Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000207 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Березне Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, розлученої, на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, не працюючої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 04 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 04 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт.

За вироком суду, ОСОБА_6 16 квітня 2015 року приблизно о 14-ій годині, перебуваючи навпроти житлового будинку АДРЕСА_1 , умисно, на ґрунті довготривалих неприязних відносин, під час конфлікту, нанесла щонайменше два травмуючих удари долонями рук по обличчю ОСОБА_8 та два удари кулаками рук в область середньої третини лівого плеча, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців повік правого ока та лівого плеча, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі від 02 липня 2015 року обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що вину визнала частково, а саме в нанесенні двох ударів долонями рук по обличчю ОСОБА_8 . В скоєному щиро розкаюється. Вказує, що ініціатором конфлікту вона не була, заперечує нанесення побоїв на плечі потерпілої. Зазначає, що потерпіла ОСОБА_8 першою ударила її малолітню дочку. Просить вирок Березнівського районного суду від 04 червня 2015 року скасувати за суворістю призначеного покарання та постановити новий вирок, яким просить її засудити до штрафу у мінімальному розмірі.

У змінах та доповненнях до апеляційної скарги, поданих до Апеляційного суду Рівненської області 16 вересня 2015 року, обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що її дії щодо потерпілої вчинені з метою захисту дочки, яка є неповнолітньою, і не могла себе захистити від дій ОСОБА_8 . Вказує, що нанесла два удари долонями рук з метою припинення посягань на здоров`я, честь і гідність дитини, і її дії невірно розцінені як злочин, оскільки вона не перевищила меж необхідної оборони. Вважає, що вона не підлягає кримінальній відповідальності, бо діяла в стані необхідної оборони, і вона не заслуговує покарання. Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 04 червня 2015 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 вважає вимоги апеляційної скарги обвинуваченої необгрунтованими, вирок суду першої інстанції справедливим, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок суду законним та обгрунтованим. Просить вирок Березнівського районного суду від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, доводи прокурора ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_8 щодо залишення апеляційної скарги зі змінами та доповненнями без задоволення, а вироку суду без змін, провівши в суді апеляційної інстанції з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами та доповненнями обвинуваченої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 , не встановлено.

З вироку суду і матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі докази і обставини справи, дав їм належну правову оцінку і обгрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченої.

Крім часткового визнання вини ОСОБА_6 в суді першої інстанції, її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена зібраними по справі та перевіреними судом першої інстанції доказами, яким суд дав повну, всебічну оцінку і є обгрунтованими.

Так, обвинувачена ОСОБА_6 в суді першої інстанції вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнала частково та пояснила, що 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині вона нанесла два удари долонями рук по обличчю ОСОБА_8 , оскільки остання перед цим вдарила по обличчю її неповнолітню дитину. В скоєному щиро розкаялась.

Допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині обвинувачена ОСОБА_6 під час конфлікту нанесла їй два удари долонями рук по обличчю та два удари кулаками рук в область лівого плеча.

З показань свідка ОСОБА_9 в суді першої інстанції вбачається, що 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині вона бачила, як біля житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 нанесла удари по обличчю ОСОБА_8 , після чого вона пішла додому, хоча конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжувався, однак вона більше нічого не бачила.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснила, що 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині вона бачила, як потерпіла ОСОБА_8 нанесла удар по обличчю дочці обвинуваченої ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_6 нанесла два удари долонями рук по обличчю ОСОБА_8 . Після цього вони продовжили сваритися, однак вона поїхала і більше нічого не бачила.

Крім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

висновком судово-медичної експертизи №155 від 17 квітня 2015 року, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 на її тілі відмічено синець повік правого ока, лівого плеча; зазначені ушкодження утворилися від щонайменше чотирьохразової дії тупого предмета приблизно за добу до огляду; утворення відмічених на тілі ОСОБА_8 ушкоджень при побитті не виключається, а утворення таких при «боротьбі самообороні» не є характерним; відмічені на тілі ОСОБА_8 синці за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.к.п.15);

протоколом проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , яка показала і розповіла, яким чином і в які ділянки тіла ОСОБА_6 нанесла їй удари долонями рук в ділянку обличчя та біля двох ударів правою і лівою рукою, кулаком по поверхні грудей, лівого плеча (т.1 а.к.п.26-29);

протоколом проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2015 року за участю ОСОБА_6 , яка показала і розповіла, як вона нанесла удари ОСОБА_8 (т.1 а.к.п.44-45).

