Ухвала
14 квітня 2016 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

його захисників - адвокатів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 ,

з участю секретаря - ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 379, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, -

Встановив:

В провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України та інших.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.02.2016 року обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у виді взяття під варту до 15 квітня 2016 року.

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Від адвоката ОСОБА_9 подано клопотання про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки на даний час подані стороною обвинувачення докази не доводять мотиву та мети скоєння ОСОБА_8 інкримінованих органом досудового розслідування злочинів. Крім цього, відсутні докази, що заявлені раніше ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які б виправдовували тримання ОСОБА_8 під вартою.

Прокурор ОСОБА_2 вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки на даний час ризики, які були підставою при обранні запобіжного заходу не відпали, а більш м`який запобіжний захід не може запобігти цим ризикам. В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі прохав відмовити.

Представник потерпілої ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , підтримав думку прокурора щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та пояснив, що на даний час наявні ризики не зменшились, підстав для зміни запобіжного заходу не має, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику переховуватись від суду. Крім цього, зауважив, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яку ОСОБА_8 неодноразово порушував під час судового розгляду.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали думку прокурора та прохали продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, та прохав змінити йому обраний запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисники ОСОБА_8 , адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечили проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та прохали змінити обраний ОСОБА_8 запобіжний захід на інший, не пов`язаний із позбавленням волі, в тому числі і на домашній арешт. Також при вирішення питання про зміну запобіжного заходу прохали врахувати стан здоров`я обвинуваченого, який постійно погіршується.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_12 підтримав заявлене клопотання щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 та заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши учасників його розгляду, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_17 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії».

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), а оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у організації (замові) умисного заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю останнього, пов`язаного із здійсненням правосуддя вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також в організації (замові) умисного вбивства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, мера міста Кременчука Полтавської області, що є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, об`єктом якого є життя людини, а в даному випадку це є життя публічних людей, і тому суд вважає, що існує певний суспільний інтерес до даної справи, який з часом не зникає ( на вказане зокрема вказує наявність на кожному судовому засіданні засобів масової інформації), а тому звільнення обвинуваченого може потягти хвилювання громадськості, тобто порушити публічний порядок.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді тримання під вартою на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_8 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням в Україні антитерористичної операції та наявності непідконтрольних Україні територій, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Крім цього, суд враховує, що на даний час по справі проведено допит не всіх свідків, вирішені питання про виклик для допиту експертів, а тому ризик можливості впливу на таких осіб також існує.

Таким чином, суд вважає, що оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не зменшились, підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 , який не пов`язаний з позбавленням волі, не вбачається, а тому обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою слід продовжити.

Суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_18 на більш м`який в зв`язку із станом його здоров`я, оскільки суду не надано доказів щодо погіршення стану здоров`я та не можливості отримати належну медичну допомогу в місцях попереднього ув`язнення.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію складності справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, адже на даний час проведено допит лише частини свідків, та проводиться дослідження письмових доказів по справі, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, зокрема на це вказує і періодичність та кількість проведених судових засідань по справі, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 строком на два місяці.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч.3 ст.331, ч. 3 ст. 383 КПК України, суд -

Постановив:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 із тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавлення волі, відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 14 червня 2016 року (включно) щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя: