АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурор ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль «Mersedes-Benz G 63 AMG», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 (іден. Номер НОМЕР_3 ), із забороною користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем будь-яким чином.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу посилається на те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та порушує і не оправдано обмежує законне право добросовісного власника рухомого майна володіти, розпоряджатись та користуватись правом приватної власності на автомобіль. Під час розгляду вказаного клопотання про накладення арешту слідчий суддя не надав належної правової оцінки доводам, викладеним в клопотанні прокурора та не перевірив наявність достатніх підстав та достатніх доказів, які вказують, що ОСОБА_7 здійснюючи придбання вказаного транспортного засобу, знав та повинен був знати, що таке майно можливо було придбано за кошти одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюваним ОСОБА_8 , тобто розгляд клопотання було проведено формально. Власник майна ОСОБА_7 не є родичем та не є другом підозрюваного ОСОБА_8 , про що голослівно зазначається в клопотанні прокурора. Таким чином у відкритому кримінальному провадженні власник арештованого майна не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. Придбаний ним автомобіль є його приватною власністю, а обмеження права власності є необґрунтованим та таким, що порушує права власника майна.

Крім того, враховуючи, що розгляд клопотання проводився без повідомлення власника майна, відповідно до вимог ст. 395 КПК України, апеляційний строк на оскарження ухвали слідчого судді, апелянтом не пропущено.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 11.10.2016 року було постановлено без виклику власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Другим слідчим відділом Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000400 від за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 373, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України.

05.10.2016 року прокурор групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль «Mersedes-Benz G 63 AMG», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 (іден. Номер НОМЕР_3 ), із забороною користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем будь-яким чином, вказуючи на те, що на вказане майно може бути застосовано спеціальну конфіскацію, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

11.10.2016 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на автомобіль «Mersedes-Benz G 63 AMG», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 (іден. Номер НОМЕР_3 ), із забороною користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем будь-яким чином.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Задовольняючи вказане клопотання прокурора, внесене в рамках кримінального провадження № 0000400, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вказане рухоме майно.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає вимогам ст. 170 КПК України, та може бути використано з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на нерухоме майно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитись на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль «Mersedes-Benz G 63 AMG», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 (іден. Номер НОМЕР_3 ), із забороною користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем будь-яким чином залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3766/2016 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1