А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26.11.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів Животова Є.Г. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2 за участі секретаря судового засідання Головець М.А., прокурора Міцовди К.Д., обвинуваченого ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001013, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19.08.2013, яким ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Виноградівського районного суду від 16.05.2012 до покарання, призначеного за цим вироком, ОСОБА_3 призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_3 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 ухвалено рахувати з дня взяття його під варту, а саме з 27.06.2013.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_3, будучи судимим вироком Виноградівського районного суду від 16.05.2012 за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.75 КК України до чотирьох років позбавлення волі з дворічним іспитовим строком, визнаний винуватим в повторному викраденні чужого майна за таких обставин.

Так, 17.05.2013, біля 19 год., в приміщенні кафе «Атлант», розташованому по вул. Миру в м. Виноградів Закарпатської області, ОСОБА_3 відкрито викрав належне ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 майно: мобільний телефон «Samsung GT-S5260», вартістю 170 грн. (забравши його зі столику, за яким сидів потерпілий) та срібний перстень (шляхом ривку з руки потерпілого), вартістю 45 гривень, після чого з викраденим зник, завдавши потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 215 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що судом першої інстанції не було проведено повного, всебічного і безпосереднього дослідження доказів, зокрема показань допитаних в суді свідків.

Протягом судового провадження потерпілий не заявив жодних претензій матеріального та морального характеру, у звязку із чим обвинувачений вважає вирок суду надто суворим.

Зазначені телефон та срібний перстень обвинувачений на наступний день, до обіду, повернув потерпілому, який лише після психологічного тиску написав відповідну заяву в міліцію. Жодних побоїв потерпілому обвинувачений не наносив.

На досудовому розслідуванні, починаючи з першого допиту ОСОБА_3, слідчий йому не забезпечив захисника, змусивши обвинуваченого підписувати різні протоколи допиту.

Окрім слів потерпілого та свідка ОСОБА_6 жодних доказів та свідків, які б бачили, що обвинувачений вчинив напад на потерпілого і відкрито викрав у останнього вищенаведене майно немає.

Телефон він дійсно брав у потерпілого, однак з метою покористуватися у його ж присутності, оскільки свій телефон ОСОБА_3 віддав у заставу бармену бару «Атлант», оскільки мав борг за спиртні напої. Коли побачив, що потерпілий заснув за столиком, ймовірно від передозування алкоголем, обвинувачений забрав вказаний телефон та перстень з собою і на наступний день, вранці, повернув за місцем проживання потерпілого.

З цих підстав ОСОБА_3 вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому просить апеляційний суд скасувати вирок, змінити правову кваліфікацію його дій з ч.2 ст.186 на ч.2 ст.185 КК України з призначенням йому менш суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, промову прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, а апеляцію обвинуваченого без задоволення, як необґрунтовану, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як правильно встановлено по справі судом першої інстанції, вищевказаним діянням ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене саме ч.2 ст.186 КК України грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинений повторно (з урахуванням примітки 1 до ст.185 КК).

Дана обставина, зокрема, стверджується показаннями потерпілого ОСОБА_5, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, з яких слідує, що зазначені мобільний телефон та срібний перстень потерпілого обвинувачений викрав за вказаних вище обставин саме відкрито, в присутності сторонніх осіб. Цими показаннями повністю спростовується викладена в апеляційній скарзі версія засудженого стосовно того, що зазначене майно ОСОБА_3 викрав нібито таємно, коли потерпілий спав у барі за столом.

Ці показання в установленому порядку досліджені в судовому засіданні, узгоджуються між собою, правильно оцінені судом і обґрунтовано покладені в основу вироку. В сукупності вони повністю спростовують доводи зазначеної вище апеляції обвинуваченого ОСОБА_8

Обставина повернення обвинуваченим викраденого за вказаних обставин майна потерпілому на наступний день, 18.05.2013, є такою, що помякшує покарання ОСОБА_3 і ніяким чином не може свідчити про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК; ОСОБА_3 після заволодіння зазначеним майном мав можливість ним розпорядитися.

Отже, твердження апелянта про однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

У звязку із цим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковано судом за ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання з обранням його виду і міри, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, зокрема його виключно негативну характеристику, рецидив злочинів, помякшуючу покарання обставину відшкодування ОСОБА_3 потерпілому завданих кримінальним правопорушенням матеріальних збитків.

З цих підстав суд правомірно обрав вид покарання та призначив ОСОБА_3 міру покарання в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, застосувавши правила ст.71 КК України, оскільки таке буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів в умовах ізоляції від суспільства.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405,407,418,419,532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19.08.2013 щодо ОСОБА_3 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: