Справа № 405/3079/16-к
УХВАЛА

19.04.2016 року cлідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження №0000587 від 21.11.2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

Представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначив, що постановою заступника начальника відділу СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 31.03.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000587 21.11.2015, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вважає зазначену постанову незаконною, необґрунтованою та просить скасувати, оскільки в порушення вимог ст.ст.2,9 КПК України слідчий не вжив всіх можливих заходів щодо повного та всебічного розслідування даного кримінального провадження, а тому не виконав вищевказані норми КПК України. Як вказано в постанові, 21.11.2015 року близько 03.30 години в смт. Побузьке по вул. Леніна, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив виїзд транспортного засобу, за межі проїзної частини з подальшим наїздом автомобіля на дерево. В результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження та доставлена до Побузької лікарні Голованівського району Кіровоградської області. 25.11.2015 року ОСОБА_7 в результаті отриманих тілесних ушкоджень, під час подальшого лікування померла у Первомайській ЦРЛ Миколаївської області. В основу рішення про відсутність в діях водія ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України слідчий поклав висновок судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи по дослідженню обставин дорожньо-транспортної пригоди № 329 від 23.03.2016, відповідно до якого: в даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля AUDI А6 з моменту виявлення пішохода, якій раптово вийшов із-за задньої частини, що до напрямку руху автомобіля AUDI А6, припаркованого біля лівого краю проїзної частини автомобіля та рухався в напрямку, що перетинає смугу руху автомобіля, слід було відповідно до вимог п. 12.3 ПДР визначити ситуацію як небезпечну для подальшого руху, в зв`язку з чим ужити заходів до екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу. Однак, найчастіше в таких випадках водії застосовують і гальмування і маневрування, при цьому маневрування здійснюється рефлекторно, на рівні підсвідомості з метою самозахисту та захисту пішохода, що знаходиться на проїзній частині. З проведених розрахунків слідує, що у разі застосування водієм автомобіля AUDI А6 лише тільки гальмування, відбулося неминуче контактування автомобіля AUDI А6 з пішоходом. При застосуванні водієм маневрування вправо водій уникнув наїзду на пішохода, але при цьому, при здійсненні екстреного маневру автомобіль втратив керованість та рухався в аварійному режимі. Тобто, після застосування водієм ОСОБА_6 аварійного отвороту автомобіля вправо, будь які подальші дії водія не виключали настання аварійних наслідків. Аналізуючи вищевказане, можна зробити висновок про те, що в розглянутій ситуації водію автомобіля AUDI А6 раптовим виходом на його смугу руху пішохода, була створена аварійна ситуація, тобто така дорожньо-транспортна ситуація, у якій водій не має можливості своїми однобічними діями уникнути ДТП. При цьому слід зазначити, що дії водія транспортного засобу, який знаходиться в аварійній ситуації, Правилами дорожнього руху не регламентуються і методами автотехнічної експертизи не досліджуються. Результати проведеного дослідження технічної можливості у водія автомобіля AUDI А6 запобігти настання ДТП, яка розглядається, означають, що в причинному зв`язку з фактом виїзду автомобіля за межі проїзної частини та подальшим наїздом на дерево, є дії пішохода, якій раптово в безпосередній близькості з автомобілем вийшов на смуту руху автомобіля AUDI А6, внаслідок чого водій ОСОБА_6 вимушений був застосовувати екстренні прийоми керування (маневр аварійного одвороту вправо), та через що для даного водія була створена аварійна ситуація. Але, як вбачається з висновку судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи по дослідженню обставин дорожньо-транспортної пригоди № 329 від 23.03.2016 та постанови про призначення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи обставин ДТП від 25.02.2016 року, для експертного аналізу даної дорожньо-транспортної пригоди у якості вихідних даних слідчий надав експерту лише версію розвитку ДТП згідно пояснень водія автомобіля «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Частиною 8 ст. 95 КПК України однозначно визначено, що пояснення не є джерелами доказів, а тому закриття кримінального провадження на підставі висновку експерта, який базується лише на таких поясненнях є безпідставне. Крім того, в ході досудового розслідування не було вжито жодних заходів спрямованих на перевірку пояснень водія ОСОБА_6 . Так, в ході додаткового огляду місця події, який відбувся 30.12.2016 року, слідчим виявлено два місця наїзду автомобіля на бордюр та слід руху автомобіля по клумбі на землі. Проте, слідчим взагалі не ставилось експерту питання, спрямовані на перевірку того чи є правдивими пояснення водія чи вони спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочини, тобто чи є технічно спроможними пояснення водія ОСОБА_6 . Тобто, слідчим не з`ясовано, з урахуванням виявленої слідової інформації на місці ДТП (двох сколів на бордюрному камені від коліс автомобіля «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сліду подальшого руху автомобіля по землі на клумбі, місця розташування дерева в який врізався автомобіль) чи є технічно спроможним пояснення водія ОСОБА_6 , надані ним 01.12.2015 року, 15.02.2016 року та на слідчому експерименті 24.02.2016 року щодо механізму ДТП та вказаного ним місця розташування автомобіля в момент, коли він ніби-то виявив пішохода. Так само слідчий не перевіряв пояснення ОСОБА_6 щодо швидкості його автомобіля безпосередньо перед ДТП та не ставив експертам питання про те, яка була швидкість ТЗ з урахуванням пошкоджень, які він отримав при зіткненні. Необхідність встановлення швидкості автомобіля виходячи не з пояснень водія, які не є джерелами доказів, а саме експертним шляхом очевидно необхідна в даному випадку, оскільки не виключено, що не обрання водієм безпечної швидкості стало причиною втрати керованості автомобіля та наїзду на дерево, внаслідок чого загинула пасажир ОСОБА_7 . В ході досудового розслідування ОСОБА_6 не був допитаний як свідок. Відповідно до ч. 3 ст. 240 КПК України, до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. З урахуванням даної норми в протоколі слідчого експерименту від 24.02.2016 року не визначено в якому процесуальному статусі ОСОБА_6 залучався до даної слідчої дії, а відтак вихідні дані здобуті в результаті такої слідчої дії не є належним та допустимими для надання їх експерту для проведення експертизи. Щодо даного слідчого експерименту слід зазначити, що не з`ясовано де саме на проїзній частині, зі слів водія ОСОБА_6 , він виявив пішохода. Вказана обставина є суттєвою, оскільки як вказано в поясненнях водія, пішохід «йшов високим темпом ходьби». Слідчим не з`ясовувалось виходячи з невстановленого місця розташування пішохода на проїзній частині та «високого темпу ходьби» чи встигав пішохід покинути траєкторію руху автомобіля, а відтак чи була у водія автомобіля необхідність застосовувати маневрування вправо, що потягло за собою наїзд на дерево та смерть пасажира. Пункт 12.3. ПДР України, вказує на те, що в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Тобто, маневр водія вправо мав бути гарантовано безпечним для всіх учасників руху, що не було забезпечено водієм в даному випадку. Щодо повноти та всебічності досудового розслідування, необхідно зазначити, що невстановлений пішохід, який ніби-то вийшов на дорогу існує тільки в поясненнях водія та дана обставина не підтверджується жодними іншими доказами здобутими в ході досудового розслідування. Так само не встановлений автомобіль, який ніби-то був припаркований на вул. Леніна зліва по ходу руху автомобіля «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 .З метою встановлення даного автомобіля, заступником начальника відділу СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_5 9 грудня 2015 року надавалось доручення в порядку ч. 2 ст. 40 КПК України начальникові Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Але, як вбачається з рапорту старшого оперуповноваженого Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 від 10.01.2016 року даний автомобіль не тільки не був встановлений, а в рапорті взагалі не вказується, що вживались заходи по його встановленню.

