03.08.2016 №363/5055/15-к

3 серпня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
за ч.3 ст.185 КК України,
Відповідно до обвинувального акту від 13 листопада 2015 року ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у приміщення, за наступних обставин.
05 серпня 2015 року, приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебував на території домоволодіння, що належить потерпілій ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , де на той час був на заробітках. Маючи на меті умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 шляхом вільного доступу зайшов до приміщення сараю, який розташований на вищевказаній території домоволодіння, звідки таємно з корисливих мотивів для особистого збагачення викрав речі, а саме: електро-лобзик, вартістю 4000 грн.; електро-болгарку, вартістю 2500 грн.; подовжувач 20/30, вартістю 250 грн.
Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , зайшов до приміщення котельні, за адресою: АДРЕСА_3 , звідки викрав бензопилу марки «Штіль», вартістю 5000 грн.
З метою подальшої реалізації ОСОБА_6 викрадені речі переніс до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та наступного дня 06.08.2015 року електро-лобзик; електро-болгарку; бензопилу марки «Штіль» здав до ПТЗТ «Ломбард Скарбниця», за що отримав винагороду 800 грн. Крім цього, подовжувач, ОСОБА_6 залишив у ОСОБА_8 , де під час огляду місця події 22.09.2015 року його було виявлено та вилучено.
В результаті зазначений дій, ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 11 750 грн.
Вказані дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у приміщення.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину не визнав, заперечив свою причетність до вчинення крадіжки з приміщень, які розташовані на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 , суду пояснив, що він дійсно працював у потерпілої ОСОБА_7 два дні, а саме: 06.08.2015 та 07.08.2015, копаючи траншею під фундамент. Роботу йому запропонував ОСОБА_8 . З ним працювали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Крім них на території домоволодіння також перебувала онука потерпілої ОСОБА_7 06.08.2015 року близько 18 год. 00 хв. до будинку приїхала потерпіла ОСОБА_7 , яка надала ОСОБА_8 аванс у сумі 200 грн. за виконану ними роботу. Наступного дня, 07.08.2015 року робота була завершена та онука потерпілої заплатила ОСОБА_8 ще 300 грн. Щодо крадіжки речей з приміщень, які розташовані на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 він дізнався від ОСОБА_8 в перших числах листопада 2015 року за декілька днів до його першого допиту слідчим Вишгородського РВ. Покази щодо визнання своєї вини в скоєнні крадіжки він давав на досудовому слідстві на вимогу ОСОБА_8 . Під час проведення слідчого експерименту на території домоволодіння потерпілої він вирішив говорити, що все викрадене майно знаходилося в приміщенні сараю, оскільки не знав, де саме знаходилися викрадені речі та де саме знаходиться приміщення котельні, з якої було викрадено бензопилу. Приміщення, де розташована котельня, йому показали працівники міліції, підвивши його до дверей та зробивши фотознімки. Стверджує, що крадіжку майна потерпілої не вчиняв, був вимушений себе обмовити, про що шкодує та просить його виправдати.
У звязку з невизнанням вини в судовому засіданні були досліджені всі докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.
На підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину прокурор в судовому засіданні посилався на показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , дані протоколів огляду місця події від 22.09.2015 року та від 27.10.2015 року, слідчого експерименту від 05.11.2015 року, відповідь на запит ЗТ «Скарбниця» від 05.11.2015 року, довідку ФОП ОСОБА_13 щодо вартості викраденого майна.
Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В понеділок, 03.08.2015 року вона домовилась з ОСОБА_14 про те, щоб останній викопав у неї траншею під фундамент. В середу 05.08.2015 року зранку вона поїхала до Києва, в будинку залишилась її онука, яка повинна була запустити робочих для викопування траншеї. В цей же день, ОСОБА_8 разом з іншими хлопцями розпочали роботу, але хто саме з хлопців працював в цей день вона не знає. 06.08.2015 року близько 18 год.00 хв. ОСОБА_7 повернулася додому та надала ОСОБА_8 аванс у розмірі 200 грн. за виконану роботу та домовилась з останнім про закінчення обумовленої роботи у п`ятницю. В п`ятницю в проміжок часу між 16 год.00 хв. до 17 год.00 хв. їй на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_8 , який повідомив, що вони не будуть ставити опалубку, а за викопування траншеї під фундамент вони згодні отримати по 30 грн. за метр та ще зроблять знижку у розмірі 100 грн. ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_8 , що не зможе віддати всі гроші, а заплатить тільки частину грошей. В суботу зранку, 08.08.2015 року, вона разом із своїм сином повернулася до свого помешкання та виявила крадіжку електроінструменту з приміщення сараю та бензопили марки «Штіль» з приміщення котельні. В подальшому вона звернулася до міліції. Потерпіла ОСОБА_15 разом з дільничним інспектором міліції спілкувалися з ОСОБА_8 , останній написав їй розписку, що зобов`язується повернути викрадені у неї речі, проте до теперішнього часу нічого не повернув. Щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення їй стало відомо, коли його привезли до її домоволодіння для проведення слідчого експерименту. ОСОБА_7 неодноразово наголошувала, що ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту не міг показати, на яких місцях знаходилися викрадені речі в приміщенні сараю та де саме знаходиться приміщення котельні, з якого було викрадено бензопилу. Також зазначала, що двері до котельні замикаються ключем, пошкоджень замка або дверей вказаного приміщення виявлено не було. Вважає причетними до скоєння крадіжки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які мають понести суворе покарання. Шкода не відшкодована до цього часу.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 категорично заперечив причетність до скоєної крадіжки, про крадіжку йому відомо зі слів потерпілої.Не заперечив того факту, що їздив разом з ОСОБА_10 до м.Києва, здавали речі в ломбард, в тому числі і електроінструменти, які належали йому.
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 , показав суду, що 06.08.2015 року до нього зранку зателефонував ОСОБА_8 та попросив підвезти його до Києва на площу Шевченка, на що він погодився. Він на автомобілі під`їхав в с. Лісовичі, де на нього чекав ОСОБА_8 з пакетом в руках. Дорогою до Києва ОСОБА_8 сказав йому, що забув свої документи та попросив його закласти електроінструменти до ломбарду. Інструмент до ломбарду він закладав на свої документи, пам`ятає, що це був електричний лобзик, болгарка. Про те, що це крадені речі він не знав, ОСОБА_8 сказав, що це їх робочий інструмент. Гроші за інструмент у розмірі 2500 грн. він віддав ОСОБА_8 , останній заплатив йому 250 грн. за поїздку до Києва. Після цього, вони разом поїхали до с. Лісовичі, до будинку потерпілої, оскільки ОСОБА_8 запропонував йому підзаробити грошей копаючи траншею. До будинку вони приїхали ближче до обіду, там вже працював хлопець, ОСОБА_6 в той час на території домоволодіння не було, він прийшов до них після обіду. У потерпілої ОСОБА_7 він працював один день, бачив її в четвер ввечері.
Покази ОСОБА_10 підтверджуються наданою довідкою заставного товариства «Скарбниця» за №6714/11 від 5 листопада 2015 року про те, що ОСОБА_10 звертався до ломбардного відділення 6 серпня 2015 року з приводу закладу електроінструментів (а.с.104).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , показав суду, що в серпні 2015 року, точної дати він не пам`ятає, йому зателефонував ОСОБА_8 та запропонував викопати траншеї під фундамент. На подвір`я будинку в с. Лісовичі, їх впустила онука потерпілої ОСОБА_7 , він працював там 3-4 дня, точно не пам`ятає, наступного дня до них приєднався ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Про крадіжку майна потерпілої він дізнався пізніше. До крадіжки не причетний.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , показав суду, що на початку серпня 2015 року до нього звернулася ОСОБА_7 , яка запропонувала йому роботу по викопуванню траншеї під фундамент. Він запросив ОСОБА_8 , який 05.08.2015 року прийшов разом із напарником ОСОБА_16 . На територію будинку їх впустила онука потерпілої. Він розповів хлопцям що треба зробити, а сам пішов. Ближче до обіду він прийшов подивитися на виконану роботу, частина траншеї була викопана. ОСОБА_6 він не бачив, хлопці працювали вдвох. Також сказав, що сину потерпілої було відомо, що роботу будуть виконувати інші хлопці, а не він особисто. Через деякий час він зустрів ОСОБА_8 , який говорив йому, що з оплатою за роботу щось не складається. Про крадіжку йому стало відомо восени.
