н/п 1-кс/640/5705/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Прокурор Харківської місцевої прокуратури №2 молодший радник юстиції ОСОБА_3 19.07.2016 року звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, яким просив надати тимчасовий доступ до інформації Акціонерної компанії « ІНФОРМАЦІЯ_1 », юридична адреса: АДРЕСА_1 , зобов`язавши вказану юридичну особу надати відомості про: відкриття особових рахунків на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 ; стан розрахунків за спожиті послуги з постачання електроенергії за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , та АДРЕСА_3 помісячно, починаючи з 18.06.2014 року до теперішнього часу; реквізити банківських рахунків, з яких здійснювалась оплата спожитих послуг з постачання електроенергії за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , та АДРЕСА_3 .
21.05.2015 та 07.07.2015 державним виконавцем у зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 без поважних причин виконавчого документу винесено постанови про накладення штрафів на неї у розмірі 170 та 340 грн., відповідно.
31.08.2015 державним виконавцем направлено подання до ІНФОРМАЦІЯ_6 про притягнення до кримінальної відповідальності боржника ОСОБА_5 за ст. 382 КК України, тобто за невиконання рішення суду.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що 03.02.2014 він уклав з ОСОБА_5 попередній договір купівлі-продажу її квартири. Аванс в рахунок оплати за квартиру склав 10 тис. дол. США в гривневому еквіваленті, що по курсу НБУ на момент укладення договору складало близько 80 тис. грн. Після суспільно-політичних подій у лютому 2014 року курс долара відносно гривні різко виріс, а сторони не змогли досягти домовленості щодо ціни продажу квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_6 висунув вимогу ОСОБА_5 щодо повернення авансу. Враховуючи, що ОСОБА_5 не сплатила добровільно суму авансу, ОСОБА_6 звернувся до суду, який прийняв рішення на його користь, яке залишено в силі апеляційною інстанцією. Після чого усі документи були передані до виконавчої служби Київського району м.Харкова. Проте ОСОБА_5 до теперішнього часу рішення суду не виконала, суму боргу стягувачу не сплатила, тому він звернувся до прокуратури із заявою про невиконання рішення суду.
Таким чином, невиконання рішення суду від 18.06.2014 ОСОБА_5 фактично обґрунтовує тим, що позивачем ОСОБА_6 неправильно обрано спосіб захисту права, оскільки останній у позовній заяві вимагав повернути аванс, якого у неї на цей час вже немає, а також тим, що вона фактично не має доходів, за рахунок яких можна було б погасити борг.
З метою отримання доказів наявності або відсутності доходів у ОСОБА_5 , джерел відповідних доходів та витрат прокурором у кримінальному провадженні направлені відповідні запити, у тому числі до Акціонерної компанії « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Так, запропоновано надати наступну інформацію: чи відкрито особові рахунки на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 ; стан розрахунків за вказаними адресами помісячно, починаючи з 2014 року до теперішнього часу; реквізити банківських рахунків, з яких здійснювалась оплата спожитих житлово-комунальних послуг за вищевказаними адресами.
У прокуратури є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 здійснює оплату за надання послуг з постачання електроенергії за вищевказаними адресами, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартири за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , та АДРЕСА_3 , належать ОСОБА_5 на праві власності.
Однак на запит прокурора від 30.06.2016 за №04-32-879-16 АК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надала відповідь від 07.07.2016 за №11-21/5123 про те, що зі змісту запиту неможливо встановити, яким чином запитувана інформація стосується зазначеного у запиті кримінального провадження, тому компанія не може оцінити законність використання прокурором наданих йому законом прав. Крім того, відомості, що розкривають дані про споживача, нарахування і розрахунки за спожиту електроенергію визначені компанією як конфіденційні, а тому відповідно до ст. 21 Закону України «Про інформацію» відносяться до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно з ч.1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Чинним КПК України визначено вичерпний перелік осіб, до повноважень яких відноситься оцінка доказів, зокрема, щодо визначення їх належності до відповідного кримінального провадження, а саме: слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд.
Отже, АК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не має відповідно до чинного КПК України повноважень з`ясовувати, яким чином запитувана інформація стосується конкретного кримінального провадження,
Відповідно до ч.1 ст.36 КПК України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.
Прокурор вказав, що інформація, якою володіє АК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: відомості про відкриті особові рахунки на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 ; стан розрахунків за спожиті послуги з постачання електроенергії за вказаними адресами помісячно, починаючи з 18.06.2014 року (тобто з дати судового рішення, яке не виконується ОСОБА_5 ) до теперішнього часу; реквізити банківських рахунків, з яких здійснювалась оплата спожитих послуг послуги з постачання електроенергії - містить у собі дані, які можуть бути використані як докази для доведення або спростування факту умисного невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2014 громадянкою ОСОБА_5 .
Прокурор зазначив, що отримати вищевказану інформацію в інший спосіб, аніж шляхом тимчасового доступу, неможливо у зв`язку з фактичною відмовою АК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надати її у добровільному порядку.
У судовому засіданні прокурор просив про задоволення клопотання.
Представник АК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував. Вказав, що клопотання не відповідає вимогам ст.ст. 159, 160 КПК України, а саме у ньому не конкретизований перелік документів, тимчасовий доступ до якого просить прокурор та не доведені підстави тимчасового доступу. В клопотанні прокурора не зазначено яким чином інформація щодо розрахунків має значення для кримінального провадження, в межах якого подане клопотання.
За змістом ч.5 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
За вимогами ч 6 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Згідно ч.7 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.
Проте клопотання прокурора не відповідає вимогам п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 160 КПК України, а саме, у клопотанні прокурор не зазначив значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів у зв`язку з поданням клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Підстави до задоволення клопотання, визначені в пункті 2 ч. 5 ст. 163, ч. 6, ч. 7 ст. 163 КПК України, стороною кримінального провадження, яка звертається до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів під час досудового розслідування, не доведені.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Проте, матеріали кримінального провадження, що надані органом досудового розслідування до суду, не містять належних та допустимих доказів, які б містили відомості на підтвердження наданого клопотання. Матеріали клопотання не містять рішення Київського районного суду м.Харкова від 18.06.2014 у цивільній справі №640/5544/14-ц та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25.12.2014.
Отже, з урахуванням положень ст. 2; п.6, п.9, п.10 ч.1 ст. 7 КПК України, слідчий суддя вважає, що прокурором, всупереч ч.3 ст. 132; п.5 ч.2 ст. 160; п.2 ч.5 ст. 163 КПК України, не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, значення речей і документів для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, а тому клопотання задоволенню не підлягає.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 159, 163, 164, 165, 166, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1