Вислухавши представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , який скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_5 , який зазначив про повно і всебічно проведене досудове розслідування та законність прийнятого рішення про закриття кримінального провадження, вивчивши представлені матеріали слідчий суддя дійшов висновку про задоволення скарги та скасування постанови заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 31.03.2016 року про закриття кримінального провадження №№0000587 від 21.11.2015 року виходячи з наступного.

Встановлено, що 21.11.2015 року за № 0000587 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості, відповідно до яких 21.11.2015 року близько 03.30 години в смт. Побузьке по вул. Леніна, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки «Ауди 6» д/номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Леніна, де, не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з деревом, яке розташоване на узбіччі, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді забитої рани голови, а пасажир автомобіля ОСОБА_7 , яка сиділа на передньому правому пасажирському сидінні, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої ЧМТ, забитих ран правого плеча, гематоми правої половини голови та ввійшла в коматозний стан, за ч.1 ст.286 КК України.

Постановою заступника начальника відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 08.12.2015 року перекваліфіковано кримінальне правопорушення за кримінальним провадженням № 0000587 від 21.11.2015 року з ч.1 ст.286 на ч.2 ст.286 КК України у зв`язку із смертю ОСОБА_7 .

За наслідками проведеного досудового розслідування постановою заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 31.03.2016 року кримінальне провадження № 0000587 від 21.11.2015, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ч. 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;

4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;

5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, коли провадження є ннееобхідним для реабілітації померлого;

6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;

8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримана згода держави, яка видала особу.

Згідно з ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що при проведенні досудового розслідування слідчим не дотримано вимог процесуального закону.

Так, в ході досудового розслідування 24.02.2016 року проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення пояснень водія ОСОБА_6 . При цьому слідчим порушено вимоги ч.3 ст.240 КПК України щодо залучення до участі у слідчому експерименті підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника, оскільки водій ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні в якості свідка не допитувався, про підозру не повідомлявся, іншого статусу не мав. При цьому при проведенні вказаного слідчого експерименту йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст.71, 240,63 КПК України. Зазначений слідчий експеримент та надані ОСОБА_6 в ході його проведення пояснення використано слідчим в якості вихідних даних при призначенні судової інженерно-транспортної експертизи (авто технічної експертизи обставин ДТП) та експертом ОСОБА_11 , висновок якого враховано слідчим при прийнятті рішення про відсутність у діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Однак, вищезазначені обставини дають підстави вважати, що за правилами ст.86 КПК України такі докази не є допустимими, оскільки отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Крім того, при проведенні досудового розслідування слідчим експертним шляхом не з`ясовано питання щодо швидкості автомобіля, яким керував ОСОБА_6 . Так, при призначенні експертизи слідчий у своїй постанові в якості вихідних даних вказав швидкість руху автомобіля приблизно 60 км/год. (згідно пояснень водія ОСОБА_6 ), приблизно 60-70 км/год. (згідно показів свідка ОСОБА_12 ). Разом з тим, допитаний в якості свідка ОСОБА_13 показав, що, на його погляд, швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_14 була не менше 100 км/год. Такого висновку він дійшов, враховуючи свій стаж водія 9 років та те, що двигун автомобіля працював на високих обертах. Вказані протиріччя в ході досудового розслідування не усунуті, в тому числі експертним шляхом щодо встановлення ймовірної швидкості руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , що може вплинути на висновок про причини втрати керованості автомобілем.

Крім того, органом досудового розслідування не дотримано вимог ст.220 КПК України, в частині вирішення клопотання потерпілої ОСОБА_3 від 12.02.2016 року. Так, за правилами ч.2 ст.220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову у задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання потерпілої ОСОБА_3 від 12.02.2016 року задоволено частково, проте вмотивована постанова щодо відмови у проведенні слідчого експерименту за участю допитаних за її клопотанням в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 не винесена.

Вищевикладені обставини дають підстави для задоволення скарги представника потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 та скасування постанови про закриття кримінального провадження як такої, що не відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя , -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 на постанову заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 31.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000587 від 21.11.2015 року задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника відділу СУ ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 31.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000587 від 21.11.2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ленінського
районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1