АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Гол. у І інст. ОСОБА_1 ; єдин. унік. № 725/2318/15-к; Доп. ОСОБА_2 ; пров. 11-кп/794/213/16; катег: ст. 407 ч.2, ч.3 КК Укр.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2016 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого, судді ОСОБА_2 ,

Суддів:ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,

прокурорів:ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого, адвокатівОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 , на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2016 року, по кримінальному провадженню № 0000123, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 407 КК України та ч.3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Кам`янка, Глибоцького району, Чернівецької області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із вищою освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, -
засуджений:
за ч.2 ст. 407 КК України на один рік позбавлення волі,
за ч.3 ст. 407 КК України на два роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточна міра покарання ОСОБА_8 призначена у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 12 квітня 2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією і в складі команди направлений для проходження військової служби до військової частини « НОМЕР_1 » (« НОМЕР_2 »), що дислокується в АДРЕСА_2 .

20 квітня 2014 року ОСОБА_8 , на підставі наказу командира військової частини « НОМЕР_1 » (« НОМЕР_2 »), призначено на посаду «номера обслуги 1» зенітно-артилерійського відділення зенітно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини « НОМЕР_2 ».
Статтями 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Законом України «Про оборону України» передбачено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
В порушення цих вимог, обвинувачений ОСОБА_8 не бажаючи проходити військову службу, з метою тимчасово ухилитися від її проходження, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, не погоджуючи свої дії з командуванням та не одержавши дозволу командира (начальника), самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 та вибув до місця постійного проживання: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд. В подальшому, а саме 24 листопада 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходження військової служби й відповідно вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, - злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України.
Крім цього, 26 грудня 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення зазначених вимог закону та Статутів Збройних Сил України діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 26 грудня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_2 з лікувального закладу, а перебував за місцем постійного проживання: АДРЕСА_3 , де проживав, проводячи час на власний розсуд. В подальшому, а саме 18 березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_8 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходження військової служби.
Таким чином, ОСОБА_8 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення зазначених вимог закону та Статутів Збройних Сил України діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 26 грудня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно до військової частини « НОМЕР_2 » з лікувального закладу, а перебував за місцем постійного проживання: АДРЕСА_3 , де проживав, проводячи час на власний розсуд до 18 березня 2015 року, чим скоїв нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, - злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати і провадження у справі закрити за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення посилаючись на те, що ОСОБА_8 умислу на самовільне залишення військової частини не мав, суд в основу вироку про його винуватість поклав покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , дані з чужих слів і необґрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які в період з 10 листопада 2014 року по 20 листопада 2015 року бачили ОСОБА_8 на території військової частини.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_8 поставлено у вину самовільне залишення військової частини 26 грудня 2014 року однак, відомості до ЄРДР про вчинення ним правопорушення за ст. 407 ч.3 КК України були внесені 17 січня 2015 року до спливу місячного строку, тобто до виникнення таких підстав передбачених диспозицією цього Закону, що свідчить про відсутність в його діях цього складу злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, міркування прокурора про залишення вироку суду без змін, дослідивши докази, які містяться у кримінальному провадженні, провівши судові дебати та заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 в останньому слові, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у самовільному залишенні військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад десять діб, але не більше місяця та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, за обставин зазначених у вироку, повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_8 будучи допитаним в суді першої інстанції підтвердив, що після проходження у грудні 2014 року військово-лікарської комісії чекав її висновку, тому вчасно не з`явився до місця військової служби.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що тимчасово виконує обов`язки старшого помічника начальника штабу з кадрів, 10 листопада 2014 року обвинувачений ОСОБА_8 самовільно залишив військову частину, вони розшукували його та телефонували йому на мобільний телефон, однак знайти ОСОБА_8 не змогли. У зв`язку з цим, з цього приводу за наказом командира військової частини було проведено службове розслідування матеріали якого передано військовому прокурору. 24 листопада 2014 року ОСОБА_8 добровільно повернувся до місця військової служби. 26 грудня 2014 року ОСОБА_8 , після закінчення лікування в частині не зявився вчасно на військову службу без поважних причин і прибув до місця служби добровільно тільки через три місяці 18 березня 2015 року.
Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що займає посаду заступника командира роти в якій проходив службу ОСОБА_8 . Вранці 10 листопада 2014 року о 08 год. 30 хв. на ранковому шикуванні було виявлено відсутність ОСОБА_8 . Він наказав солдатам розшукати обвинуваченого та зателефонувати йому на мобільний телефон, однак ОСОБА_8 не знайшли, тому він рапортом доповів про самовільне залишення ним місця служби командиру військової частини, з цього приводу було проведено службове розслідування матеріали якого передано до військової прокуратури та оголошено ОСОБА_8 догану. ОСОБА_8 повернувся у військову частину у двадцятих числах листопада 2014 року.
Аналогічні покази суду про самовільне залишення ОСОБА_8 військової частини 10 листопада 2014 року та відсутність на службі без поважних причин понад 10 днів дав свідок ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_16 показав суду, що займав посаду заступника командира роти по роботі з особовим складом в якій проходив службу ОСОБА_8 9 січня 2015 року він виявив, що обвинувачений ОСОБА_8 , після лікування в частині не з`явився до місця служби.
В ході телефонної розмови ОСОБА_8 повідомив його, що знаходиться на лікуванні.
У зв`язку з нез`явленням ОСОБА_8 після проходження лікування до місця служби, він рапортом про це повідомив командира військової частини.
З наказу командира військової частини № НОМЕР_3 від 20 листопада 2014 року та акту службового розслідування (Т. №1, а.с. №№ 13-22) видно, що ОСОБА_8 10 листопада 2014 року самовільно залишив військову частину, тривалістю більше 10 днів і на нього з цього приводу було накладено дисциплінарне стягнення та позбавлено грошової премії та щомісячної грошової винагороди за листопад місяць 2014 року.
З акту службового розслідування, наказів командира військової частини « НОМЕР_2 » від 16 лютого 2015 року та від 18 березня 2015 року (Т. № 1, а.с. №№ 33-44, 107) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 після закінчення лікування в госпіталі 26 грудня 2014 року з`явився на військову службу тільки 18 березня 2015 року у зв`язку з чим його було позбавлено премії та щомісячної грошової винагороди.
З свідоцтва про хворобу № 02/118, яке ОСОБА_8 додав до матеріалів кримінального провадження (Т. №1, а.с. №№ 99, 102) видно, що він знаходився на стаціонарному лікуванні в госпіталі в період з 22 по 25 грудня 2014 року, і його після закінчення курсу лікування, як придатного до військової служби було виписано 26 грудня 2014 року.
Досліджені судом докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , що обвинувачений ОСОБА_8 в період з 10 листопада 2014 року по 24 листопада 2014 року та з 26 грудня 2014 року до 18 березня 2015 року самовільно військову частини не залишав та своєчасно після закінчення лікування 26 грудня 2014 року з`явився до місця військової служби.
Суд правильно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що вони бачили ОСОБА_8 в січні на території військової частини, оскільки вони суперечать показам як самого обвинуваченого так і показам свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та документам, що містяться у кримінальному провадженні.

Крім цього, ці свідки пояснили суду, що у листопаді 2014 року знаходились на лікуванні у госпіталі.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у самовільному залишенні військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад десять діб, але не більше місяця та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тому його дії правильно кваліфіковані за ст.ст. 407 ч.2, 407 ч.3 КК України.
Що стосується міри покарання, то вона призначена обвинуваченому у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості скоєного ним злочину, даних про його особу і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
В апеляційній скарзі захисника не ставиться питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання.
Згідно з ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршує становище обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 необхідно звільнити від призначеного покарання на підставі ст. 74 КК України, у зв`язку з тим, що він на час розгляду кримінального провадження в суді перестав бути суспільно-небезпечним, оскільки вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, є учасником антитерористичної операції в якій отримав поранення, хворіє на вегето-судинну дистонію, з різкими цефалгіями, пов`язану з проходженням військової служби, на момент вчинення злочину згідно з свідоцтвом про хворобу (Т. №1, а.с. № 102) був непридатним до служби у високо мобільних військах, на даний час звільнений з військової служби, працює, вчинений ним злочин відноситься до середньої тяжкості.
На підставі наведеного керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 417, 418 КПК України, колегія судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 , залишити без задоволення.
На підставі ст. 74 КК України та ст.ст. 404, 408, КПК України вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2016 року, щодо ОСОБА_8 , змінити, звільнити його від призначеного покарання за ст.ст. 407 ч.2, 407 ч.3 КК України у зв`язку із зміною обстановки.
В решту частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Головуючий,лсуддя [підпис]ОСОБА_2
Судді

[підпис]ОСОБА_3

[підпис]ОСОБА_4

"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_2 (посада) (підпис) (ПІБ)

14.06.2016 року

(дати засвідчення копії)

14.06.2016 року

ОСОБА_2 .