Справа № 473/2807/16-к

УХВАЛА
іменем України
"13" жовтня 2016 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0001129 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Вознесенськ, Миколаївської області, з середньо-спеціальною освітою, працює директором комунального підприємства «Аква-Сервіс», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2016 року від Вознесенської місцевої прокуратури до Вознесенського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001129 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд кримінального провадження, зазначивши, що воно підсудне Вознесенському міськрайонному суду Миколаївської області, а обвинувальний акт відповідає вимогам закону.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення справи до розгляду.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - до суду не з`явилися, надали заяви, в яких просили проводити розгляд у їх відсутності.

Жодних клопотань, які пов`язані із підготовкою справи до розгляду, - сторонами заявлено не було.

Заслухавши учасників провадження та дослідивши наданий суду обвинувальний акт, суд вважає, що його слід повернути прокурору з огляду на наступне.

Однією із загальних засад кримінального провадження є його законність (п.2 частини першої ст.7 КПК України). Так, відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Пунктом 13 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 4 ст.110 КПК України передбачає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Натомість наданий прокурором обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки згідно із цією нормою обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Тоді як з обвинувального акту, яким пред`явлено обвинувачення ОСОБА_4 , вбачається, що на аркуші 2-4 обвинувального акту фактично викладено зміст підозри, а на обвинувачення, оскільки після анкетних даних обвинуваченого зазначено, що 31 серпня 2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України і не вказано, що він обвинувачується, а лише викладено встановлені слідством обставини.

За таких обставин, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення є невизначеним та неконкретизованим.

Частина 1 ст.337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Із наданого обвинувального акту взагалі не можливо визначити межі обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 , що в свою чергу виключає можливість призначення судом судового розгляду на підставі наданого обвинувального акту, який має такі недоліки.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює здійснювати захист від нього, що порушує право на захист, оскільки згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський Суд з прав людини в пункті 37 рішення «Жупнік проти України» від 09.12.2010 року (Заява № 20792/05). зазначив, що у кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту

Крім того, згідно із п.п.34, 35 рішення ЄСПЛ у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Також з обвинувального акту вбачається, що слідчим замість правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 зазначено твердження про те, що останній ВЧИНИВ кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.272 КК України. Тобто слідчий, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому злочину, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, що є недопустимим. При складанні обвинувального акту з урахуванням принципу, визначеного ст.17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.272 КК України - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає із ст.ст.62, ч.2 п.3 ст.129 Конституції, ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 16.12.1966 року, ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 21.09.2006 року у справі «Грабчук проти України» пункт 42 визначено, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону.

Крім того, п.81 Рішення ЄСПЛ у справі «Шагін проти України» від 10 грудня 2009 року передбачено, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6. Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону.

Крім того, всупереч вимогам п.3 ч.2 ст.291 КПК України в наданому стороною обвинувачення обвинувальному акті не вказано всі анкетні дані кожного із потерпілих, які вимагаються цією нормою.

З огляду на викладене, суд вважає, що існують підстави для повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 прокурору для усунення вказаних недоліків в розумні строки.

Керуючись ст.ст.7, 9, 17, 110, 314, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Повернути прокурору Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001129 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, - для усунення виявлених судом недоліків.

Апеляції на ухвалу суду можуть бути подані протягом 7 днів з моменту її оголошення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до апеляційного суду Миколаївської області.
Суддя Вознесенського міськрайонного суду (підпис) ОСОБА_1

Згідно оригіналу: Суддя: