Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 17 листопада 2016 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора та засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2015 року засуджено
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Молочанськ, Токмакського району Запорізької області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також вказаним вироком частково задоволено цивільний позов ОСОБА_6 та ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на його користь 15000 доларів США матеріальної шкоди та 7000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 засуджено за шахрайські дії направлені на заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом обману, які було вчинено за таких обставин. 10 квітня 2009 року ОСОБА_5 перебував в квартирі АДРЕСА_2 , що належить його дружині. Вказану квартиру орендувала ОСОБА_7 та проживала в ній разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 . Знаючи про намір подружжя ОСОБА_8 придбати зазначену квартиру та про наявність коштів на покупку житла, у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом обману під приводом продажу квартири. Не знаючи про обман, у відповідь на пропозицію про продаж квартири, ОСОБА_6 висловив готовність передати в якості передоплати 15000 доларів США, в рахунок продажу квартири за ціною 35000 доларів США, яку ОСОБА_5 пообіцяв узгодити зі своєю дружиною. 13 квітня 2009 року ОСОБА_5 прибув до вищевказаної квартири, де продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір по заволодінню шляхом обману грошовими коштами потерпілого, повідомив ОСОБА_6 , що він та його дружина готові продати квартиру за оговорену ціну, в разі внесення ним передоплати в розмірі 15000 доларів США.

Не підозрюючи про обман, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 власні грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 13 квітня 2009 року складає 115500 грн., якими ОСОБА_5 заволодів шляхом обману, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, що в двісті і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину являється великим розміром.

У касаційній скарзі заступника прокурора Запорізької області порушується питання скасування вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурор вказує, що судом першої інстанції не перевірені доводи захисту та не надано оцінки позовній заяви ОСОБА_9 від 12 серпня 2009 року про розірвання договору найму житла та про виселення, з тексту якого вбачається, що підставою звернення до суду стало невнесення ОСОБА_10 орендної плати та оплати комунальних послуг станом на 22 червня 2009 року. На думку прокурора, сторона захисту обґрунтовано вказує на те, що вказаний факт викликає сумніви у наявності на той час у ОСОБА_11 розписки про отримання оплати за оренду квартири та передачі завдатку у сумі 15000 доларів США. Звертає увагу, що судом не надано належної оцінки документам, які підтверджують право власності ОСОБА_9 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та тій обставині, що саме з нею ОСОБА_10 укладала договір оренди житла. Вказує, що суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, що на думку прокурора є неприпустимим. На думку прокурора, стороною захисту обґрунтовано поставлено під сумнів особу потерпілого ОСОБА_6 , так як судом не досліджено свідоцтва про шлюб. Також прокурор наголошує на недопустимість стягнення суми цивільного позову в іноземній волюті. Що стосується ухвали апеляційного суду, то прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції не спростував твердження, вказані у апеляції, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а обмежився лише викладом висновків, зроблених судом першої інстанції. Крім того, прокурор вважає, що ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 1 червня 2016 року такою, що підлягає скасуванню оскільки вказаним рішенням було виправлено описку, допущену в мотивувальній частині ухвали від 20 квітня 2016 року з приводу позиції прокурора.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року щодо нього, а справу направити на новий судовий або апеляційний розгляд. На думку засудженого його вина у скоєнні інкримінованого злочину не доведена, а склад злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України в його діях відсутній. Стверджує, що його вина базується лише на поясненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які давали суперечливі показання, як суду так і органу досудового слідства. Зазначає про невідповідність обвинувальних висновків між собою, що на думку ОСОБА_5 свідчить про його невинуватість. Вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_12 та критично віднісся до пояснень свідка ОСОБА_13 . Також не погоджується з оцінкою показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . ОСОБА_5 стверджує, що без уваги суду залишилася заява ОСОБА_5 від 26 січня 2010 року, в якому останній повідомив про злочини, що готуються та були скоєні та просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Крім того, зазначає, що в матеріалах кримінальної справи наявні два свідоцтва про шлюб, однак судом оцінка була надана лише одному з них. У касаційній скарзі засуджений не погоджується з висновком суду про те, що отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_6 грошових коштів підтверджується наявністю у нього кредитних зобов`язань перед банком за придбаний автомобіль, а також придбання ОСОБА_7 , за договором міни, квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Вказує, що судом не мотивовано рішення про стягнення з засудженого на корить потерпілого моральної шкоди. Також вказує, що стягнення матеріальної шкоди в іноземній валюті суперечить законодавству України. Крім того, ОСОБА_5 наголошує що доводи його скарги не були спростовані судом апеляційної інстанції, який ухвалив своє рішення в порушення вимог ст. 377 КПК України в редакції 1960 року.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_4 , який підтримав касаційні скарги прокурора та засудженого частково, і просив скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову, а матеріали справи в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 362, 365 КПК України в редакції 1960 року суд апеляційної інтонації зобов`язаний перевірити всі доводи апеляцій, у тому числі якщо для того є підстави і шляхом проведення судового слідства. Усі доводи, що містяться у апеляційних скаргах, мають бути ретельно вивчені та проаналізовані з урахуванням наявних у справі та додатково поданих матеріалів з тим, щоб жоден довід не залишився нерозглянутим.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України в редакції 1960 року в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції, короткий виклад пояснень осіб, які брали участь у засіданні, аналіз доказів, досліджених під час судового слідства, проведеного апеляційним судом, та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Проте, як убачається з матеріалів справи, апеляційним судом при розгляді даної кримінальної справи щодо ОСОБА_5 та винесенні ухвали не було дотримано вимог вказаної норми кримінально-процесуального закону.

