Справа № 399/229/16-к
Провадження № 1-кп/399/34/16
ВИРОК
Іменем України
2 серпня 2016 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Онуфріївка кримінальне провадження № 0000006 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровськ Луганської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, обіймаючого посаду керівника філії Онуфріївський кінний завод № 175 ДП «Конярство України», зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив одержання службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 21-к від 13.05.2015 року призначений на посаду керівника філії Онуфріївський кінний завод № 175 ДП «Конярство України».

Відповідно до контракту укладеного між ДП «Конярство України» та ОСОБА_4 як керівником філії Онуфріївський кінний завод № 175 ДП «Конярство України», він перебуваючи на посаді керівника філії Онуфріївський кінний завод № 175 ДП «Конярство України» відповідно до п.1 Примітки до ст.364, ч. 3 ст. 18 КК України, п.1 ч. І ст. З Закону України «Про запобігання корупції», постійно обіймає посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, тобто являється службовою особою.

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 займаючи вказану посаду, будучи службовою особою, що постійно обіймає посаду пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих функцій, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, вирішив умисно вчинити одержання неправомірної вигоди з використанням свого службового становища, при наступних обставинах.

ОСОБА_5 маючи на меті придбати коня для рідного дядька, з мережі Інтернет дізнався про наявність філії Онуфріївський кінний завод № 175 ДП «Конярство України», що розташована по вул. Графа Толстого, 57 в селищі Онуфріївка Кіровоградської області, де продаються коні.

З метою купівлі коня, свідок ОСОБА_5 на початку грудня 2015 року приїхав до філії Онуфріївський кінний завод №175 ДП «Конярство України», яке знаходиться за вищевказаною адресою, де співробітники заводу одразу спрямували його до керівника ОСОБА_4 .. В ході розмови із останнім ОСОБА_5 повідомив про свій намір придбати на вищевказаному підприємстві коня.

У подальшому через кілька днів, в грудні 2015 року свідок ОСОБА_5 , за домовленістю із ОСОБА_4 , приїхав до філії Онуфріївський кінний завод № 175 ДП «Конярство України», де керівник ОСОБА_4 ознайомив останнього із документами на коня (паспортом, в якому вказувався вік коня, порода та зеленою книгою на коня, яка надавала б можливість продажу за кордон). Після чого ОСОБА_5 відповів згодою на придбання саме цього коня. В свою чергу ОСОБА_4 повідомив, що дана тварина коштуватиме 38 000 гривень плюс ПДВ, що складало 20 відсотків від основної суми. Загальна сума, яку необхідно було сплатити становила 45 500 гривень, на що ОСОБА_5 повідомив, що коли він збере необхідну суму грошових коштів то в телефонному режимі зв`яжеться із ОСОБА_4 .

У подальшому через кілька днів, в грудні 2015 року ОСОБА_5 знову в приміщенні адміністративної будівлі заводу, зустрівся із обвинуваченим ОСОБА_4 та в ході розмови зазначив, що в нього відсутня сума обумовлена під час попередньої зустрічі, а саме у розмірі 45 500 гривень та він має у розпорядженні лише 30-35 000 гривень.

Після чого обвинувачений ОСОБА_4 , в свою чергу, повідомив, що у такому разі є інший варіант для вирішення питання стосовно продажу коня, а саме ОСОБА_5 повинен буде сплатити офіційно до каси 18 000 гривень з урахуванням ПДВ - 15 000 гривень загальна сума та 3 000 гривень - ПДВ., а решту грошових коштів 20 000 грн. неофіційно, передати особисто йому.

