Провадження 11-кп/792/274/16
Справа № 671/2161/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000516,

в с т а н о в и л а:
Вироком Волочиського районного суду від 01 лютого 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тарноруда Волочиського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, робітника Волочиського машинобудівного заводу, неодруженого, раніше судимого Волочиським районним судом 11.04.2011 за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, постановою Шепетівського міськрайонного суду від 10.04.2014 згідно ст.82 КК України невідбута частина покарання замінена на виправні роботи на 1 рік 3 місяці 26 днів з утриманнням 10% із заробітку, не відбув 5 днів виправних робіт,

визнано винуватим за ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71, підпункту „в пункту 1 частини 1 ст.72, ч.6 ст.82 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 дня позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід вирішено не обирати.

За вироком суду 17.10.2015 близько 02 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на вул.Починка в м.Волочиську, неподалік Волочиської дитячої школи мистецтв повторно відкрито викрав чуже майно, зірвавши з плечей потерпілої ОСОБА_9 , котру після спільного відпочинку в барі проводив додому, жіночий рюкзак вартістю 300 грн., в якому був шкіряний гаманець зеленого кольору вартістю 200 грн., в якому було 600 грн. готівки, міні-парасолька вартістю 100 грн., косметичка імпортного виробництва вартістю 300 грн., блокнот з ручкою вартістю 50 грн., три банківські картки ПриватБанку без грошей на рахунках, картки знижок і таблетки, ключі від квартири, які для потерпілої не мали матеріальної цінності, всього відкрито викрав чужого майна - потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 1550 грн.

За змістом апеляційної скарги, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, захисник просить у ній вирок змінити: виключити з нього призначення покарання за сукупністю вироків та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. При цьому звертає увагу на те, що обвинувачений відбув 5 робочих днів виправних робіт і в листопаді 2015 року знятий з обліку в кримінально-виконавчій інспекції, у зв`язку з чим підстав для приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у суду не було. Зазначає, що ОСОБА_7 має важкі захворювання шлунку і нирок, потребує постійного нагляду у терапевта та уролога; що його мати не працює, є інвалідом ІІІ групи і доглядає свою матір (його бабу), яка прикута до ліжка і потребує стороннього догляду; що він допомагає матері доглядати бабку. Уважає, що, в порушення вимог ст.50, 66 КК України, при обрані покарання суд у вироку не обґрунтував пом`якшуючих вину обставин, зокрема те, що підсудній визнав себе винним, щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання і роботи характеризується виключно позитивно, відшкодував потерпілій завдані злочином збитки, потерпіла просила суд обрати підсудному покарання не зв`язане з позбавленням волі. На думку захисника, ізоляція ОСОБА_7 від сім`ї, суспільства може негативно вплинути на стан його здоров`я, стан здоров`я його рідних, привести до вкрай негативних наслідків. Апелянт також уважає, що всі ці обставини значно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину і вказують на те, що його можна перевиховати і виправити без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора, який, частково підтримавши апеляційну скаргу, теж просив виключити з вироку призначення покарання за сукупністю вироків, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених доказах і сторонами не оспорюються.

Покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України призначено у відповідності до вимог статей 50 і 65 КК України. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих обставин.

Зокрема, щире каяття ОСОБА_7 та добровільне відшкодування шкоди суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, а при оцінці особи винного виходив з того, що він позитивно характеризується за місцем роботи і проживання. Тобто, суд урахував й частину тих обставин та даних про особу обвинуваченого, на які захисник посилається в апеляційній скарзі.

За таких обставин суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, що передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Разом з тим, відповідно до ст.71 КК України до призначення покарання за новим вироком суд повністю або частково приєднує повністю або частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За змістом цієї норми закону відбута частина покарання за попереднім вироком не може бути приєднана до покарання, призначеного за новим вироком.

Як видно ж з кримінального провадження, зокрема з наявної у ньому довідки Волочиського районного сектору кримінально-виконавчої інспекції, ОСОБА_7 відбув покарання у виді виправних робіт та знятий з обліку КВІ ще 12.11.2015.

Тобто, у суду не було підстав до призначеного покарання за цим вироком приєднувати частину покарання за попереднім вироком, хоча й вона була невідбутою на час вчинення злочину.

У зв`язку з цим вирок слід змінити, виключивши з нього призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків.

Що стосується доводів захисника з посиланням на наявні в обвинуваченого захворювання та потребу в постійному нагляді, на те, що його мати не працює, є інвалідом ІІІ групи і доглядає свою матір (його бабу), яка прикута до ліжка і потребує стороннього догляду, що він допомагає матері доглядати бабку, а також на те, що потерпіла просила суд обрати підсудному покарання не зв`язане з позбавленням волі, то вони в сукупності з наведеними у вироку пом`якшуючими обставинами та позитивними даними про особу винного можуть бути підставою лише для призначення йому мінімального покарання, визначеного санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Однак, ураховуючи те, що новий злочин ОСОБА_7 вчинив під час відбування покарання у виді виправних робіт, на яке йому в порядку ст.82 КК України було замінене покарання у виді позбавлення волі, ці пом`якшуючі обставини та дані про його особу не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Отже колегія суддів доводи захисника в цій частині уважає необґрунтованими і підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням в межах апеляційної скарги не убачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку рішення про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання відповідно до ч.1 ст.71, підпункту „в пункту 1 ч.1 ст.72, ч.6 ст.82 КК України.

Уважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2