АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1572/15 Справа № 190/870/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції)
розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Маньківка Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 28 квітня 2005 року Апеляційним судом Черкаської області за п. п. 4, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 296, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі засудженого на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, просить ухвалу районного суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, а також визнати такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, застосувавши до нього ст. 81 КК України.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що:
-по-перше, він не погоджується із твердженням представника адміністрації установи щодо не доведення ним свого виправлення, який характеризує його добре, посилаючись на те, що засуджений двічі заохочувався у 2014 році, стягнення погашені в установленому законом порядку;
- по-друге, судом не було враховано, що він віруюча людина та змінив своє ставлення до людей і життя, відмовився від злочинних намірів, працює;

- по-третє, судом не прийнято до уваги, що він позитивно характеризується у побуті та по роботі, спрямованій на благоустрій виправної колонії, добросовісно виконує всі потреби режиму та завдання адміністрації, а отже довів своє право на умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 з грудня 2014 року не заохочувався, відбуває покарання за злочин, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, який віднесено до особливо тяжких злочинів, вчинений відносно малолітньої дитини з особливою жорстокістю, а також щодо особи похилого віку, не висловлює і не проявляє готовності до самокерованої поведінки в умовах обмеженого нагляду та ізоляції, вину у скоєному злочині визнає, але не до кінця усвідомлює суспільну небезпеку вчинених ним діянь, тому не довів свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього ст. 81 КК України, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги засудженого, частково дослідивши матеріали особової справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з Постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи та достатньо вмотивував висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття призначеного покарання, оскільки він своєю поведінкою не довів свого виправлення.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу він в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 з 17 березня 2004 року відбуває покарання за вироком суду, перебував у Дніпропетровському слідчому ізоляторі, Черкаському слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, під час перебування у Київському слідчому ізоляторі характеризувався задовільно, мав одне стягнення, яке погашене, заохочень не мав, за час перебування в Бердичівській ВК-70 ДДУПВП в Житомирській області з 03 грудня 2005 року по 17 лютого 2008 року характеризувався посередньо, мав чотири стягнення за порушення режиму утримання та за відмову від виходу на роботу, які погашені, двічі заохочувався. З 05 березня 2008 року і по теперішній час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області № 122 за вчинення п`яти злочинів, два з яких відносяться до категорії особливо тяжких ( п. п. 4, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.187 КК України), два до тяжких (ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України), та одне до злочинів середньої тяжкості (ч. 1 ст. 296 КК України), фактично відбув 3/4 строку покарання. За час перебування у П`ятихатській виправній колонії № 122 засуджений мав одне стягнення за невиконання змінного завдання, яке погашене, та має два заохочення за примірну поведінку і сумлінне ставлення до праці, працює у швейному цеху. 24 серпня 2011 року комісією даної установи було відмовлено засудженому у переведенні до полегшених умов тримання, а 24 березня 2014 року останньому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, судом було враховано дані щодо поведінки засудженого в цілому, який тривалий час характеризувався посередньо, по відношенню до праці іноді потребував контролю з боку представників адміністрації і лише безпосередньо перед подачею клопотання про застосування до нього ст.81 КК України згідно характеристики від 28.05.2015 року засуджений ОСОБА_7 характеризується добре, в тому числі по його відношенню до праці.

Твердження засудженого про те, що стягнення щодо нього є погашеними, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначена обставина характеризує засудженого протягом всього часу відбування покарання та не свідчить про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо наявності заохочень за сумлінне ставлення до праці і добру поведінку підтверджується наданими матеріалами, але належне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю довів своє виправлення, оскільки хоча ОСОБА_7 і мав у 2014 році два заохочення за сумлінне відношення до праці та добру поведінку, однак згідно характеристики від 28.02.2014 року, яка досліджувалась судом першої інстанції, засуджений характеризувавсь як такий що не став на шлях виправлення.

Посилання ОСОБА_7 на те, що він віруюча людина та змінив своє ставлення до людей і життя, а також щодо його відмови від злочинних намірів, на переконання колегії суддів можуть доводити виправлення засудженого у сукупності з визначеними законодавством обставинами, а саме ст. 6 КВК України, до яких відносяться встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи викладене, наявність позитивної характеристики засудженого ОСОБА_7 на час звернення його із клопотанням до суду є не достатньою обставиною для застосування до нього вимог ст.81 КК України, оскільки не враховує характеристику засудженого в цілому під час відбування покарання, а стосується незначного періоду часу, що не дає можливості зробити однозначного висновку про доведення виправлення засудженого.

Отже, доводи апеляційної скарги засудженого щодо невідповідності позитивної характеристики його особи, наданої адміністрацією П`ятихатської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області №122, висновкам про неможливість застосування вимог ст.81 КК України, є необґрунтованими.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого по справі відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4