Справа № 675/2386/14-к
Провадження № 1-в/675/2/2015
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"15" січня 2015 р. м. Ізяслав

Суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу засудженого ОСОБА_2 про оскарження рішення органу виконання покарань про визначення виду виправної колонії та місця відбування покарання,
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_2 звернувся до Ізяславського районного суду із скаргою, в який зазначив, що 03.03.2006 року рішенням Регіональної комісії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в АРК з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, із Сімферопольського слідчого ізолятора до установ виконання покарань для нього було неправомірно визначено виправну колонію максимального рівня безпеки із відбування покарання в приміщенні камерного типу, а також місце відбування покарання. Засуджений вважає , що зазначене рішення є незаконним, а тому просить змінити для нього утримання у виправній установі максимального рівня безпеки на утримання в установі середнього рівня безпеки якомога ближче до місця проживання його рідних, а саме, у Херсонський або Миколаївській області.
Вивчивши заяву засудженого ОСОБА_2 , а також представлені матеріали, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для її прийняття до розгляду Ізяславським районним судом Хмельницької області з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 86 Кримінально-виконавчого кодексу України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань.
Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної колонії до іншої здійснюється у порядку і випадках, передбачених статтями 93, 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України.
Згідно ст. 101 КВК України переведення засуджених до позбавлення волі застосовується у наступних випадках:
засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться: з приміщень камерного типу в звичайні жилі приміщення колонії максимального рівня безпеки або колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше однієї четвертої призначеного судом строку покарання; із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше половини призначеного судом строку покарання; у колоніях мінімального і середнього рівня безпеки - до дільниці соціальної реабілітації після фактичного відбуття: 1) не менше однієї четвертої строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості; 2) не менше третини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше половини строку покарання, призначеного судом за особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Як вбачається із довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_2 , наданої ЗВК № 58, пільга про заміну рівня безпеки по ст..101 КВК України настала після відбуття ним ? частини строку покарання 09.11.2008 року. 13 листопада 2008 року комісією колонії в застосуванні пільги відмовлено.
Також зміна умов тримання засуджених до позбавлення волі регулюється ст. 100 КВК України.
З огляду на викладені обставини в скарзі засуджений ОСОБА_2 фактично ставить питання щодо його переведення з існуючого режиму відбування покарання.
Відповідно до пункту 1.2 «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, розподіл, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, здійснюються регіональними комісіями з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, що утворюються в територіальних органах Державної пенітенціарної служби України, та Апеляційною комісією Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, що утворюється в Державній пенітенціарній службі України.
Пунктами 2.1, 3.1 вказаної Інструкції визначено, що розподіл і направлення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, із слідчих ізоляторів до установ виконання покарань здійснюються регіональними комісіями безпосередньо у СІЗО. Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється Апеляційною комісією за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником територіального органу ДПтС України, а переведення засуджених, які досягли вісімнадцятирічного віку, із виховної колонії до виправної колонії мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання - за рішенням педагогічної ради і поданням адміністрації виховної колонії, погодженим зі службою у справах дітей. У випадках, якщо подання передбачає переведення засудженого у більш суворі умови тримання або збільшує обсяг встановлених правообмежень, воно обов`язково погоджується зі спостережною комісією. За результатами розгляду Апеляційною комісією ДПтС України територіальному органу управління видається відповідний дозвіл на переведення в межах регіону чи персональний наряд на переведення.
Відповідно до пункту 8 Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженого вищевказаним Наказом, рішення Регіональної комісії може бути оскаржене начальнику територіального органу ДПтС України. За результатами розгляду скарги начальник територіального органу управління залишає рішення Регіональної комісії без змін або скасовує його та направляє на повторний розгляд.
Згідно з пунктом 3 Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, Апеляційна комісія здійснює, зокрема, розгляд звернень громадян, державних або громадських установ та організацій з питань визначення рівня безпеки виправної колонії, скарг засуджених до позбавлення волі, їхніх захисників, законних представників на рішення Регіональних комісій, переглянуті в порядку, передбаченому пунктом 8 Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі; розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи до іншої згідно з вимогами частини другої статті 93 та статей 100, 101, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України.
Пунктом 10 вищевказаного Положення визначено, що скарги на рішення Апеляційної комісії подаються на розгляд Голові Державної пенітенціарної служби України.
На підставі викладеного приходжу до висновку, що вирішення питань, зазначених у скарзі ОСОБА_2 , віднесено до компетенції органів з питань виконання покарань і підлягає вирішенню у встановленому порядку, а тому не підлягає розгляду згідно ст.ст. 537 та 539 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 .
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її отримання.

Суддя ОСОБА_1