1-кс/381/1/14
381/572/13- к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Перевірив надані матеріали заяви та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку учасників судового провадження,-
в с т а н о в и в :
В судовому засіданні представник ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_4 , доводи скарги підтримали, просила суд скасувати постанову слідчого прокуратури від 18.01.2013 року як незаконну.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, вважає, що постанова слідчого від 18.01.2013 року є цілком обгрунтованою та мотивованою, суду пояснила, що відмовляючи ОСОБА_5 у визнанні його потерпілим у даному кримінальному провадженні, він посилається на те, що заява ОСОБА_7 від 16.01.2013 року не містить даних про спричинення йому будь-якої шкоди та в ній не вказано, в чому саме вона виражається. До того ж, відповідно до ч.5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
У вказаній постанові слідчий ОСОБА_6 , відмовляючи ОСОБА_5 у визнанні його потерпілим, посилається на те, що заява ОСОБА_7 від 16.01.2013 року не містить даних про спричинення йому будь-якої шкоди та в ній не вказано, в чому саме вона виражається.
В поданій заяві за підписом ОСОБА_5 (а.с.6) міститься інформація щодо скоєння злочину гр. ОСОБА_8 , передбаченого ст.384 КК України та ОСОБА_7 просить: зареєструвати заяву, розпочати досудове розслідування, залучити його ( ОСОБА_7 ) до кримінального провадження як потерпілого, повідомивши, що докази викладеного та клопотання про витребування доказів викладеного в заяві будуть подані після реєстрації заяви.
Оскаржувана постанова була винесена 18 січня 2013 року.
Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Згідно ч.2 цієї ж статті, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження, які були оглянуті і вивчені в судовому засіданні, скаржник ОСОБА_5 16 січня 2013 року подав до Фастівського міжрайпрокурора заяву про скоєння злочину передбаченого ст.384 КК України, в прохальній частині якої просив: зареєструвати заяву, розпочати досудове розслідування, залучити його ( ОСОБА_7 ) до кримінального провадження як потерпілого, повідомивши, що докази викладеного та клопотання про витребування доказів викладеного в заяві будуть подані після реєстрації заяви.
Як пояснила представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 завдана йому шкода полягає у тих моральних та психологічних стражданнях, які були спричинені йому наслідками від неправдивих показань свідка ОСОБА_8 , яка надавала свідчення щодо отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, в результаті чого ОСОБА_5 набув статусу обвинуваченого в рамках кримінальної справи.
Згідно положень КПК України в редакції 2012 року, в основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).
До того, ж перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вищевказаних умов.
«Очевидність та достатність» підстав, передбачених ч.5 ст.55 КПК України, на які посилається слідчий прокуратури є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи із кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.
Отже, протягом фактично двох днів, було прийнято рішення слідчим по суті заяви, а жодних процесуальних слідчих дій по заяві ОСОБА_5 слідчим прокуратури проведено не було, він лише приєднав до матеріалів кримінального провадження копії пояснень ОСОБА_10 від 14.09.2011 року, копію протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 14.09.2011 року, протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 31.10.2011 року та протокол очної ставки між обвинуваченим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_10 від 08.11.2011 року. Всі вищезазначені матеріали були отримані в 2011 році в рамках кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5 .
Щодо змісту оскаржуваної постанови, в якій слідчий посилається на відсутність доказів про заподіяння скаржнику шкоди, то суд звертає увагу на те, що поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного та кримінального права. При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим суд виходить з того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, і необхідно врахувати, що факт заподіянння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду.
Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт, при цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди.
Отже, з огляду на вищевикладене, вбачається, що постанова слідчого є невмотивованою, необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 55, 110, 303,306,307 КПК України,-
У Х В А Л И В :

Слідчий суддя ОСОБА_1