У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 15 березня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

03 листопада 2015 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси клопотання підсудної ОСОБА_3 про допуск до участі у розгляді справи в якості захисників її чоловіка ОСОБА_4 та директора ТОВ «Інтер-50» ОСОБА_2 задоволено частково. Допущено в якості захисника у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 її чоловіка - ОСОБА_4 У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за їх апеляційними скаргами на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2015 року щодо ОСОБА_3 відповідно до частини четвертої статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), з тієї підстави, що апеляційні скарги подані на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 лютого 2016 року частково задовольнив касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2, скасував рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року і направив справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 подав заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК (у редакції Закону України № 4651-VI від 13 квітня 2012 року) - неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм закону України про кримінальну відповідальність, щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. Просить скасувати зазначену ухвалу касаційного суду від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_3, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2015 року і направити справу щодо неї до Державного бюро розслідувань для проведення досудового слідства.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву, додані до неї копії судових рішень та інші матеріали, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для відкриття провадження немає.

Відповідно до статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Дія цього Кодексу в часі регламентується статтею 5 КПК, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Як убачається зі змісту заяви, обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_2 посилається на норми КПК у редакції Закону України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI.

На час звернення ОСОБА_2 із заявою про перегляд судового рішення, провадження у Верховному Суді України регламентовано Главою 33 чинного Кримінального процесуального кодексу України, до якого Законом України №192-VII від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28 березня 2015 року, було внесено зміни, у тому числі щодо підстав та порядку перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Перегляд судових рішень з підстав, зазначених ОСОБА_2 у заяві, з урахуванням внесених змін вищезазначеним Законом України, передбачено пунктами 1 і 4 частини першої статті 445 КПК. Вказаними нормами передбачено, що підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Перевіркою заяви встановлено, що вона не містить обґрунтування жодної з перелічених підстав для перегляду Верховним Судом України судового рішення, щодо якого заявником порушено питання у заяві.

Крім того, відповідно до вимог частини першої статті 446 КПК, особи, визначені у статті 425 цього Кодексу, мають право подати заяву про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 445 цього Кодексу, після його перегляду в касаційному порядку. Частина друга цієї статті встановлює, що заяву про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 цього Кодексу, вправі подати особа, на користь якої ухвалено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, а також її захисник, законний представник чи представник юридичної особи.

Відповідно до частини четвертої цієї ж статті, не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі.

Як убачається зі змісту доданих до заяви копій судових рішень, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційними скаргами на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року, за результатами розгляду яких ухвалою від 25 лютого 2016 року касаційний суд скасував ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року щодо ОСОБА_3 і призначив справу до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Отже, ухвала касаційного суду від 25 лютого 2016 року не містить висновку про правозастосування ‒ тлумачення щодо правильності/неправильності застосування норм права в аспекті положень статті 445 КПК, а відтак процедура перегляду такого рішення Верховним Судом України виключається, оскільки це судове рішення про скасування ухвали апеляційного суду та призначення справи щодо ОСОБА_3 до розгляду у суді апеляційної інстанції не є остаточним рішенням у справі.

Крім цього, у своїй заяві ОСОБА_2, обґрунтовуючи доводи щодо незаконності судових рішень стосовно ОСОБА_3, зазначає, що вони були постановлені з порушенням міжнародних зобов'язань, взятих на себе Україною при вирішенні справи судом, що, на його думку, підтверджує рішення Європейського суду з прав людини «Тимошенко проти України» від 30 квітня 2013 року, яке набуло статусу остаточного 30 липня 2013 року.

Однак, зазначені доводи заявника не можуть бути підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень на підставі пункту 4 частини першої статті 445 КПК, оскільки заяву про перегляд судового рішення з цієї підстави, вправі подати особа, на користь якої ухвалено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, а також її захисник, законний представник чи представник юридичної особи. До того ж, зазначене рішення Європейського суду з прав людини не стосується кримінальної справи щодо ОСОБА_3, судові рішення щодо якої оскаржує заявник. Інші доводи заяви ОСОБА_2 щодо зловживання службовим становищем посадовими особами державних органів України не є предметом перегляду Верховного Суду України.

Враховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що подана ОСОБА_2 заява про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_3 є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 445, 446, 450, 451 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити ОСОБА_2 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_3.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5