Справа № 114/4228/16
Провадження № 11-кп/782/313/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку подання керівника Старобільскої місцевої прокуратури ОСОБА_5 щодо вирішення питань, які виникають під час виконання вироку суду

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Апеляційного суду Луганської області від 18.03.2004 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Згідно інформації наданої управлінням ДПтС України в Луганській області засудженого ОСОБА_6 направлено для відбуття покарання до Брянківської ВК.

У зв`язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції, м. Брянка, де розташована Брянківська виправна колонія, опинилось у межах тимчасово окупованої території України, яка контролюється представниками незаконних збройних формувань.

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 07.11.2014 р. та Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 р. місто Брянка віднесено до переліку таких населених пунктів/.

Відповідно до подання прокурора, нелегітимним органом, створеним у порядку, не передбаченому діючим законодавством України, постановою Брянківського міськрайсуду так званої «ЛНР» від 01.04.2016 року засудженому ОСОБА_6 видано документ про умовно-дострокове звільнення, на підставі чого він 01.04.2016 року працівниками Брянківської ВК незаконно звільнений з установи.

01.07.2016 року ОСОБА_6 , який мешкає по АДРЕСА_1 , звернувся до Старобільского ВП ГУНП України в Луганській області для постановки на облік, у зв`язку з його достроковим звільненням з виправної колонії.

Прокурор вважає, що вказані обставини свідчать про те, що станом на 01.04.2016 року невідбута частина покарання засудженого ОСОБА_6 становить 1 рік 7 місяців 11 днів і оскільки ОСОБА_6 , який на теперішній час мешкає на території підконтрольній державній владі України, був незаконно звільнений умовно-достроково органом створеним у порядку, не передбаченому діючим законодавством України та фактично не відбув повністю покарання за вироком суду, то він повинен бути направлений для відбування невідбутої частини покарання в місця позбавлення волі.

В подані прокурор просить: 1) визначити строк фактично невідбутої частини покарання засудженим ОСОБА_6 за вироком Апеляційного суду Луганської області від 18.03.2004 року; 2) направити засудженого ОСОБА_6 для відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений судом, як невідбутий за вказаним вироком; 3) надати дозвіл органам національної поліції на затримання та конвоювання ОСОБА_6 до Старобільського слідчого ізолятору управління ДПтС України в Луганській області;4) строк невідбутої частини покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту незаконного звільнення його, а саме з 01.07.2016 року.

Учасники розгляду подання в судове засідання не з`явились. Відповідно до ч 4 ст. 539 КПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду подання.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи подання, колегія суддів вважає, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ст. 537 КПК України визначено перелік питаннь, які вирішуються судом під час виконання вироків.

Пункт 14 частина 1 статті 537 КПК України передбачає, що суд має право вирішувати інші питання, про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Діючим законодавством, а саме статтями 86-88, 91, 93 КВК України, Інструкцією про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.02.2012 року №222/5, передбачений певний порядок виконання покарань у вигляді позбавлення волі, який регламентує порядок переведення засуджених до іншої виправної колонії за виняткових обставин.

Оскільки цей порядок визначений нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та виконується установами виконання покарань, колегія суддів вважає, що поставлене в поданні прокурора питання не відноситься до такого, яке може бути розглянуто відповідно до п. 14 ст. 537 КПК України.

Крім того, апеляційний суд не погоджується з викладеними в подання прокурора висновками щодо обґрунтованості подання прокурора.

При цьому, апеляційний суд виходить із положень ст.1 КПК України, яка передбачає, що Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Так, положеннями ст. 9 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та п .С ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. Кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як-то: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтовано підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечи після його вчинення.

Наведені міжнародні правові норми закріплюють, що особа може бути затримана лише за наявності передбачених законом обставин та відповідно до встановленої процедури.

Оскільки в даному конкретному випадку прокурор у своєму поданні не навів та не надав суду відповідних доказів про те, що засуджений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення або це обумовлено необхідністю запобігти вчиненню засудженим правопорушення чи його втечи після вчинення правопорушення, тому, на думку апеляційного суду, відсутні правові підстави для направлення засудженого для подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі та надання дозволу органам Національної поліції на етапування останнього до Старобільського слідчого ізолятора.

Крім того, чинними нормами Кримінального процесуального законодавства України така процедура затримання судом особи при розгляді питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, не передбачена.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає подання керівника Старобільскої місцевої прокуратури Луганської області безпідставним, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Поданнякерівника Старобільскої місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_5 щодо вирішення питань, які виникають під час виконання вироку суду стосовно ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: