У х в а л а

4 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_5, розглянувши заяву потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Жовтневий районний суд м. Харкова вироком від 3 липня 2014 року засудив ОСОБА_3 за частиною першою статті 121, частиною четвертою статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК) і на підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років; ОСОБА_4 за частиною першою статті 122, частиною четвертою статті 296 КК і на підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років.

На підставі статті 49, частини п'ятої статті 74 КК ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Апеляційний суд Харківської області ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 30 квітня 2015 року касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення судів нижчих інстанцій - без зміни.

У заяві потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушують питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просять скасувати зазначене судове рішення, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Потерпілі вважають, що дії засуджених кваліфіковано неправильно. На їх думку дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за частиною другою статті 15, пунктами 5, 7, 12 статті 115 КК.

На підтвердження підстав для перегляду заявники посилаються на ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2015 року, 16 лютого 2016 року та додали копії наведених рішень до заяви.

Як убачається із наявних у Верховному Суді України матеріалів, 1 березня 2016 року потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися із заявою про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 445 КПК у зв'язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, яка містила аналогічне обґрунтування.

Верховний Суд України ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах від 4 березня 2016 року відмовив у допуску справи до провадження Верховного Суду України за наведеною заявою на підставі частини четвертої статті 447 КПК.

Відповідно до положень пункту 4 частини четвертої статті 450 КПК заява повертається заявнику, у разі якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у допуску справи до провадження за на слідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Оскільки заява потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка надійшла на адресу Верховного Суду України 29 березня 2016 року, про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подана у цій же справі та з аналогічних підстав, що й попередня заява, за результатами розгляду якої відмовлено у допуску справи до провадження Верховного Суду України, вона підлягає поверненню заявникам.

Посилання у заяві на те, що з дати ухвалення рішення касаційного суду, 30 квітня 2015 року, не минув рік, а тому підстав для відмови у допуску справи до провадження Верховного Суду України з мотивів, наведених в ухвалі колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 4 березня 2016 року, не вбачається, не ґрунтуються на вимогах чинного КПК та висновках щодо правозастосування, викладених у постановах Верховного Суду України у справах 5-18кс 12, 5-20кс 12, 5-23кс 12, 5-24кс 12, 5-16кс 13, 5-19кс 13, 5-151кс 15, 5-330кс 15.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 450 КПК,

у х в а л и л а:

Заяву потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Верховним Судом України повернути заявникам.

Повернення заяви з підстав, передбачених частиною четвертою статті 450 КПК, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_5