25 січня 2016 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знову зустрівшись з обвинуваченим ОСОБА_4 в приміщенні адміністративної будівлі філії Онуфріївський кінний завод №175 ДП «Конярство України», отримав підписаний ним, з урахуванням повноважень договір купівлі-продажу № 13 від 25.01.2016, предметом якого є тварина кінь із загальною сумою договору з урахуванням ПДВ 18 000 гривень, сплатив до бухгалтерії за умовами договору 18 000 грн., а повернувшись до кабінету обвинуваченого ОСОБА_4 передав останньому грошові кошти в сумі 2 000 грн. та несправжні (імітаційні) засоби у вигляді грошових коштів на суму 18 000 гривень за укладення договору купівлі-продажу, предметом якого є тварина кінь.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та показав, що до нього зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що бачив оголошення в Інтернеті щодо продажу коня в філії ОКЗ № 175 і попросив приїхати, щоб подивитися коня, на що обвинувачений погодився. Коли ОСОБА_5 приїхав до ОКЗ № 175 обвинувачений дав супровід ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , який працює нач. коном, щоб він разом з ОСОБА_5 поїхали до конюшні подивитися на коней і вибрати, який йому буде до вподоби. Подивившись на коней, ОСОБА_5 одного з них вибрав і сказав, що хоче купити саме його. Обвинувачений йому пояснив, що кінь коштує 1500 доларів США, що в переводі на гривні буде коштувати 38 000 гривень, обвинувачений з ОСОБА_5 укладають договір на 38 000 гривень, крім цього ще сплата ПДВ, а в загальній сумі купівля коня коштуватиме 45 000 гривень. ОСОБА_5 погодився та повідомив, що в нього є такі кошти.

В кінці листопада чи на початку грудня 2015 року обвинувачений поїхав до м. Києва в ДП «Конярство України» до свого керівника ОСОБА_7 , який є директором конярства та при зустрічі повідомив його про продаж коня та пояснив, що вказана тварина буде коштувати 38 000 гривень, а також ПДВ, отже, всього це буде коштувати 45 000 гривень. Через деякий час до обвинуваченого приїхав ОСОБА_5 та пояснив, що в нього не вистачає коштів на купівлю тварини та запропонував вказаного коня купити за 30 000 - 35000 гривень. Обвинувачений не погодився з пропозицією ОСОБА_5 , пояснивши, що ціна за вказану тварину уже погоджена з його керівництвом у м. Києві. Не дійшовши спільної згоди, ОСОБА_5 пояснив обвинуваченому, що збере необхідні кошти та купить коня. Близько місяця від ОСОБА_5 не було нічого чути, а потім він повідомив обвинуваченого, що готовий купити коня, так як в нього є необхідна сума коштів. Обвинувачений запропонував 18 000 гривень провести через касу, а з рештою коштів вирішити потім, на що ОСОБА_5 погодився. 25 січня 2016 року обвинувачений з ОСОБА_5 уклали договір та підписали накладну, потім останній віддав 18 000 гривень до бухгалтерії, а решту коштів у сумі 20 000 гривень віддав обвинуваченому і пішов на вулицю. В цей час обвинувачений взяв решту коштів та пішов до бухгалтерії, щоб їх здати. В останньому слові вину визнав повністю, просив вибачення, розкаявся, також пояснив, що взяв кошти не для себе, а для підприємства для утримання приміщення у зв`язку з неналежним фінансуванням.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що був у гостях у свого дядька, який йому повідомив, що хоче облаштувати невелику ферму та хоче купити коня, але не знав до кого звернутися з даним питанням та не знав скільки коштує тварина. Після цієї розмови свідок із своїми родичами задумався щодо купівлі коня. Після того як свідок із своїми рідними порадився та обговорив намір купити тварину зайшов до мережі Інтернет та побачив, що недалеко від його місця проживання є Онуфріївський кінний завод і свідок може під`їхати та дізнатися чи можна там його купити. В середині чи в кінці листопада 2015 року свідок приїхавши до ОКЗ йому відразу порадили звернутися до ОСОБА_4 та пояснили як до нього проїхати. Свідок обвинуваченому пояснив, що він серйозно задумався купити коня на подарунок. ОСОБА_4 повідомив свідка про те, що можна купити коня, але порадив не брати молоду породу і тут же порадив взяти коня англійського чистокровного на прізвисько « ОСОБА_8 » та дав вказівку, щоб тварину показали свідкові. ОСОБА_5 поїхав, подивився на коня і йому він сподобався. Свідок погодився його купити і повернувся знову до обвинуваченого, щоб обговорити істотні умови договору купівліпродажу. Приїхавши до обвинуваченого вони обговорили все, ціна становила 45 500 гривень, з яких 20% від вартості становили ПДВ, обмінялися номерами телефонів і свідок повідомив про те, що він через деякий час зателефонує, так як йому необхідно поїхати додому та порадитися з родичами, тому що сума велика і він сам не зможе її оплатити.

Свідок поїхав до родичів та через деякий час повернувся і повідомив обвинуваченого, що сума за купівлю тварини дуже велика, та запитав чи можна якось купити тварину дешевше. Обвинувачений пояснив, що офіційно можна сплатити 18 000 гривень через касу, а 20 000 гривень так принести. У свідка на той час було при собі 30 000 чи 35 000 гривень і він погодився на запропонований варіант, але повідомив обвинуваченого про те, що йому необхідний ще час для того, щоб зібрати решту коштів. 25 січня 2016 року о 14 годині 00 хвилин, приїхавши на зустріч, свідок зайшов до кабінету, привітався, обвинувачений дав вказівку своїм бухгалтерам, щоб вони почали готувати договір купівлі продажу, занесли чек на 18 000 гривень спочатку, а потім занесли два чека на суму 18 000 гривень в кожному зазначалось по 9 000 гривень. Свідок погодився, розписався та оплатив через касу вказану суму, але перед цим ОСОБА_4 свідкові сказав, щоб той нікому нічого не говорив щодо іншої частини суми, тобто про 20 000 гривень, і після цієї розмови свідок впевнився, що це був хабар. Після того як свідок оплатив через касу 18000 гривень він повернувся до обвинуваченого, зайшов до нього та віддав йому 20000 гривень. Перший раз коли свідок приїздив до ОКЗ він знайомився з договором на суму 45 000 гривень, даного договору було два примірники один на руках у свідка, а інший в державному підприємстві ОКЗ, потім коли свідок приїхав іншого разу, щоб обговорити суму нижчу, був договір, в якому офіційно було вказано суму 18 000 гривень, який також був в двох примірниках: один з яких у нього, а інший в ОКЗ. Існувало два проекти договору. Розмови про зміну обговорюваних сум з приводу купівлі коня з 45 000 гривень на 38 000 гривень з яких 18 000 було офіційно через касу, а інші 20 000 гривень просто так віддати обвинуваченому, стали для свідка підозрілими і ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що точного числа не пам`ятає, але пам`ятає що був січень місяць 2016 року. Свідок йшов додому і до нього підійшли працівники правоохоронних органів та показали свідкові посвідчення і запропонували бути понятим, на що свідок погодився. Потім вони направилися до райвідділу, де йому пояснили всю ситуацію, ОСОБА_9 пояснив, що понятих було двоє: він та ще якийсь хлопець. При понятих провели всі процесуальні дії, 2 000 гривень купюри яких були по 200 гривень були оригінальними, а 18 000 гривень муляж. Потім ці кошти відксерокопіювали та гроші посипали фарбою, та здається запечатали, але свідок точно не памятає, а також вони розписувалися в документах. Вийшовши з відділку вони поїхали до населеного пункту Онуфріївка, свідок їхав на автомобілі разом з іншим понятим та працівниками поліції, а ОСОБА_5 їхав на іншому автомобілі. Приїхали в сел. Онуфріївка близько обіду. Свідок весь час перебував у автомобілі, а потім його покликали працівники поліції і сказали, що треба йти до приміщення. Після всього, що відбулося поняті зайшли в кабінет. Там зачитувалися права і ще що свідок точно не пам`ятає. Відбувся обшук, під столом лежали гроші, які світили ультрафіолетом. З рук ОСОБА_4 щось змивали, чим саме свідок не пам`ятає, але здається бинтом, потім ці змиви поміщали в герметичні самозапаюючі пакети.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що працює головним бухгалтером в ОКЗ. 25.01.2016 року керівник ОСОБА_4 викликав її до себе в кабінет і повідомив про те, що відбудеться реалізація коня за 18 000 гривень з ПДВ і попросив оформити всі бухгалтерські документи. Свідок оформила документи, потім покупець заніс в касу 18 000 гривень і вийшов з кабінету, потім зайшов ОСОБА_4 і через хвилину з`явились працівники поліції і почали обшукувати кабінет, знайшли біля столу, за яким сидів ОСОБА_4 , пачку грошей і потім стало відомо, що гроші були помічені. Покупець заплатив 18 000 гривень тому, що ця сума з ПДВ була прописана в проекті договору, який потім було підписано. 25.01.2016 року від керівника не було ніяких вказівок, щоб передати якісь кошти до банку чи придбати щось. ОСОБА_4 про 20 000 гривень не повідомляв.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що працює юрисконсультом ОКЗ та пояснила, що в грудні 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 викликав її до свого кабінету і познайомив з покупцем ОСОБА_5 та сказав, щоб свідок готувала проект договору купівлі продажу за ціною 45 500 гривень. Вона взяла копію паспорта покупця та пішла до свого кабінету готувати договір. Потім виявилося, що ОСОБА_5 забув ідентифікаційний код і тому їй завершити виготовлення договору не вдалося. Керівник ОСОБА_4 сказав свідкові, щоб вона проект цього договору надіслала покупцеві ОСОБА_5 на електрону адресу і вона так і зробила. Потім минуло кілька днів і знову приїхав ОСОБА_5 і керівник знову до себе викликав свідка і сказав, що сума змінилася і щоб вона в договорі переправила суму на 18 000 гривень з ПДВ. Свідок виправила суму в проекті договору і знову відправила проект на електрону адресу покупця. 25.01.2016 року приїхав ОСОБА_5 привіз копію свого ідентифікаційного коду, пішов до керівника близько 14 години. Обвинувачений ОСОБА_4 знову викликав свідка до себе в кабінет, щоб вона роздрукувала договір, що свідок і зробила, коли вони розписались вона пішла до свого кабінету. Також свідок пояснила, що вартість продажу тварини взагалі визначає керівник, вона не погоджується з ДП «Конярство України», вони погоджують саму реалізацію, а вартість визначає керівник, вони не втручаються в те, яку вартість необхідно встановити. Договори на реалізацію від ОКЗ № 175 має право укладати керівник філії, в даному випадку ОСОБА_4 , який на той час займав посаду керівника філії та мав право підпису на реалізацію.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 25.01.2016 року близько 14 години в ОКЗ № 175 продавали коня, якого звати «Шахді», перерахованих коштів було 18 000 гривень. Свідок потім вийшов з кабінету, але бачив як забігли люди. Також пояснив, що дозвіл на продаж тварини був, але ціни не було, ціну визначає керівник, так здається було написано у паперах, але як точно свідок не пам`ятає. Договору на суму 45 000 гривень свідок не бачив, бачив лише договір на 18000 гривень. В присутності свідка ОСОБА_5 інших коштів не сплачував. Свідок і ОСОБА_5 вийшли в бухгалтерію, перерахували кошти і все.