Так, засуджений ОСОБА_5 , не погодившись з вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку щодо нього з мотивів неправильного застосування кримінального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вважав, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України. Мотивуючи свої доводи тим, що судом першої інстанції не перевірені доводи та не надано оцінки позовній заяві ОСОБА_9 від 12 серпня 2009 року про розірвання договору найму житла та про виселення, з тексту якого вбачається, що підставою звернення до суду стало невнесення ОСОБА_10 орендної плати та оплати комунальних послуг станом на 22 червня 2009 року, не надано оцінки наявності на той час у ОСОБА_11 розписки про отримання оплати за оренду квартири та передачі завдатку у сумі 15000 доларів США. Звертав увагу, що судом не надано належної оцінки документам, які підтверджують право власності ОСОБА_9 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та тій обставині, що саме з нею ОСОБА_10 укладала договір оренди житла. Вказував, що районний суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, ставив під сумнів особу потерпілого ОСОБА_6 , так як судом першої інстанції не було досліджено свідоцтва про шлюб. Вказував, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_12 та критично віднісся до пояснень свідка ОСОБА_13 . Також не погоджувався з оцінкою показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . ОСОБА_5 стверджував, що без уваги суду залишилася заява ОСОБА_5 від 26 січня 2010 року, в якому останній повідомив про злочини, що готуються та були скоєні та просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Ці доводи засудженого суд апеляційної інстанції не розглянув та належним чином не спростував.

Отже, суд апеляційної інстанції, формально розглянувши справу щодо ОСОБА_5 , не дав належної та обґрунтованої відповіді на всі доводи поданої засудженим апеляційної скарги, чим порушив право засудженого на об`єктивний та неупереджений розгляд справи в апеляційному порядку. Крім того, поза увагою апеляційного суду залишився факт про недопустимість стягнення суми цивільного позову в іноземній волюті.

Виходячи з наведеного, ухвала апеляційного суду є такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а справа направленню - на новий апеляційний розгляд, оскільки зазначені порушенняперешкодили апеляційному суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду слід врахувати вищезазначене, ретельно дослідити доводи скарг засудженого ОСОБА_5 та прокурора, в тому числі і щодо відсутності в діях засудженого складу злочину виходячи із фактичних обставин справи, яким дати належну оцінку та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України в редакції 1960 року та розділом ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3