справа № 462/2444/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_4

законного представника: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

представника відділу у справах дітей: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001049 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, неодруженого, непрацюючого, студента І курсу ВПУ №52, який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.04.2016року Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст.186 КК КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 28.03.2016 року близько 13.00 год., перебуваючи на вул. Кульчицької, у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, переходячи проїжджу частину на пішохідному переході неподалік СЗШ №40, шляхом ривка відкрито викрав з правої руки малолітньої ОСОБА_9 її мобільний телефон «Samsung Galaxy А3», ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , в якому знаходилася сім карта мобільного оператора «Vodafone», чим завдав матеріальної шкоди на суму 5866 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється. Просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, вина ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.

При призначенні обвинуваченим виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, та вчинення злочину неповнолітнім, а обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо малолітнього.

Відповідно до положень ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 24.10.2003 року, якщо якась із обставин, наведених у ч.1 ст.66, ч.1 ст.67 КК України, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначенні покарання не може ще раз ураховувати її як пом`якшуючу або обтяжуючу покарання обставину.

Обираючи міру покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів, повторно; особу винного який раніше судимий 14.04.2016 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.186 КК КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік /матеріали кримінального провадження, арк.43, 44-46/, на обліках в наркологічному диспансері не перебуває /матеріали кримінального провадження, арк.49/, згідно листа Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті №570 від 11.04.2016 року, 04.11.1999 року консультований дитячим психоневрологом, діагноз енцефалопатія, пізній відновний період, 13.06.2005 року консультований дитячим психоневрологом, діагноз дислалія, на диспансерному спостереженні у лікаря-психіатра не перебуває /матеріали кримінального провадження, арк.50/, за місцем проживання скарг від мешканців та сусідів не поступало /матеріали кримінального провадження, арк.48/ та згідно характеристики з місця навчання характеризується позитивно /матеріали кримінального провадження, арк.51/.

Суд також бере до уваги думки законного представника потерпілого ОСОБА_7 , який вважає, що неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 не слід суворо карати, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі санкції ч.2 ст.186 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження /арк.44-46/, ОСОБА_4 засуджений 14.04.2016 року Залізничним районним судом м. Львова за злочини вчинені за період з 03.11.2015 року по 11.11.2015 року, за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік. Між тим, під час даного судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 винний в іншому злочині, вчиненому ним 28.03.2016 року, тобто до постановлення попереднього вироку.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За таких обставин,остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом часткового складання покарань.

При цьому, суд, беручи до уваги вищенаведені обставини, приходить до переконання, що до ОСОБА_4 слід застосувати ст.75, 104 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.100, 337, 368-371, 373-375, 500 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 /чотири/ роки і 1/один/ місяць позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Залізничного районного суду м. Львова від 14.04.2016 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 /чотири/ роки і 6 /шість/ місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 2 /два/ роки.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А3», ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 /а.с.99, 100/, який передано на зберігання законному представнику потерпілого ОСОБА_7 повернути законному представнику потерпілого ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1