Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі за участю прокурора засудженої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні 10 грудня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000011, за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

та жительки м. Дружківки Донецької області, неодноразово судимої, останнього разу за вироком Артемівського міського суду Донецької області від 03 березня 2011 року за ч. 2 ст. 309 КК України із застосування ч. 4 ст. 70 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією 1/2 майна, яке є її власністю, звільнену 28 березня 2014 року у зв`язку з відбуттям покарання.

Вироком Дружківського міського суду Донецької області

від 09 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 2 роки, за ч. 1

ст. 317 КК України на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 зазначеного Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

2 роки.

Оскаржуваним вироком апеляційного суду вирок міського суду в частині призначеного покарання скасовано та призначено

ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 317 КК України на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до судових рішень ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те, що вона влітку 2014 року з метою незаконного придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів поблизу одного із зруйнованих будинків у с. Гаврилівці Донецької області зірвала листя дорослих конопель, принесла це листя до місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ), де висушила його, подрібнила та зберігала цей наркотичний засіб. 04 квітня 2015 року в ході обшуку зазначений особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою 6.34 г було вилучено.

Крім того, ОСОБА_6 04 квітня 2015 року з кадеїновмісного медичного препарату «Пятерчатки», який їй принесла ОСОБА_7 , за адресою її проживання ( АДРЕСА_1 ), незаконно виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб дезоморфін у невстановленій кількості і того ж дня приблизно о 13.00 год. надала ОСОБА_8 та ОСОБА_7 приміщення для незаконного вживання частини виготовленого нею особливо небезпечного наркотичного засобі дезоморфіну.

У касаційній скарзі, як видно з її змісту, засуджена просить застосувати до неї ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування призначеного покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженої, яка підтримала свою касаційну скаргу та просила звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційної скарги та просила залишити без зміни оскаржуваний вирок апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому доведеності своєї винуватості у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України ОСОБА_6 не оспорює.
Доводи засудженої про невідповідність призначеного їй покарання тяжкості вчиненого злочину та її особі унаслідок суворості є безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд урахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують її покарання, відсутність обставин, які б його обтяжували, а також дані про особу винної, яка раніше притягалася до кримінальної відповідальності, є інвалідом ІІІ-ї групи, посередньо характеризується за місцем свого проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря нарколога, страждає на хронічне захворювання туберкульоз, потребує санітарно-курортного лікування.
Обставинами, що пом`якшують покарання винної, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

На підставі цих даних у їх сукупності, суд першої інстанції не тільки призначив покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, визначених санкціями частин інкримінованих ОСОБА_6 статтей, а й звільнив її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, дійшовши висновку про можливість її виправлення та перевиховання без відбування покарання.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, а також обґрунтованість рішення про застосування ст. 75 КК України, взяв до уваги обставини, які були враховані районним судом.

Разом із цим апеляційний суд дійшов висновку, що при призначенні покарання з можливістю виправлення та перевиховання винної без його відбування поза увагою суду першої інстанції по суті залишилося те, що ОСОБА_6 раніше була двічі судима за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, при цьому через короткий проміжок часу після відбуття покарання за попередній злочин вчинила нове кримінальне правопорушення, що свідчить про стійку спрямованість на вчинення таких протиправних дій.

На підставі наведених обставин у їх сукупності суд апеляційної інстанції, врахувавши мету покарання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для висновку про можливість виправлення та перевиховання винної без відбування покарання.

З урахуванням зазначених даних, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретних обставин вчинення протиправних діянь, короткого проміжку часу, що пройшов з моменту відбуття винною покарання за попередній аналогічний злочин до вчинення нового кримінального правопорушення, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання у зазначеному виді й розмірі, справедливим та таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При цьому підстав вважати покарання, призначене засудженій, несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення

чи застосування положень ст. 75 вказаного Кодексу та звільнення

ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на чому наполягає засуджена, навіть з огляду на те, що остання працевлаштувалась, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _______________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3