Провадження № 1-кп/734/183/15 Справа № 734/3244/15-к
іменем України
02 листопада 2015 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магадан Російської Федерації, громадянина України, українця, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, курсанта на посаді водія-механіка БМП-1 військової частини польова пошта НОМЕР_1 , маючого військове звання «солдат», не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
18 березня 2014 року солдат ОСОБА_3 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року та був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , а 27 жовтня 2014 року направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 226 від 27 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_3 був призначений на посаду курсанта 7 навчальної механізованої роти указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, тобто, відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №548-ХІV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-ХІV, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), 03 листопада 2014 року близько 16.00 год., умисно, з метою невиконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив територію указаної військової частини та без поважних причин перебував поза її межами понад один місяць, а саме до свого повернення 25 вересня 2015 року.
Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це зробити.
Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину і дав суду показання, що він був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в жовтні 2014 року, приблизно 27-28 числа, був направлений для проходження військової служби в АДРЕСА_2 . У вказаній військовій частині він повинен був проходити навчання на водія-механіка, але не хотів цього робити, так як у військовій частині був хаос, тому через 5 днів, приблизно 03 листопада 2014 року він залишив територію військової частини.
Обвинувачений висловив щире каяття у вчиненому та просив обмежитись призначенням покарання зі звільненням від його відбування з іспитовим строком.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст. 407 КК України /в редакції від 05 квітня 2001 року/, а саме залишення військової частини тривалістю понад один місяць.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, пом`яшкуючі покарання обставини щире каяття, визнання вини у вчиненні злочину та активне сприяння у його розкритті, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Таким чином, вважаючи, що заходи примусу з боку держави будуть необхідними, достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, виховання та його соціальної реабілітації, застосовуючи принцип гуманізму та враховуючи такі пом`якшуючі обставини як щире каяття, визнання вини та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини третьої статті 407 КК України /в редакції від 05 квітня 2001 року/, тобто з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, - у виді 6 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_3 на підставі ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2015 року у виді особистого зобов`язання, змінити на тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України /в редакції від 05 квітня 2001 року/, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_3 на підставі ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2015 року у виді особистого зобов`язання, змінити на тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1