Крім визнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні сукупністю доказів, зокрема показами свідків та документами по справі, а саме:

- заявою ОСОБА_5 від 16.01.2016 року, який просить притягнути до кримінальної відповідальності директора ОКЗ № 175 ОСОБА_4 за вирішення питання продажу державного майна /а.с. 13/;

- квитанціями до прибуткового касового ордеру від 26 та 25 січня 2016 року на суму 9 000 гривень кожна, накладною № 1 та договором купівлі-продажу від 25 січня 2016 року, згідно яких ОСОБА_5 придбав у ДП «Конярство України» філії «Онуфріївський кінний завод № 175» за 18 000 гривень, з урахуванням ПДВ в сумі 3 000 гривень, коня чистокровної верхової породи в кількості 1 голова /а.с. 31-37/;

- протоколом огляду місця події від 25 січня 2016 року, згідно якого під час огляду будівлі адміністрації ДП «Конярство України» філії «ОКЗ № 175» в столі, за яким сидить жінка ОСОБА_10 виявлено грошові кошти номіналом 200 гривень в кількості 80 штук на суму 18 000 гривень та під столом, за яким сидів обвинувачений ОСОБА_4 , грошові кошти в кількості 2 000 гривень, номіналом по 200 гривень, та імітаційні засоби на суму 18 000 гривень, а також оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, яким було зафіксовано проведення огляду місця події /а.с. 53-55/

- протоколом про результати аудіо та відео контролю особи від 3 лютого 2016 року та протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, яким зафіксовано скоєння кримінального правопорушення /а.с. 136 -154/;

- протоколом про результати виготовлення несправжніх (імітаційних) купюр від 03.02.2016 року та протоколом огляду, ідентифікації (помічення) та вручення грошових коштів від 25 січня 2016 року, згідно яких було виготовлено НІЗ під виглядом грошових коштів у сумі 18000 гривень та разом з грошовими коштами в сумі 2000 гривень вручено ОСОБА_12 /а.с. 155-184/.

- висновком експерта № 2/171 від 23.02.2016 року, згідно якого на 10 купюрах номіналом 200 гривень та на дев`яноста купюрах номіналом 200 гривень, виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини, яка має люмінесценцію жовтого кольору. На тампонах, яким проводили змиви з рук обвинуваченого ОСОБА_4 виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини, яка має люмінесценцію жовтого кольору /а.с. 198-205/;

- висновком експерта № 334 від 03.03.2016 року, згідно якого на грошові знаки НБУ 10 грошових купюр номіналом 200 гривень виготовлені підприємством, що здійснює їх випуск для НБУ /а.с. 209-2017/;

- оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, яким було зафіксовано факт передачі грошових коштів ОСОБА_5 обвинуваченому ОСОБА_4 .

Дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковані за ч.3. ст.368 КК України як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднаного із вимаганням неправомірної вигоди.
При цьому слідство кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України посилається на те, що запропонувавши ОСОБА_5 сплатити офіційно до каси 18 000 гривень з урахуванням ПДВ., а решту грошових коштів 20 000 гривень неофіційно, передати особисто йому, натякнувши, що укладення договору купівлі-продажу можливе лише за таких умов, в іншому випадку договір укладено не буде, ОСОБА_4 вимагав у ОСОБА_5 неправомірну вигоду, який в свою чергу, усвідомлюючи, що в іншому випадку коня він не отримає, вирішив на дану пропозицію погодитися, та купувати коня на умовах, які йому було запропоновано ОСОБА_4 .
Проте, з таким погодитись не можна, виходячи з наступного.
Так, згідно ст. 368 КК України, об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення являє собою прийняття службовою особою від іншої особи в будь-якому вигляді неправомірної вигоди за виконання чи невиконання в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їм влади чи службового становища.
Пленум Верховного Суду України від 26.04.2002 р. №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» зазначив, що відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання дій, які могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.
Із законодавчого визначення терміну «вимагання неправомірної вигоди» випливає, що цю ознаку може бути постановлено у вину в тому випадку, якщо винна особа з метою одержання неправомірної вигоди погрожувала вчиненням або не вчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди (що є визначальним) правам чи законним інтересам того, хто дає неправомірну вигоду, або створює такі умови, за яких особа не повинна, а вимушена була дати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам. Тобто законність прав та інтересів, які надавач неправомірної вигоди захищає шляхом давання неправомірної вигоди, має бути однією з основних та обов`язкових ознак вимагання. У разі, якщо надавач неправомірної вигоди зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, домогтися своїх незаконних інтересів тощо, тоді вимагання неправомірної вигоди виключається.
Верховний Суд України в ході розгляду справ про хабарництво також роз`яснив, що правильне визначення меж вимагання хабара полягає через зміст прав та інтересів особи (їх законність чи незаконність), можливість реалізації (захисту) цих прав та інтересів за допомогою хабара, законність чи незаконність дій службової особи, якими вона погрожує, у разі відмови від давання хабара, а також через спрямованість погроз службової особи на заподіяння шкоди правам та законним інтересам хабародавця.
Правова позиція з цього питання раніше неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у постановах №№ 5-14кс12, 5-13кс-13, 5-14кс13, 5-28кс13, 5-14кс15, 5-47кс13, 5-43кс13.
Зокрема, як зазначено у постанові Верховного Суду України № 5-124кс15 від 21 січня 2016 року, із законодавчого визначення та судової практики випливає, що таку ознаку, як вимагання хабара (неправомірної вигоди), може бути поставлено у провину за наявності трьох основних чинників: 1) ініціатором давання (одержання) хабара є службова особа - хабароодержувач; 2) пропозиція про давання (одержання) хабара має характер вимоги (примусу), що підкріплюється: або а) відкритою погрозою, або б) створенням таких умов, які переконують хабародавця в наявності реальної небезпеки (прихована погроза) його правам та законним інтересам, що змушує його погодитися з вимогою хабароодержувача; 3) дії, виконанням (невиконанням) яких погрожує вимагач, зумовлені його службовим становищем і, головне, мають протиправний характер та спрямовані на заподіяння шкоди правам та законним інтересам хабародавця.
Так, Верховний Суд України констатував, що вимагання хабара виключається, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, одержати незаконні пільги, переваги, уникнути заслуженої відповідальності тощо.
Як вбачається з формулювання обвинувачення, обвинувачений висунув вимогу ОСОБА_5 про передачу йому неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів на суму 20 000 гривень за зменшення вартості коня та укладення договору-купівлі продажу на вигідних для покупця умовах, проте згідно показів свідка ОСОБА_5 обвинувачений неправомірну вимогу не вимагав, а лише запропонував придбати коня на умовах, які були вигідні самому покупцю.
У контексті конкретних обставин справи суд дійшов висновку, що мало місце не вимагання неправомірної вигоди, а угода про одержання/надання неправомірної вигоди, оскільки погроз вчинення дій, які можуть заподіяти шкоду законним інтересам ОСОБА_5 або поставити його в такі умови, за яких він вимушений надати неправомірну вигоду з метою відвернення шкідливих наслідків для його правоохоронюваних інтересів, судом встановлено не було.
Тому суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 3 на ч.1 ст. ст. 368 КК України, виключивши з обвинувачення кваліфікуючу ознаку ч.3 ст.368 КК України «поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди».
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.368 КК України як одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив закінчений умисний злочин середньої тяжкості.
За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою, одружений, раніше не судимий.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину вперше, щире каяття та визнання вини.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, наслідки суспільно - небезпечного діяння. Беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно обрати міру покарання у вигляді штрафу з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Судові витрати по даному кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого.
Після набрання вироку законної сили, заставу відповідно до ч.11 ст.182 КПК України слід повернути заставодавцю.
Вирішуючи питання про речові докази, суд керуючись вимогами ст. 100 КПК України приходить висновку, що речові докази по кримінальному провадженні: 1) грошові кошти в сумі 2000 гривень, які знаходяться на зберіганні в ВФЗБО ГУ НА в Кіровоградській області слід повернути власнику ОСОБА_5 ; 2) 2 касових ордери, договір купівлі-продажу № 13 від 25.01.2016 рокуз додатками (специфікація акт-прийому-передачі, накладна) 2 квитанції до прибуткового касового ордеру слід зберігати при матеріалах кримінального провадження; 3) мобільний телефон Samsung GT-C3322і, який знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_4 , слід залишити у його розпорядженні; 4) імітаційні засоби у вигляді грошових коштів на загальну суму 18000, змиви сухі з правої та лівої руки ОСОБА_4 , виріз із кишені куртки останнього, які знаходяться на зберіганні у камері схову Кіровоградському ВП ГУНП в Кіровоградській області, слід знищити; 5) касову книгу філії «Онуфріївський кінний завод № 175» ДП «Конярство України», яка знаходиться на зберіганні в філії «Онуфріївський кінний завод № 175» ДП «Конярство України» залишити в їх розпорядженні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд, -

