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,-

ВСТАНОВИЛА:
На вирок суду подано апеляції:
Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 ставить питання про зміну вироку суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Просить звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання не врахував позицію потерпілого ОСОБА_13 , який просив про призначення обвинуваченій покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, та дані про особу обвинуваченої, яка в силу ст.89 КК України вважається не судимою, за місцем мешкання характеризується позитивно, повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаялась, вибачилась перед потерпілим, а також відшкодування обвинуваченими потерпілому більшої частини спричинених збитків.

Потерпілий ОСОБА_13 просить змінити вирок суду першої інстанції у зв`язку із суворістю призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання. Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Просить призначити кожному з обвинувачених покарання із застосуванням ст.75 КК України. Звертає увагу на те, що в суді всі обвинувачені повністю визнали свою вину, щиро розкаялась у вчиненому та попросили у потерпілого пробачення, а він їх пробачив. Крім того потерпілому більшу частину спричиненої обвинуваченими шкоди відшкодовано. Звертає увагу на дані про особу обвинувачених, а саме: позитивні характеристики на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за місцем мешкання, наявність на утриманні ОСОБА_8 малолітньої доньки 2010 року народження та дружини, що перебуває у відпустці по догляду на дитиною, що в силу ст.89 КК України ОСОБА_9 вважається не судимою. Крім того, на думку потерпілого, позбавлення волі обвинувачених перешкодить відшкодуванню заподіяної ОСОБА_15 матеріальної шкоди.

Прокурор Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якеості та ухвалити новий вирок суду апеляційної інстанції, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Крім того, вказати про відсутність пом`якшуючих обставин при призначенні покарання ОСОБА_7 . В якості обтяжуючих обставин при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зазначити рецидив злочину.

В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначає, що суд при призначенні розміру покарання ОСОБА_7 не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, обтяжуючі та пом`якшуючі обставити. А саме, що ОСОБА_7 тричі був судимий за корисливі злочини середньої тяжкості та тяжкі злочини, після звільнення у 2013 році з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, знову вчинив тяжкий корисливий злочин, що свідчить про стійку антисоціальну направленість ОСОБА_7 та схильність до скоєння тяжких злочинів. Суд в достатній мірі не врахував, що ОСОБА_7 добровільно матеріальну шкоду потерпілому відшкодовано не було. Часткове відшкодування відбулось за рахунок вжитих правоохоронними органами у ході досудового розслідування заходів. Вважає, що судом при призначенні ОСОБА_7 покарання було безпідставно в якості пом`якшуючих обставин враховано визнання обвинуваченим вини, активне сприяння встановленню істини у справі, оскільки в ході судового розгляду встановлено та зазначено у вироку суду, що ОСОБА_7 вину в частині застосування ним насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, не визнав. Зазначає, що судом встановлено, але при призначенні ОСОБА_7 покарання в достатній мірі не враховано суспільну небезпеку даного злочину, жорстокий та цинічний спосіб його вчинення, те, що ОСОБА_7 виступив при цьому ініціатором та активним виконавцем, а також обставини, що обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Крім того, зазначає, що в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України при ухвалені вироку суд не визнав обтяжуючою обставиною в діях ОСОБА_8 рецидив злочину, не вказав її у вироку та не врахував останньому при призначенні покарання.

Згідно з вироком суду 09 грудня 2015 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 на ОСОБА_8 з метою скоєння таємного викрадення металевих виробів та іншого майна, яке знаходилось на території домоволодіння, піти до буд. АДРЕСА_4 , на що останні погодились.

Із цією метою, приблизно о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , заздалегідь домовившись про вчинення злочину та розподіливши між собою ролі, з боку городу, через хвіртку проникли на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_4 що належить ОСОБА_13 , де згідно попередньої домовленості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали шукати металеві вироби з метою їх таємного викрадення, а ОСОБА_9 спостерігала за тим, щоб довкола не було сторонніх осіб, а у разі їх появи, згідно розподілених між собою ролей повинна була повідомити про це ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В цей час з будинку вийшов ОСОБА_13 , який побачивши що на території його домоволодіння перебувають сторонні люди та викрадають його майно, почав кричати в бік ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Не зважаючи на це, з метою продовження реалізації злочинного умислу, спрямованого на незаконне, протиправне відкрите заволодіння майном, поєднане з проникненням в житло, ОСОБА_7 із застосуванням фізичної сили, знаходячись позаду ОСОБА_13 спричинив останньому один удар в область голови зверху невстановленим тупим предметом, від якого ОСОБА_13 обперся об стіну будинку тулубом та впав на коліна, в подальшому намагався підвестися, однак ОСОБА_7 , спричиняючи удари по тулубу в область спини, заштовхав потерпілого в середину будинку, куди слідом за ним зайшли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Перебуваючи в будинку, за попередньою домовленістю, згідно розподілених ролей ОСОБА_9 залишилась в кімнаті біля потерпілого ОСОБА_13 з метою здійснення контролю за подальшими його діями, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки «Самсунг GT-E1080i» вартістю 88 грн., грошовими коштами в сумі 960 грн., бензокосою марки «Бригадир Standart» вартістю 1 390,40 грн., бензопилою марки «Фореста» FA-58S вартістю 1 496 грн., котушками для водяних насосів з намоточним приводом з міді в кількості 8 шт., які для потерпілого матеріальної цінності не представляють. Викрадене майно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 склали в полімерний мішок, винесли з будинку на подвір`я, погрузили на господарчий візок, що належав потерпілому. Крім того, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи велосипедом марки «Україна» вартістю 117 грн., який належав ОСОБА_13 . З місця вчинення злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з викраденим майном зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію захисника ОСОБА_10 який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги та апеляційної скарги потерпілого, просив відмотиви у задоволенні апеляційної скарги прокурора, думку обвинуваченої ОСОБА_9 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу захисника та потерпілого, пояснення прокурора ОСОБА_16 , який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_14 та просив залишити без задоволення апеляційні скарги потерпілого та захисника, думку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_13 та відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчинені зазначеного злочину.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційних скаргах не заперечується. Доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинувачених за ч.3 ст. 186 КК України не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.
Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_13 звільнення обвинувачених від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та апеляційної скарги прокурора про посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши кожному обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, з реальним його відбуттям.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду і розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, але й відповідно до статей 65,66,67 КК України урахував конкретні обставини справи, ступінь участі і роль кожного з співучасників у вчиненні злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу кожного обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилаються захисник ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_13 у апеляційних скаргах.

Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_17 суд врахував, що саме він був ініціатором та активним виконавцем злочину, раніше судимий, у тому числі за злочини проти власності, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав визнання вини у вчиненому злочині та активне сприяння встановленню істини у справі. Обставинами, що обтяжують покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд врахував ступінь участі обвинуваченої у вчиненні злочину, яка за попередньою змовою, разом з ОСОБА_8 забезпечувала безперешкодне вчинення даного злочину, раніше не судима, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнав визнання вини у вчиненому злочині та активне сприяння встановленню істини у справі. Обставинами, що обтяжують покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь його участі у вчиненні злочину, який за попередньою змовою, разом з ОСОБА_9 забезпечував безперешкодне вчинення даного злочину, раніше судимий, не працює, має неповнолітню доньку, перебуває на обліку у нарколога з приводу вживання психоактивних речовин, а також стан здоров`я обвинуваченого. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав визнання вини у вчиненому злочині та активне сприяння встановленню істини у справі. Обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Колегія суддів зазначає, що щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Повідомлення компетентним органам достеменно відомих цим органам обставин справи виключає наявність такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у пограбуванні потерпілого ОСОБА_13 , був готовий понести кримінальне покарання за вчинене, не заперечував застосування зі свого боку до потерпілого фізичного насильства, разом з іншими обвинуваченими детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення та про ролі кожного зі співучасників, які узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, яким суд дав належну оцінку. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання, визнання вини ОСОБА_7 та активне сприяння встановленню істини у справі. Тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо виключення обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , задоволенню не підлягають.

Відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди це дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого злочину і можуть бути визнані обставиною, що пом`якшує покарання, тільки у разі реального відшкодування (усунення) у повному обсязі спричинених злочином втрат фізичного, майнового або морального характеру. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілому ОСОБА_13 частина викраденого майна була повернута співробітниками органів внутрішніх справ. Самі обвинувачені ніяких дій для відшкодування заподіяної злочином шкоди чи усунення негативних наслідків своїх дій не вчиняли. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не визнав часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому як обставину, що пом`якшує покарання обвинувачених, тому не знаходить підстав для задоволення доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо неврахування судом факту повернення потерпілому більшої частини майна.

Не відповідають матеріалам кримінального провадження і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про позитивну характеристику обвинуваченої ОСОБА_9 , яка за місцем проживання характеризується задовільно, а не позитивно.

Не може погодитися колегія суддів і з доводами апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_13 щодо неврахування судом першої інстанції позиції потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинувачених. За вимогами ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати всі обставини кримінального провадження, тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину та особу обвинуваченого. Отже, позиція потерпілого не є вирішальною при обранні виду та розміру покарання, та, як вбачається з матеріалів справи, була пов`язана з бажанням ОСОБА_13 швидше отримати викрадене майно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу кожного з обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинувачених без відбування покарання та призначив ОСОБА_9 і ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 3 статті 186 КК України, а ОСОБА_7 в межах санкції зазначеної норми закону, тобто покарання, яке за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та попередження нових злочинів. Тому колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_13 щодо наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання, та не враховані судом першої інстанції, які б давали підстави для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, а також доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.

Крім того, колегія суддів не знаходить підстав і для задоволення доводів апеляційної скарги прокурора, який просить ухвалити вирок суду апеляційної інстанції із зазначенням обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , - рецидив злочину. Дійсно, за вимогами п.2 ч.3 ст. 374 КК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначають обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в діях ОСОБА_8 вбачається рецидив злочину як обставина, що обтяжує покарання та не була врахована судом при призначенні покарання. Але аналіз вимог апеляційної скарги прокурора свідчить про те, що він просить скасувати вирок суду першої інстанції лише у частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 . За вимогами ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції може бути скасовано у випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник. За таких обставин, за відсутності апеляційних вимог прокурора про скасування вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції не може погіршити правове становище обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу прокурора у цій частині без задоволення.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України обвинуваченому зараховується строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, зарахуванню підлягає час попереднього ув`язнення, до набрання чинності вироку. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно з матеріалами кримінального провадження судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за правилами, встановленими ч.5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 11 грудня 2015 року по 02 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Оскільки вирок суду першої інстанції набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне за правилами, встановленими ч.1 та ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування його під вартою з 03 лютого 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 були засуджені за ч.3 ст.186 КК України, залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 03 лютого 2016 року по 21 червня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4