11-кп/775/213/2016(м)

11-кп/775/213/2016(м)
Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

іменем У к р а ї н и
8 червня 2016 колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, росіянин, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, раніше судимий: 21.08.2015 р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 1020 гривень; зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 186 ч.2 КК України та призначено покарання за ст. 185 ч.3 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі, за ст.186 ч.2 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст.72 ч.3 КК України покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.08.2015 р., яким ОСОБА_7 за суджено за ст.309 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. виконувати самостійно,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2016 р. ОСОБА_7 визнаний винним за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.2 КК України за вчинення кримінальних правопорушень при наступних обставинах.
11.08.2015 року о 14:15 годині, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, шляхом зняття москітної сітки з вікна, проник до приміщення кімнати квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: монітор фірми «ЄЄ» в корпусі чорного кольору, системний блок, колонки фірми «Степіш», склавши майно у ковдру червоного кольору, та шляхом зняття москітної сітки з вікна спального приміщення, покинув приміщення квартири з викраденим майном, після чого скориставшись службою такси «Форсаж», перевіз викрадене майно, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 3750,00 грн.
Він же, 30.10.2015 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, знаходячись між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 умисно, повторно, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_9 та схопив її руками за мочки вух, після чого відкрито викрав - зняв з обох вух золоті сережки 585 проби, загальною вагою 3,65 грамів, вартістю 2500 гривень. Після чого з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2500 гривень.
Він же, 25.11.2015 року, приблизно о 16 годині 00 хв., знаходячись на майданчику п`ятого поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_5 умисно, повторно, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_10 та схопив її руками за голову, після чого відкрито викрав - зняв з обох вух золоті сережки 583 проби, загальною вагою 6 грамів, вартістю 5000 гривень. Після чого з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 5000 гривень.
Він же, 06.12.2015 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, знаходячись біля кабіни ліфту у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_6 умисно, повторно, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_11 та схопив її руками за плечі надавив на них, що змусило її присісти, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді двох саден на мочці лівого вуха та синця на правому плечі, після чого відкрито викрав зірвав з лівого вуха золоту сережку 583 проби, вагою 1 грам, вартістю 1000,00 гривень. Після чого з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1000,00 гривень.
Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу а потім зміни до неї в яких просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невірним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст.185 ч.3 КК у вигляді 3 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ст. 70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.08.2015, більш суворим, призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. За ст. 186 ч.2 КК України призначити покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за ст. 186 ч.2 КК України частково приєднати не відбуте покарання, призначене за правилами ст. 70 ч. 4 КК України та остаточно визначити покарання в виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор послався на п. 25 постанови пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зазначає, що вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.08.2015 р обвинуваченого засуджено за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 1020 грн., який ще не сплачений. Інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення останній вчинив за ст. 185 ч.3 КК України 11.08.2015, за ст. 186 ч.2 КК України 30.10.2015, 25.11.2015, 06.12.2015 р. За таких обставин, на думку прокурора, суду першої інстанції необхідно було призначити ОСОБА_7 покарання спочатку за ст. 185 ч.3 КК України, після цього за правилами ст. 70 ч.4 КК України, потім за ст. 186 ч.2 КК України та остаточно на підставі ст. 71 КК України.

Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги, викладені в змінах до апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив вирішити апеляційну скаргу прокурора на розсуд суду, не погіршуючи його становище, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши апеляційні вимоги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку 11.08.15 р. тобто до постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.08.2015 р., яким його було засуджено за ст. 309 ч.1 КК України до покарання в виді штрафу у розмірі 1020 грн., а пограбування 30.10.2015, 25.11.2015, 06.12.2015 р., тобто вже після постановлення вказаного вироку. Штраф, призначений за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.08.2015 р., обвинуваченим на час апеляційного перегляду справи не сплачено.
У такому випадку при призначенні покарання слід керуватися п. 25 постанови пленуму ВСУ № 7 від 24.19.03 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», за яким покарання за останнім за часом вироком призначається з застосуванням як за ст. 70 КК України так і за ст. 71 КК України, спочатку - за правилами ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку, після цього за правилами ч. 4 ст.70 КК України, потім за сукупністю злочинів вчинених після постановлення першого вироку і остаточно - за сукупністю вироків.
Колегія суддів погоджується з апеляційними твердженнями прокурора про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не додержався вимог кримінального закону, не застосувавши положення ст. 70 ч. 4 та 71 КК України, тому вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.
Оскільки в змінах до апеляційної скарги прокурор пропонує призначити обвинуваченому загальне покарання в виді позбавлення волі за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, з застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України та ст. 71 КК України в розмірі, що не перевищує покарання, призначене вироком суду, крім того, просить при застосуванні положень ст. 70 ч. 4, 72 ч. 3 КК України поглинути покарання, призначене вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21.08.2015 р., в виді штрафу в дохід держави в сумі 1020 грн., тобто фактично пропонує пом`якшити покарання обвинуваченого, то колегія суддів постановляє ухвалу, а не вирок як просить прокурор.
Керуючись вимогами ст. 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -
Апеляцію прокурора задовольнити частково.
Вирок Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 11.02.16 р., постановлений щодо ОСОБА_7 - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання в виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 21.08.15 року більш суворим, призначеним за ст. 185 ч. 3 КК України вважати засудженим ОСОБА_7 до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ст.186 ч. 2 КК України до покарання в виді 4 років 5 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за ст.186 ч.2 КК України частково приєднати не відбуте покарання, призначене за правилами ст.70 ч.4 КК України та остаточно вважати засудженим ОСОБА_7 до покарання в виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 11.02.16 р., постановлений щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали.

Судді: