Провадження № 11-кп/792/192/16
Справа № 677/1184/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.296, ч.4 ст.296, ч.3 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000213 від 18.04.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.4 ст.296, ч.3 ст.187 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 04 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого водієм ТОВ „Хмельницькнапівфабрикат, раніше судимого:

- 16.07.2007 року вироком Красилівського районного суду за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1 ст.122, ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на підставі постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19.10.2009 року, невідбутий строк 1 рік 10 місяців 28 днів, -

засуджено за:
-ч.2 ст.296 КК України на 2 роки обмеження волі;

-ч.4 ст.296 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

-ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки позбавлення волів без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 постановлено рахувати з 04 грудня 2015 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк тримання під вартою, з моменту затримання, тобто з 19 квітня по 03 грудня 2015 року.

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , із середньо-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, -

засуджено за:
-ч.2 ст.296 КК України на 1 рік обмеження волі;

-ч.4 ст.296 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

-ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волів без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили обрано домашній арешт. Покладено на обвинуваченого обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою, заборонити залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 20 год. до 08 год. наступного дня; не відлучатись із населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання та взяття його під варту.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальні витрати по справі, пов`язані із проведенням трасологічної експертизи в сумі 441 грн. 94 коп. в рівних частинах по 220 грн. 94 коп. на користь держави, а в іншій частині, пов`язані із проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 220 грн. 97 коп. покладено на рахунок держави.
Скасовано арешт накладений на майно обвинуваченого ОСОБА_9 згідно з ухвал слідчого судді Красилівського районного суду від 01.05.2015 року (т.2 а.с.10) та від 09.06.2015 року (т.2 а.с.38).
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, в ніч з 17 на 18 квітня 2015 року, в с.Западинці, Красилівського району, Хмельницької області, спочатку за адресою: АДРЕСА_3 , а пізніше по вул.Леніна, буд.74, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю та виразилось у пошкодженні майна потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , приниженні їх гідності, порушенні спокою та спричинені останнім тілесних ушкоджень, а крім того шляхом розбою заволоділи майном потерпілих ОСОБА_14 , загальною вартістю 2520 грн. Злочини обвинувачені скоїли за наступних обставин.
Так, 17 квітня 2015 року, близько 23 год. 30 хв., у вказаному місці, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , діючи з хуліганських мотивів, з надуманих підстав, з метою з`ясування обставин крадіжок бензопил у жителів с.Западинці та причетних до таких крадіжок осіб, пошкодивши вхідні двері, проникли в будинок за адресою: АДРЕСА_3 , належний потерпілому ОСОБА_11 , де ОСОБА_9 стягнув потерпілого з ліжка на підлогу, а коли останній піднявся декілька разів штовхнув його в груди. При цьому, ОСОБА_9 , поводячи себе агресивно, став звинувачувати ОСОБА_11 украдіжці бензопил у мешканців села, на що потерпілий заперечував. Тоді ОСОБА_9 за допомогою сокири, яку він взяв у будинку ОСОБА_11 розрізав сорочку, яку йому дав потерпілий та зав`язали разом з ОСОБА_10 такими шматками тканини свої обличчя. Після чого, змусили потерпілого відвести їх до місця проживання сім`ї ОСОБА_14 для з`ясування обставин вчинення крадіжок.
Перебуваючи на подвір`ї сім`ї потерпілих ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_4 , вже близько 00 год. 05 хв., 18 квітня 2015 року, обвинувачені змусили ОСОБА_11 постукати у вікно будинку та викликати ОСОБА_12 . Коли ж останній відчинив двері і побачив на подвір`ї обвинувачених з пов`язками на обличчях, в одного з яких, в руках була сокира, то налякавшись, намагався зачинитись в будинку. У відповідь, ОСОБА_9 розбив сокирою скло вхідних дверей будинку на що ОСОБА_12 відпустив двері. Після цього, спочатку ОСОБА_9 , а потім і ОСОБА_10 зайшли до будинку потерпілих, де перший, демонструючи сокиру, яку він тримав в руках, в грубій формі почав звинувачувати ОСОБА_12 у крадіжці бензопил у жителів села, а на заперечення потерпілого став вимагати показати наявні у нього бензопили. При цьому, перебуваючи в кімнаті, де знаходились малолітні діти потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_9 , побачивши спробу малолітнього ОСОБА_15 відповісти на телефонний дзвінок, відкрито заволодів, наказавши передати йому, що останній і зробив, належним потерпілій ОСОБА_13 , мобільним телефоном марки „SAMSUNG, вартістю 350 грн., з сім-картою мобільного оператора „Київстар, вартістю 20 грн. ОСОБА_9 , в свою чергу, наказав потерпілим вимкнути всі наявні у них телефони. Далі, обвинувачені та потерпілий ОСОБА_12 вийшли з будинку на подвір`я, де останній дістав з підсобного приміщення будинку та розташував на ґанку належні йому три бензопили, а саме: „EXPERT GARDEN, модель „KLGS4500, яка знаходилася в робочому стані, вартістю 1300 грн., „STIHL, вартістю 300 грн., та „Poulan PRO 18, вартістю 200 грн., які були в неробочому стані. В цей час, почувши, що у потерпілого ОСОБА_12 задзвонив мобільний телефон, ОСОБА_9 , з метою заволодіння чужим майном наказав, першому передати йому такий телефон, а саме марки „Nokia 105 RM-908, вартістю 330 грн., зі стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку „Київстар, вартістю 20 грн., що потерпілий і зробив. Разом з тим, ОСОБА_9 , діючи з хуліганських мотивів, а саме малозначного приводу, щоб покарати ОСОБА_12 за те, що він не виконав раніше дану ним вказівку вимкнути мобільний телефон, наніс потерпілому один удар сокирою по шиї чим спричинив легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді: садна задньої поверхні шиї. Крім того, ОСОБА_9 , відмахуючись від потерпілої ОСОБА_13 , яка стала захищати свого чоловіка наніс їй один удар сокирою по правій руці, спричинивши їй легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді садна правого променево-зап`ястного суглобу. Далі, продовжуючи сперечатись щодо належності бензопил потерпілому ОСОБА_12 , ОСОБА_9 став вимагати підтверджуючі документи про придбання таких бензопил. На це ОСОБА_12 виніс з будинку і передав обвинуваченим гарантійний талон на одну із бензопил, оглянувши який ОСОБА_10 повідомив, що цей документ нічого не підтверджує.
Після чого, з метою заволодіння бензопилами, ОСОБА_9 погрожуючи демонстрацією сокири, яку тримав в руці, наказав потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 віднести вказані бензопили з подвір`я на дорогу. При цьому, підчас перенесення потерпілими таких бензопил у вказане ОСОБА_9 місце на дорозі, останній примушував потерпілих тричі ставати на коліна, а ОСОБА_12 крім того і присягатись, що він не буде вчиняти крадіжок, чим принижував їх честь та гідність. На перехресті вулиць Партизанська-Леніна, ОСОБА_9 наказав потерпілим залишити бензопили на дорозі і змусив їх бігти в напрямку лісу, а сам разом з ОСОБА_10 на автомобілі залишили місце пригоди.
В своїй апеляції,як вбачається з її змісту, обвинувачений ОСОБА_10 просив скасувати вирок суду та виправдати його за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Перекваліфікувати його дії з ч.2 та ч.4 ст.296 КК України на ч.1 ст.162 та ч.2 ст.296 КК України відповідно і призначити мінімальне покарання, з застосуванням ст.75 КК України.
Вважає вирок місцевого суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, а також невідповідності призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині його засудження за ч.2 ст.296 КК України слід перекваліфікувати на ч.1 ст.162 КК України, оскільки не вчиняв грубого порушення громадського порядку (хуліганства), як зазначив в вироку місцевий суд, а лише на прохання ОСОБА_9 був присутній при розмові останнього із потерпілим ОСОБА_11 .

Вказує, що сокиру в руках ОСОБА_9 , яку останній взяв в будинку потерпілого ОСОБА_11 він помітив лише на подвір`ї потерпілих ОСОБА_14 , коли ОСОБА_9 стукав нею в двері їх будинку. Після конфлікту, який виник в будинку ОСОБА_14 він попросив ОСОБА_9 щоб той викинув сокиру, що він і зробив. Тому його дії з ч.4 ст.296 КК України слід перекваліфікувати на ч.2 ст.296 КК України.
Стверджує, що розбійного нападу з метою заволодіння майном потерпілих в розумінні диспозиції ст.187 КК України у його діях не було, оскільки був відсутній корисливий мотив. А обвинувачений ОСОБА_9 хотів з`ясувати чи ОСОБА_12 не вчиняв крадіжок майна в с.Западинці Красилівського району Хмельницької області.
Звертає увагу, що місцевий суд призначив йому покарання з застосуванням ст.69 КК України з врахуванням ступеня його пасивної участі у вчинених правопорушеннях, тому вважає, що є всі підстави застосувати до нього і ст.75 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 вирок місцевого суду не оскаржувався.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які покладаються на розсуд суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає в силу наступних підстав.

Висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень при зазначених у вироку обставинах, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені та правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту не спростовані.

Зібрані досудовим слідством докази, які всебічно досліджені місцевим судом та перевірені апеляційною інстанцією в сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 КК України, як грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особистою зухвалістю, вчинене групою осіб; ч.4 ст.296 КК України, як грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особистою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень; ч.2 ст.187 КК України, як нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Такі висновки підтверджуються як показаннями самих обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наданих в місцевому суддів так і показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які між собою узгоджуються, відтворюючи тим самим дійсні обставини подій.

Зокрема, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожен зокрема, показали, що дійсно 17 квітня 2015 року, близько 23 години 30 хвилин, з метою викриття винних осіб у викраденні бензопил у жителів с. Западинці, проникли до господарства, в якому проживає ОСОБА_11 . Шляхом виламування дверей будинку зайшли у середину приміщення та виявили ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння. Після чого ОСОБА_9 стягнув потерпілого з ліжка на підлогу та почав розпитувати про обставини крадіжок бензопил у селі, змусивши при цьому останнього показати місце проживання ОСОБА_14 . Перебуваючи на подвір`ї сім`ї ОСОБА_14 , ОСОБА_9 розбив сокирою скло вхідних дверей будинку, на що ОСОБА_12 був змушений вийти на подвір`я свого господарства. В ході розмови з ОСОБА_12 про обставини крадіжок бензопил у селі, обвинувачені, під приводом пошуку документів на знайдені у ОСОБА_12 бензопили, зайшли до будинку потерпілого та виявили мобільний телефон малолітнього ОСОБА_12 , який за вказівкою ОСОБА_9 був забраний ОСОБА_10 , щоб ніхто не зміг зателефонувати до потерпілих. В подальшому обвинувачені та потерпілий вийшли на подвір`я і продовжували суперечку з приводу належності знайдених бензопил ОСОБА_10 . В ході суперечки у потерпілого ОСОБА_12 задзвонив мобільний телефон, який ОСОБА_9 забрав собі. Також в ході суперечки ОСОБА_9 сокирою, відмахнувшись від ОСОБА_13 зачепивши останню по руці, а ОСОБА_12 по шиї, спричинивши їм тілесні ушкодження. Так як ОСОБА_12 не зізнався в крадіжці, то ОСОБА_9 наказав йому виносити бензопили на дорогу та заставляв ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ставати на коліна і присягати, що вони більше не будуть вчиняти крадіжки.

Вказані вище обставини подій були підтвердженні і потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вказали на застосування щодо них з боку обвинувачених насильства, що призвело до спричинення їм тілесних ушкоджень, погроз застосування такого насильства, проникнення обвинувачених в належні їм будинки та заволодіння належним їм майном у протиправний спосіб.

Зазначені покарання знайшли підтвердження в ході проведення слідчих експериментів, у тому числі і за участі обвинуваченого ОСОБА_10 про обставини вчиненого, а також виявленими в ході проведення огляду місця події речовими доказами залишками сорочки потерпілого ОСОБА_11 із якої обвинувачені за допомогою сокири виготовили собі балаклави, та технічних документів на бензопилу, належну потерпілому ОСОБА_12 .

Верховний Суд України, аналізуючи підстави відмежування хуліганства від інших суміжних злочинів, у своїй постанові від 04 жовтня 2012 року №5-17кс 12 зазначив, що в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Обвинувачений ОСОБА_10 визнаючи, що вчинив незаконне проникнення до житла потерпілого ОСОБА_11 , заперечує при цьому, вчинення хуліганських дій, що не відповідає фактичним обставинам справи. Так як мотив дій останнього полягав саме у порушенні громадського порядку неповагою до особи потерпілого, його людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки, порушенням його права на відпочинок. Здійснене воно було у нічний час, групою осіб та з використанням надуманого приводу з`ясування хто із мешканців села вчиняє крадіжки бензопил, що належить до компетенції правоохоронних органів.

У відповідних роз`ясненнях, що містяться у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», зазначається, що при вчиненні хуліганства групою осіб за ч.4 ст.296 КК України можуть бути кваліфіковані дії тих його учасників, які особисто застосували зброю або інший предмет, спеціально пристосований чи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а також тих осіб, які хоча самі й не застосовували зазначених знарядь, але дали згоду чи в інший спосіб сприяли їх застосуванню іншими виконавцями цього злочину. Якщо один з учасників злочину застосував такі знаряддя без відома інших, то відповідальність за ч.4 cт.296 КК України має нести лише він.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не знав, що обвинувачений ОСОБА_9 буде використовувати сокиру у помешканні потерпілих ОСОБА_14 , та не бачив її в руках останнього, а тому його дії мають бути перекваліфіковані з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.296 КК України, є безпідставними.

Так, потерпілий ОСОБА_11 вказав, що після проникнення обвинувачених у його помешкання, останні за допомогою сокири розрізали його сорочку, зробивши собі пов`язки на обличчя та, взявши із собою сокиру, змусили його показати дорогу до помешкання ОСОБА_14 . У саме помешкання останніх, обвинувачені проникли за допомогою сокири, розбивши скло вхідних дверей. У середині вони діяли узгоджено, при цьому ОСОБА_9 як погрожував потерпілим сокирою, так і завдав нею їм легких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_10 забрав у потерпілих мобільні телефони, щоб останні не могли ні з ким зв`язатись та відповісти на телефонні дзвінки. Також, діючи за вказівкою ОСОБА_9 , який погрожуючи сокирою подавив волю потерпілих, перевіряв документи на бензопили, які потерпілі змушені були їм показати.

Таким чином фактичні дії обвинувачених, які вони вчинили у будинку потерпілих ОСОБА_14 повністю відповідають ознакам злочину, визначених у диспозиції ч.4 ст.296 КК України.

Верховний Суд України у постанові від 14 листопада 2013 року №5-35кс 13 вказав, що розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.
Напад складається (може складатися) з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном. Властивістю нападу є включення, «вплетения» в нього насильства - дії, що робить заволодіння майном нападом. Власне акт чи акти заволодіння майном через обов`язкове поєднання з насильством чи погрозою його застосування (фізичне або психічне насильство) наповнюються якісно іншим змістом - набувають ознак розбійного нападу.
У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею (у разі застосування сильнодіючих, отруйних речовин чи газів тощо). Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.
У більшості випадків під час розбою особа діє раптово і несподівано. Насильство, як правило є інтенсивним. Особа, яка його застосовує або погрожує ним, перебуває в агресивно-насильницькому стані, тобто у стані готовності застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, на будь-якому етапі злочинної поведінки. Такий стан і характер дій нападника по суті є тими ознаками, які, навіть за відсутності реального застосування насильства, свідчать про розбій.
Зовнішні прояви нападу і насильства (погрози його застосування) можуть бути й іншими. У часі вони можуть збігатися або між ними є часовий розрив, особливо тоді, коли насильство застосовується для утримання майна, яким особа володіла на момент його застосування. Має значення місце, пора доби, обстановка, обставини, форма та порядок перебігу нападу і застосування насильства.
Так, обвинувачені діючи узгоджено, перебуваючи у агресивно-насильницькому стані, подавили волю потерпілих, погрожуючи їм нанесенням тілесних ушкоджень небезпечних для життя та здоров`я за допомогою сокири, змусили останніх винести належні потерпілим бензопили за територію їх домогосподарства.

Такі дії обвинувачених місцевий суд правильно кваліфікував як розбій вчинений за попередньою змовою групою осіб. Те, що обвинувачені не забрали майно потерпілих собі, а залишили його за межами помешкання ОСОБА_14 , на кваліфікацію вчиненого не впливає.

Відтак, твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України є таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на викладене, вимоги апелянта про закриття кримінального провадження у обвинуваченні його за ч.2 ст.187 КК України, та перекваліфікації його дій за ч.1 ст.162 КК України, ч.2 ст.296 КК України задоволенню не підлягають.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , місцевий суд керувався вимогами ст.65 КК України таПостанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003 року, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , місцевий суд врахував пом`якшуючі обставини: його щире каяття, молодий вік, те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, позитивну характеристику за місцем його проживання, навчання та колишньої роботи, вибачення перед потерпілими та повне відшкодування завданих злочинами збитків, позицію потерпілих, які просили обвинуваченому пом`якшити покарання, в зв`язку з чим обґрунтовано визначив міру покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Доводи апелянта про застосування до нього ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає безпідставними, в силу того, що останній вчинив умисні тяжкі злочини, насильницького характеру, які характеризуються високим ступеням суспільної небезпечності. Тому звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання, призначеного йому із застосуванням ст.69 КК України, нижче нижньої межі, що передбачена у санкціях ч.4 ст.296 та ч.2 ст.187 КК України, з випробуванням, не відповідатиме меті самого покарання, визначеної у ст.50 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 04 грудня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_9 строк його перебування під вартою з 19 квітня 2015 року по 25 квітня 2016 року включно (з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі).
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2