У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря та прокурораОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 26 жовтня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року.
Зазначеним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення.
ОСОБА_7 поновлено в правах, обмежених під час кримінального провадження.
Цивільні позови прокурора та потерпілої ОСОБА_6 залишені без розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
За вироком суду, згідно обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачувався в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 за наступних обставин.

16 травня 2013 року, приблизно о 21 год. - 21 год. 20 хв., в темний час доби, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Daimler Chrysler» та рухаючись по автодорозі Кременчук-Комсомольск в напрямку від м. Кременчука Полтавської області на 8 км + 600 м вказаної автодороги на мокрому асфальтобетонному покритті в умовах дощової погоди допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , 1958 року народження, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині з масивними крововиливами в оточуючі м`язи, закритого перелому правої малогомілкової кістки в верхній третині, з масивними крововиливами в оточуючі м`язи, крововиливу в м`язи лівої сідниці, крововиливу в області 8-9-10-11 ребер зліва, по заднє-підпаховій лінії, відкритої черепно-мозкової травми, яка викликала крововиливи в м`які покрови голови з боку внутрішніх поверхонь в тім`яно-скронево-потилочній області справа, перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під тверду мозкову оболонку в лобно-скронево-тім`яно-потилочній області правої півкулі головного мозку з переходом на основу головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку в скронево-потилочній області лівої півкулі головного мозку, по поверхні обох мигдалин мозочка, розтрощення речовини головного мозку в правій скроневій області, крововиливів в речовину головного мозку, які за ступенем тяжкості щодо живої людини відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та могли утворитися від ударної дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, що рухався, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, коли ОСОБА_8 знаходився в вертикальному положенні.

Останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перетинав автомобільну дорогу у напрямку лівого узбіччя по відношенню до напрямку руху автомобіля, порушивши вимоги пп. «а» п. 4.14 Правил дорожнього руху, де вказано, що пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Внаслідок отриманої відкритої черепно-мозкової травми, яка викликала перелом основи та склепіння черепа і ускладнилась крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, пішохід ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в реанімаційному відділенні Комсомольської міської лікарні.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи, в момент контакту ОСОБА_8 з виступаючими частинами автомобіля, що рухався, він був повернутий лівою половиною тіла, знаходився в вертикальному положенні та перебував в динамічному або близькому до динамічного положення.
Згідно з висновком автотехнічної експертизи, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Daimler Chrysler» ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 , а тому його дії не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, і з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням пригоди.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор дійшов переконання, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не підтверджено та своєю постановою в порядку статей 340, 341 КПК України відмовився від підтримання державного обвинувачення в суді. Відповідно до частин 2, 3 та 4 ст. 340 КПК України обвинувачення в суді підтримали потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, суд вказав, що при безпосередньому розгляді кримінального провадження не доведено, що конкретне кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_7 , а потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_6 не довели цього поза розумним сумнівом.

На підтвердження прийнятого рішення суд, зазначивши, що докази, на яких грунтувалося обвинувачення не доводять порушення ОСОБА_7 п. 12.3 Правил дорожньою руху та причинний зв`язок між цим порушенням і наслідками у виді отримання потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, у зв`язку з чим ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому потерпіла зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, бо в ньому зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та правова кваліфікація дій обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає, що останньому фактично не висунуто обвинувачення. Проте суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 374 КПК України, розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за відсутності висунутого йому обвинувачення, що потягло ухвалення незаконного виправдувального вироку та що залишилося поза увагою апеляційного суду.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 виправданий ОСОБА_7 просить відмовити в задоволенні цієї скарги.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає. При цьому колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 5 серпня 2014 року ОСОБА_7 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2014 року цей виправдувальний вирок за апеляцією потерпілої ОСОБА_6 було скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог ч. 1 ст. 412 та п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України з призначенням нового розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвалою розпорядчого засідання Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2015 року за клопотанням представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_11 обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 було повернуто прокурору Кременчуцького району Полтавської області з посиланням на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року зазначену ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_7 за апеляцією прокурора було скасовано, а кримінальне провадження повернуто до суду для розгляду по суті. При цьому апеляційний суд визнав, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Розглянувши обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, виправдавши його за недоведеністю вини, навівши відповідні висновки у вироку. З таким висновком суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, визнавши необґрунтованими доводи потерпілої ОСОБА_6 щодо незаконності ухваленого виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 .
Перевіривши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження та висновки судів першої і апеляційної інстанції в межах касаційної скарги потерпілої ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів цієї скарги, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України було складено згідно з вимогами ст. 291 КПК України, а суд першої інстанції дослідував докази в межах висунутого обвинувачення і кожному з них дав відповідну оцінку у виправдувальному вироку. Зазначений виправдувальний вирок апеляційним судом залишено без зміни, а апеляцію потерпілої ОСОБА_6 - без задоволення, при цьому в ухвалі наведені докладні мотиви необґрунтованості доводів поданої апеляції.
Враховуючи, що інших доводів в касаційній скарзі потерпілою ОСОБА_6 не наведено, тому підстав для скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 434, 436 КПК України та п. 6 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3