Справа № 161/4496/16-к Провадження №11-кп/773/359/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2015 року за ч. 3 ст. 407 КК України 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком два роки;

засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 :
-в користь потерпілої ОСОБА_10 завдану матеріальну шкоду в розмірі 148 809 грн. 84 коп.;
-в дохід держави судові витрати в розмірі 527 грн. 76 коп. на проведення судової експертизи;
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 26 грудня 2015 року близько 14.15 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля станції технічного обслуговування «Прибалт сервіс», що по вул. Карбишева 1 в м. Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи при собі ключі проник до салону автомобіля марки «RENAULT» моделі «MEGANE CLASSIC», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в якому за допомогою ключа привів в дію двигун та розпочав рух, тим самим незаконно заволодів даним транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 .
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 26 грудня 2015 року близько 22.15 год., керуючи даним транспортним засобом перебуваючи на вул. Теремнівській в м. Луцьку здійснив дорожньо-транспортну пригоду внаслідок чого пошкодив даний автомобіль, чим завдав потерпілій згідно висновку експерта №42 від 31.03.2016 року значної майнової шкоди на суму 148809,84 гривень.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого та міри призначеного покарання, вважає вирок суду в частині непризначення судом додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді конфіскації майна незаконним, оскільки це не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що санкцією ч. 2 ст. 289 КК України передбачена можливість призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна або без такої, однак суд першої інстанції не призначив такого покарання, при цьому взагалі не мотивував свого рішення в цій частині. Вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки інкримінований йому злочин вчинений з корисливих мотивів. Також зазначає, що судом не вирішено долю речових доказів. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 таке ж саме покарання із конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який подану апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч. 2 ст. 289 КК України учасниками судового провадження не оспорюються. Призначене судом першої інстанції основне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 прокурором також не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції у вироку взагалі не вмотивовано незастосування додаткового покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді конфіскації майна, колегія суддів вважає підставними. Як вбачається з вироку суду, ні в мотивувальній ні в резолютивній частинах суд не обговорив питання щодо призначення чи не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог ст. 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
Як вбачається з вироку, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Виходячи з приписів вказаної норми закону про кримінальну відповідальність, посилання на застосування або не застосування додаткового покарання у вироку є обов`язковим.
Обговорюючи питання про доцільність призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, апеляційний суд виходить з конкретних обставин справи, поведінки обвинуваченого та його показань про те, що автомобіль він викрав щоб покататись, мети його продати в нього не було, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна немає.

Відсутність у вироку суду обґрунтування щодо доцільності призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна не є підставою для скасування вироку і призначення даного додаткового покарання.

Що стосується доводів прокурора про те, що судом першої інстанції не вирішено долю речових доказів, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність у даному провадженні речових доказів.

Оскільки судом першої інстанції у резолютивній частині вироку не зазначено питання про призначення чи не призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року щодо ОСОБА_11 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2015 року та остаточно вважати призначене ОСОБА_7 покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: