АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1507/16 Справа № 191/2734/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Васильківка Васильківського р-ну Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, -
у провадженні за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

за участю: прокурора ОСОБА_8

та, в режимі відео конференції, засудженого ОСОБА_6

В с т а н о в и л а:

По даній справі ОСОБА_6 засуджений 15.09.2015 року Красногвардійським райсудом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 15.03.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 14.08.2015 року по 15.12.2015 року.
Початок строку: 14.08.2015 року, кінець строку: 13.09.2016 року.
18 травня 2016 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції від 31.05.2016 року йому відмовлено в задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не врахував належним чином дані про його особу, зокрема, що стягнення до нього не застосовувались, він має задовільну характеристику за місцем проживання, йому гарантоване працевлашту-вання після звільнення з колонії, що він є інвалідом, у зв`язку з чим не працевлаштований в колонії, а також довідку про склад сім`ї. Зазначає, що скоєний ним злочин шкоди здоров`ю потерпілого на заподіяв і з його пенсії здійснюються стягнення в рахунок погашення цивільного позову.

Розглянувши апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та просив ухвалу суду залишити без змін, пояснення засудженого, який просив звільнити його від подальшого відбування покарання, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Доводи засудженого, що наявні обставини для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Із матеріалів провадження та технічної фіксації судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З наведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Статтею 81 КК України чітко передбачено, що засуджений своє виправлення доводить ставленням до праці та сумлінною поведінкою. Під час розгляду в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 в установі виконання покарань не працевлаштований. Згідно наданої апеляційному суду медичної довідки ОСОБА_6 практично здоровий, працездатний.

Згідно характеристики за місцем відбування покарання ОСОБА_6 зарекомендував себе посередньо, заохочень та стягнень не має, не працевлаштований, бажання працювати не висловлює, до виконання робіт з благоустрою установи не залучався, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно. Вину у скоєному визнає, але розкаюється не щиро.

Також, під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 15.09.2015 року Красногвардійським райсудом м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі за злочин, який вчинив в період умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного попереднім вироком, проте належних висновків для себе не зробив, довіру суду не виправдав та знову вчинив кримінальне правопорушення.
29.04.2016 року спостережною комісією відмовлено в застосуванні до ОСОБА_6 ст. 101 КВК України, в переводі засудженого до дільниці соціальної реабілітації, як такого, що не стає на шлях виправлення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає їх законними та такими, які ґрунтуються на матеріалах провадження, що поведінка засудженого ОСОБА_6 за весь час відбуття покарання та відсутність заохочень не можуть свідчити, що він довів своє виправлення.
Крім того, враховуючи застосування до засудженого положень ч. 5 ст. 72 КК України та зарахування йому в строк відбування покарання один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вчинення злочину в період умовно-дострокового звільнення, колегія суддів приходить до висновку, що строк фактично відбутого ОСОБА_6 покарання не є достатнім для його виправлення та співрозмірним за вчинені злочини.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4