Враховуючи, що зазначені вище докази були отримані у відповідності до положень КПК України, узгоджуються між собою і не суперечать один одному, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги досліджені докази, і підстав для визнання їх неналежними і недопустимими не знаходить.

Крім того, колегія суддів враховує, що фактично обвинуваченою ОСОБА_6 в суді першої інстанції не заперечувався та не оспорювався факт нанесення нею потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, і ОСОБА_6 не покликалась на те, що при нанесенні потерпілій тілесних ушкоджень вона діяла в стані необхідної оборони. Підтвердженням цього є апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 від 02 липня 2015 року, в якій вона вину визнала частково, в скоєному щиро розкаялася, просила вирок Березнівського районного суду від 04 червня 2015 року скасувати за суворістю призначеного покарання та постановити новий вирок, яким засудити її до штрафу у мінімальному розмірі.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин у суду першої інстанції не було підстав давати оцінку тому факту, чи діяла ОСОБА_6 при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій в стані необхідної оборони.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції при з`ясуванні обставин справи та перевірці їх доказами було встановлено наступне.

Обвинувачена ОСОБА_6 пояснила колегії суддів, що 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині на вулиці біля її будинку у неї виникла конфліктна ситуація з ОСОБА_8 . В цей час біля неї була присутня її дочка ОСОБА_11 . Під час суперечки ОСОБА_8 вдарила її дочку ОСОБА_11 по обличчю. Після цього вона відвела рукою дочку за свою спину, щоб їй нічого не загрожувало і ОСОБА_8 не могла більше її вдарити, і після цього продовжила суперечку та сказала ОСОБА_8 , яке вона має право бити її дітей і ще щось на цю тему, після чого вдарила ОСОБА_8 по обличчю. Вона вдарила ОСОБА_8 приблизно через 1-2 хвилини після того, як остання вдарила її дочку ОСОБА_11 . Пояснила суду, що в цей час ні їй, ні її доньці небезпека від ОСОБА_8 уже не загрожувала, а вдарила ОСОБА_8 з принципу раз вона вдарила, то і я вдарю.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила колегії суддів, що 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині обвинувачена ОСОБА_6 під час конфлікту нанесла їй два удари по обличчю та два удари по лівому плечу. Удари остання наносила ладонями та кулаками рук. Заперечила нанесення нею ударів по обвинуваченій ОСОБА_6 та по її доньці ОСОБА_11 .

Неповнолітній свідок ОСОБА_12 в присутності своєї мами ОСОБА_6 та в присутності педагога пояснила колегії суддів, що вона є донькою обвинуваченої. 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині на вулиці біля їх будинку у її мами ОСОБА_6 виникла конфліктна ситуація з ОСОБА_8 , вони сварилися із-за своїх дітей. Під час цієї сварки вона щось теж сказала, через що ОСОБА_8 вдарила її по обличчю. Тоді вона відійшла за спину своєї мами, і в цій ситуації ОСОБА_8 другий раз вдарити її уже ніяк не могла. Після цього її мама продовжувала сваритися, і через деякий час, говорячи до ОСОБА_8 , що скільки можна чіпати моїх дітей, вдарила її два рази по обличчю.

З показань свідка ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції вбачається, що 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині вона бачила, як біля житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 нанесла удар по обличчю ОСОБА_8 , після чого вона пішла додому, хоча конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжувався, однак вона більше нічого не бачила.

Свідок ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції пояснила, що 16 квітня 2015 року приблизно о 14-й годині біля одного з житлових будинків по АДРЕСА_1 вона бачила, як потерпіла ОСОБА_8 вдарила один раз по обличчю доньці обвинуваченої ОСОБА_6 . Донька просила свою маму ОСОБА_6 йти додому. Однак ОСОБА_6 додому не пішла, а вирішила дати відсіч, після чого нанесла два удари долонями рук по обличчю ОСОБА_8 . Після цього вони продовжили сваритися. Під час цієї події вона говорила по телефону, і весь конфлікт не спостерігала. Через деякий час вона поїхала і більше нічого не бачила. Пояснила також, що з ОСОБА_13 вона перебуває у дружніх стосунках, неодноразово бувала у неї вдома в гостях.

Судом апеляційної інстанції також були досліджені висновок судово-медичної експертизи №155 від 17 квітня 2015 року (т.1 а.к.п.15); протокол проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 (т.1 а.к.п.26-29); протокол проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2015 року за участю ОСОБА_6 (т.1 а.к.п.44-45).

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, належним чином дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, дотримуючись вимог ст.374 КПК України, проаналізувавши їх та давши їм належну юридичну оцінку, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та на законних підставах призначив покарання.

При цьому, колегія суддів вважає показання потерпілої ОСОБА_8 щодо нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_6 правдивими, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема, з висновком судово-медичної експертизи №155 від 17 квітня 2015 року (т.1 а.к.п.15).

Колегія суддів критично відноситься до показань обвинуваченої ОСОБА_6 щодо нанесення нею лише двох ударів по обличчю потерпілої ОСОБА_8 та заперечення нанесення останній двох ударів кулаками рук в область лівого плеча потерпілої, вважає їх в цій частині неправдивими, як спосіб захисту, та такими, що мають на меті уникнення відповідальності за скоєне.

Колегія суддів враховує також те, що фактично обвинуваченою ОСОБА_6 не заперечується та не оспорюється факт нанесення нею потерпілій легких тілесних ушкоджень, однак вона вважає, що тілесні ушкодження потерпілій були нанесені нею в стані необхідної оборони своєї доньки від посягань потерпілої ОСОБА_8 , що на думку колегії суддів спростовується дослідженими в суді апеляційної інстанції доказами та матеріалами кримінального провадження.

Так, за змістом ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Виходячи з положень ст.36 КК України необхідна оборона полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє, гарантоване Конституцією України, право на захист інтересів, що охороняються від суспільно небезпечних посягань.

Для встановлення наявності чи відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони потрібно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту чи нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, а саме: місце та час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, а також фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я).

Системний аналіз поняття необхідної оборони, положень постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26 квітня 2002 року "Про судову практику у справах про необхідну оборону" та інших нормативних актів свідчить про те, що підставою необхідної оборони відповідно до ч.1 ст.36 КК України є будь-які наявні дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, або іншій особі, а також суспільним інтересам чи інтересам держави і у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. Наявність такої підстави свідчить про те, що особа знаходиться у стані необхідної оборони, тобто у неї виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає. Таке право існує у особи протягом усього часу, поки вона знаходиться в стані необхідної оборони. І, навпаки, якщо такий стан ще не виник (наприклад, ще відсутнє відповідне суспільно небезпечне посягання), або вже закінчився (наприклад, у випадку припинення такого посягання), то у першому випадку у особи ще не виникло, а в другому вже зникло право на необхідну оборону. Якщо, незважаючи на це, особа все ж таки заподіює шкоду так званому «посягаючому», то вона підлягає кримінальній відповідальності за заподіяну шкоду на загальних підставах.

Враховуючи докази, отримані в судовому засіданні апеляційного суду, зокрема, показання обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона вдарила ОСОБА_8 приблизно через 1-2 хвилини після того, як остання вдарила її доньку ОСОБА_11 , і що в цей час ні їй, ні її доньці небезпека від ОСОБА_8 уже не загрожувала, а вдарила вона ОСОБА_8 з принципу раз вона вдарила, то і я вдарю; та показання свідка ОСОБА_12 про те, що після того, як ОСОБА_8 вдарила її по обличчю, вона відійшла за спину своєї мами, і в цій ситуації ОСОБА_8 другий раз вдарити її уже ніяк не могла, а її мама продовжувала сваритися, і через деякий час, говорячи до ОСОБА_8 , що скільки можна чіпати моїх дітей, вдарила її два рази по обличчю, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_6 нанесла тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 в той час, коли у неї уже зникло право на необхідну оборону, оскільки в момент нанесення нею потерпілій тілесних ушкоджень ні їй, ні її доньці ОСОБА_11 уже нічого не загрожувало, тобто за відсутності стану необхідної оборони, а тому обвинувачена ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності на загальних підставах.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що здобуті під час досудового розслідування та досліджені під час судового провадження докази є достовірними і такими, що обґрунтовано підтверджують наявність події та складу кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою ОСОБА_6 . Кваліфікація дій обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України як умисного спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 є правильною.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, те, що вона раніше не судима, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, здійснює догляд за дитиною-інвалідом, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 призначено покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, таке покарання за своїм видом і розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Наведені в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями доводи обвинуваченої ОСОБА_6 були предметом ретельної перевірки колегією суддів і не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження.

Порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає. Вирок суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, є законним та обгрунтованим, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення, а вирок суду без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий: _________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_14