справа №176/1930/16-к
провадження №1-в/176/1108/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням Жовтоводської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№ 26), заяву про умовно-дострокове звільнення від покарання, яка надійшла від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Менжинське Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, засудженого: 16.04.2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, 71 КК України до позбавлення волі 6 років, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення за період 07.08.2012 року по 15.08.2013 року, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,
за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , представника Жовтоводської ВК № 26 за довіреністю ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 засуджений 16.04.2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, 71 КК України до позбавлення волі 6 років.. Початок строку відбування покарання 07.08.2012 року, кінець строку відбування покарання згідно ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України є 29.07.2017 року.
Засуджений ОСОБА_3 в своїй заяві заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
Заслухав засудженого, який підтримав заявлене клопотання, підтвердив наявність накладених стягнень, представника Жовтоводської ВК №26, який підтримав клопотання, виходячи з поведінки засудженого, думку прокурора, який в задоволенні клопотання просив відмовити, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного.
Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Висновок про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" звернув увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання. Головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

При цьому Пленумом Верховного Суду України також звернуто увагу на те, що сумлінне поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи і т.і.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_3 знаходиться з 19.08.2012 року, з цього часу утримувався в Дніпропетровському СІ, режим ув`язнення порушував, характеризувався незадовільно, заохочень не мав, мав 2 стягнення, одне з яких з поміщенням до карцеру на 5 діб за зберігання заборонених речей.

В Жовтоводській ВК №26 продовжує відбувати покарання з 04.09.2013 року. За період відбування покарання, з цього часу у виправній колонії мав ще 11 стягнень, 7 з яких суворих, з поміщенням до дисциплінарного ізолятору, остання стягнення було накладене 23.09.2015 року у вигляді попередження за нетактовну поведінку по відношенню до представників адміністрації установи. На виробництві установи працевлаштований різноробочим бригади № 160, виконує роботи з благоустрою колонії.

Таким чином, засуджений ОСОБА_3 за час відбуття покарання протягом 2012 2014 року мав неодноразові стягнення, які накладалися кожного року, усього має 11 стягнень. За цей час не мав жодного заохочення.
Обгрунтованість накладання стягнень ОСОБА_3 підтверджується матеріалами про стягнення, що зібрані та містяться в особовій справі засудженого, а також підтверджені самим засудженим в судовому засіданні.

Суд враховує, що засуджений ОСОБА_3 в березні 2016 року був влаштований на виробництві установи, про що свідчать заохочення у вигляді подяки від 11.05.2016 року за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці за підсумками роботи у 1-му кварталі 2016 року на виробництві установи та за виконання робіт з благоустрою установи та навіть за місяць перед зверненням із клопотанням отримав ще одне заохочення ( від 04.07.2016 року) у вигляді подяки. Але у співвідношенні з поведінкою ОСОБА_3 на протязі усього періоду відбування покарання, яка була незмінно негативною, до праці був залучений тільки в поточному році, норм виробітку не виконував, правила внутрішнього розпорядку порушував, зберігав заборонені речі, неодноразово відмовлявся від відділення, відмовлявся від праці у зв`язку з чим 7 разів був поміщений до дисциплінарного ізолятору, у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає та не бажає приймати, суд вважає, що така поведінка засудженого протягом всього періоду відбування покарання, не доводить достатньою мірою і не можна рахувати що ОСОБА_3 дійсно виправився, та як такий заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Суд також приходить до висновку, що наявність 11 стягнень, 7 з яких суворі з поміщенням до дисциплінарного ізолятору які буди накладені на протязі всього періоду відбування покарання, та те, що останній має два заохочення застосовані за три місяці перед зверненням, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що такий змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.

Крім того, згідно характеристик особової справи протягом всього часу відбування покарання станом на 04.09.2014 року, 09.09.2015 року, 22.03.2016 року характеризувався посередньо а. о/с 123 - ч. 2., а. о/с 136 - ч. 2., а. о/с 143 - ч. 2.
ОСОБА_3 розглядався на адміністративній комісії установи 04.09.2014 року, 09.09.2015 року відповідно до ст. 101 КВК України та йому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення, відповідно до ст. 82 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 09.09.2015 року відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення, відповідно до ст. 81 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 22.03.2016 року відмовлено, як такому, що не довів своє виправлення
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який є судимий та відбуває покарання за тяжкий злочин проти власності, а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від покарання є передчасним та клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом її подачі через даний міський суд.

Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1