ухвалив :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі одна тисяча двісті неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно - розпорядчих функцій строком на один рік.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу у виді застави залишити без змін.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 1722 гривень 64 копійок.
Речові докази - грошові кошти в сумі 2 000 гривень, які знаходяться на зберіганні в ВФЗБО ГУ НА в Кіровоградській області повернути власнику ОСОБА_5 .

Речові докази - 2 касових ордери, договір купівлі-продажу № 13 від 25.01.2016 рокуз додатками (специфікація акт-прийому-передачі, накладна), 2 квитанції до прибуткового касового ордеру зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - мобільний телефон Samsung GT-C3322і, який знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_4 , залишити у його розпорядженні.

Речові докази імітаційні засоби у вигляді грошових коштів на загальну суму 18 000 гривень, змиви сухі з правої та лівої руки ОСОБА_4 , виріз із кишені куртки ОСОБА_4 , які знаходяться на зберіганні у камері схову Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області знищити.
Речовий доказ касову книгу філії «Онуфріївський кінний завод № 175» ДП «Конярство України», яка знаходиться в філії «Онуфріївський кінний завод № 175» ДП «Конярство України» залишити в їх розпорядженні.
Після набрання вироку законної сили, заставу по кримінальному провадженні у розмірі 68 900 гривень відповідно до ч.11 ст.182 КПК України повернути заставодавцю ОСОБА_13 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1