ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 на вирок Золочівського районного суду Харківської області від 20 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року щодо неї,

встановив:

Указаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року, визнано винуватою та засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженку м. Харкова, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судиму,

- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватою і засуджено за те, що вона у період із березня по червень 2013 року маючи умисел на заволодіння грошовими коштами у вигляді отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, шляхом обману посадових осіб Золочівського районного центру зайнятості Харківської області, не маючи дійсного наміру на зайняття підприємницькою діяльністю, подала до відповідних державних органів документи, які підтверджували її намір займатися підприємницькою діяльністю, зокрема відкрити салон-перукарню, після чого 13 червня 2015 року отримала на особистий рахунок одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності у сумі 14346 грн 17 коп., якими розпорядилася на власний розсуд і витратила на свої побутові потреби, а не на організацію підприємницької діяльності, у виді надання послуг салону-перукарні.

У касаційній скарзі засуджена вказує на незаконність її засудження за ч. 1 ст. 190 КК України. ОСОБА_1 надає свій аналіз доказам та фактично посилається на неповноту судового розгляду, що в свою чергу, на думку засудженої, призвело до невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження. Стверджує про відсутність у її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 зазначає про те, що вона мала намір на зайняття підприємницькою діяльністю та після отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, використала її за цільовим призначенням, а не на свої побутові потреби. Посилається на формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції та невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України. Засуджена просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо неї.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, на що, по суті, посилається засуджена у касаційній скарзі, відповідно до ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

З огляду на це, суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин, встановлених судом.

Із копій судових рішень убачається, що суд при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, керуючись вимогами ст. 94 КПК України, дослідив обставини кримінального провадження, дав оцінку доказам, наявним у провадженні, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності.

Так, із копії вироку видно, що ОСОБА_1, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами у вигляді отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, шляхом обману посадових осіб, не маючи дійсного наміру на зайняття підприємницькою діяльністю, вчинила усі формальні дії, що були необхідні для отримання грошових коштів, зокрема, зареєструвалася як фізична особа-підприємець, склала та захистила бізнес-план, проте не вчинила дії, спрямовані на реальне зайняття підприємницькою діяльністю, а саме: не пройшла курси перукарського мистецтва та медичного обстеження, не отримала санітарну книжку, що є обов'язковим для надання такого виду послуг, не обладнала каналізацією та водопроводом приміщення, де відповідно до бізнес-плану планувала розмістити салон-перукарню, що в свою чергу унеможливлювало надання перукарських послуг без постачання води та її відведення, не подала рекламного оголошення про появу нової перукарні та не провела акцій для залучення клієнтів.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що наведене у своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_1, отримавши одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності, зокрема для відкриття салону-перукарні, у сумі 14346 грн 17 коп., витратила ці кошти не за цільовим призначенням, що свідчить про наявність у її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Окрім того, як видно із ухвали суду апеляційної інстанції, судом були перевірені та визнані безпідставними твердження сторони захисту, які є аналогічним доводам касаційної скарги засудженої, про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, є недоведеною, оскільки це не відповідає фактичним обставинам провадження, встановлених судом. Висновки суду апеляційної інстанції щодо цього належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 хоча і посилається на порушення судами як першої, так і апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо неї, проте не наводить аргументів на підтвердження таких порушень, які перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих копій судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Золочівського районного суду Харківської області від 20 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року щодо неї.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4