АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2230/16-к Номер провадження 11-кп/786/720/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2016 року м. Полтава

Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженої ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 червня 2016 року.
Цією ухвалою
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці та мешканці АДРЕСА_1 , українці, громадянці України, непрацюючій, з середньою спеціальною освітою, неодруженій, раніше судимій:
-23 листопада 1998 року Іллічівським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ст.229-6 ч.1, 14 КК України на 1 рік позбавлення волі;
-10 серпня 2001 року Іллічівським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ст. 229-6 ч.2, 14 КК України на 2 роки позбавлення волі;
-13 листопада 2009 року Іллічівським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ст. 307 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.11.2012 року звільнена умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 11 днів позбавлення волі,-
відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 27.06.2014 року.
Згідно ухвали ОСОБА_8 звернулась з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 27 червня 2014 року, яким вона засуджена за ст. 307 ч.2, 309 ч.2, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відмовляючи в задоволенні заяви суд вказав, що ОСОБА_8 не довела своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення оскільки має стягнення і не заохочувалась за сумлінну працю.
В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду скасувати, а її заяву задовольнити, посилаючись на те, що за період відбування покарання вона довела своє виправлення, вказує, що має ряд захворювань: СНІД, туберкулез легенів і кісток, хронічні гепатити, перенесла клінічну смерть, має набряк мозку, а тому просить звільнити її умовно достроково від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання у разі, якщо особа, яка раніше відбула покарання у виді позбавлення волі за умисні злочини і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» від 26 квітня 2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судима, раніше звільнялася від відбування покарання умовно-достроково, після чого знову вчинила умисні злочини, за які засуджена вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 27 червня 2014 року.
Строк відбування покарання обчислюється з 13 серпня 2013 року.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року зараховано у строк основного покарання період з 27.08.2014 року по 18.12.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджена ОСОБА_8 фактично відбула 2/3 строку призначеного покарання.
Під час тримання в слідчому ізоляторі м. Маріуполь мала три стягнення, які погашені в 2014 році. З 13 лютого 2015 року відбуває покарання в Надержинщинській виправній колонії УДПтС України в Полтавській області (№65) за цей час заохочень не має, має одне стягнення від 8 червня 2016 року у виді 4 діб ДІЗО.
Згідно характеристики Надержинщинської виправної колонії (№65) ОСОБА_8 працевлаштована в бригаді №53, швачкою, до виконання своїх трудових обов`язків відноситься незадовільно.
За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, а також те, що засуджена на шлях виправлення не стала, колегія суддів вважає, що підстави для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_8 відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 23.06.2016 року щодо неї без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4