Аналізуючи покази ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 суд визнає їх логічними, послідовними і такими, що узгоджуються між собою в частині фактичних обставин перебігу подій 5 та 6 серпня 2015 року.
З протоколу огляду від 22 вересня 2015 року вбачається, що об`єктом огляду є територія домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 . Двері в приміщеннях без пошкоджень, обстановка не порушена (а.с.76-80).
Відповідно протоколу огляду місця події від 27 жовтня 2015 року (а.с.88-93) вбачається, що об`єктом огляду є територія домоволодіння по АДРЕСА_4 .Біля воріт гаражного приміщення на досках знаходиться подовжувач на три входи чорного кольору з пластмасовою частиною білого кольору. Даний подовжувач був вилучений. Власником приміщення є ОСОБА_19 .
В судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що даний подовжувач йому надав ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_6 дану обставину заперечив.
Суд критично оцінює покази ОСОБА_8 стосовно подій скоєння крадіжки у ОСОБА_7 , оскільки саме він разом з ОСОБА_10 їздив здавати електроінструменти 6 серпня 2015 року в м.Київ до ломбарду.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
При цьому завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).
Докази мають бути отримані належним суб`єктом з установленого кримінально-процесуальним законом джерела у встановленому законом порядку та стосуватися предмета доказування в конкретній кримінальній справі, лише в цьому випадку вони відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Фактичні дані, отримані із джерел, що не передбачені ч. 2 ст. 84 КПК України, не можуть бути використані у доказуванні як докази, вони можуть мати лише орієнтовне значення для проведення відповідних слідчих дій з метою формування доказів.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або даними слідчому судді на стадії досудового розслідування. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Як доказ винності обвинуваченого, стороною обвинувачення надано протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.09.2015 року, відповідно до якого, ОСОБА_7 звернулася щодо виявлення відсутності у неї електроінструменту.
На підтвердження вини обвинуваченого до суду надано протокол проведення слідчого експерименту від 05.11.2015 року, в якому відображено, як обвинувачений пояснює про обставини та показує місцезнаходження сараю та приміщення котельні.
Суд, аналізуючи протокол проведення слідчого експерименту, прийшов до висновку, що з вказаного протоколу не встановлено спосіб проникнення до приміщень котельні та сараю та не вияснено місцезнаходження викрадених речей.
Потерпіла ОСОБА_20 суду пояснила, що вона була присутня під час проведення слідчого експерименту. Обвинувачений ОСОБА_6 під час слідчого експерименту не зміг чітко вказати, де були розташовані викрадені ним речі.
Згідно положень статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження. Окрім того, це положення закріплено в пункті 2 етапі 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні на ряду з іншими підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, покладається на слідчого, прокурора, потерпілого.
Згідно ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити зокрема питання, чи містить діяння у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи вина обвинувачена у вчиненні цього кримінального правопорушення. Згідно до п.З ч.1 ст.373 КПК України виправдовувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченої особи є склад кримінально правопорушення.
У відповідності з п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верхового суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року (з подальшими змінами), всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобовязаний постановити виправдовувальний вирок.
Висновки і аргументи Європейського суду з прав людини повністю співпадають з відповідними положеннями національного законодавства Кримінально-процесуального закону України та Конституції України, і зокрема си.62, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущенням. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обовязків, оцінивши всі докази в сукупності та встановивши, що під час судового провадження не здобуто та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення особою ухвалює виправдувальний вирок.
Таким чином, проаналізувавши фактичні обставини кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України, досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що за результатами даного судового розгляду не надано доказів про причетність ОСОБА_6 до скоєння крадіжки , ні потерпіла ОСОБА_7 , ні свідки не вказали на ОСОБА_6 як на ту особу, що скоїла дане правопорушення.
Суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки електроінструментів з приміщень потерпілої ОСОБА_7 , а саме кримінального правопорушення, передбаченого ст..185 ч.3 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, не доведена, а таких обставин, згідно з вимогами ч.1 ст. 373 КПК України, суд вважає необхідним обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 3 КК України виправдати.
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України , суд -
Засудив:
ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і виправдати за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом ЗО днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1