АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ кримінальне провадження

№0000740 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка народилась у м. Дніпропетровську, одруженої, з вищою освітою, раніше не судимої,

мешкаючої за адресою

АДРЕСА_1

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,.

яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді одного року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнуто на його користь з обвинуваченої у відшкодування моральної шкоди 50 тисяч гривень.

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винною та засудженою за те,що вона близько 18 години 10 хвилин 31 жовтня 2014 року, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ - 110207» реєстраційний знак НОМЕР_1 рухалась по вул. Метростроївській з боку вул. Братів Трофімових в напрямку вул. Набережної Заводської в м. Дніпропетровську.

На шляху руху, ОСОБА_7 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обставки та її змінам, при виникненні безпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїжджу частину дороги вул.Метростроївській зліва на право по ходу її руху, порушуючи вимоги п.12.3 Правил Дорожнього руху України заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняла, внаслідок чого з необережності скоїла на ОСОБА_9 в результаті ДТП потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому внутрішнього мищелку лівої великогомілкової кістки з задовільним стоянням відламків, садна правого гомілковостопного суглобу по зовнішній її поверхні та поперекової області ліворуч з переходом на сідницю, які згідно висновку судово-медичної експертизи №4519е від 20.11.2014 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі:
- захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, оскільки допущена невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущена однобічність, неповнота досудового, судового слідства, порушеня вимог КПК України. . Вважає, що суд поверхнево дослідив докази, і вину ОСОБА_7 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди не доведено. Посилається, що судом не прийнято до уваги докази, які свідчать на користь підзахисної, а суд послався на сумнівні, неналежні докази. На його думку пояснення потерпілого ОСОБА_9 були не правдивими, але суд поклав їх в основу вироку, не прийнявши до уваги, що той також допустив порушення вимог правил дорожнього руху, оскільки переходив проїжджу частину у недозволеному місці.

Також вважає неправильним висновок судово-медичної експертизи щодо опису отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, щодо опису тілесних ушкоджень виявлених на рентгенограммі. На його думку суд безпідставно поклав в основу вироку протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 , висновок автотехнічної експертизи та інші документи, які вважає- зібраними у незаконний спосіб.

. ОСОБА_7 не погоджується з призначеним покаранням, вважає його занадто суворим. На його думку суд не врахував всі обставини справи, позитивні данні про особу обвинуваченої, та сімейні обставини. Виказує думку про необхідність призначення покарання з застосуванням ст.ст.75, 76 КК Україні, та без позбавлення права керуванням транспортними засобами. Вважає також, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги потерпілого у розмірі 50 000 гривень, яка є занадто великим розміром.

Просить вирок скасувати та постановити щодо ОСОБА_7 виправдовувальний вирок.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти доводів захисникащодо скасування вироку та постановлення виправдовувального вироку, та в той же час не заперечувала проти пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання, думку захисника ОСОБА_6 , який просив вирок скасувати та постановити виправдовувальний вирок, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не згодна з такою позицією захисника, та визнаючи себе винною у скоєному просить пом`якшити покарання, та призначити його з застосуванням ст.ст.75, 76 КК Україні, без позбавлення права керуванням транспортними засобами, та просить знизити розмір стягнення у відшкодування моральної шкоди; думку потерпілого, який також не заперечує проти пом`якшення обвинуваченій покарання, але заперечує проти зміни рішення суду в частині зменшення стягнення моральної шкоди, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, виступи вказаних осіб в дебатах, співставивши їх з наявними матеріалами справи, дослідивши відповідні документи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого на те, що судове провадження в кримінальному провадженні проведено однобічно і неповно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними в ньому доказами, є необгрунтованими.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального правопорушення. Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні нею зазначеного кримінального правопорушення підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким судом дана належна оцінка.

Матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що судове провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Суд у вироку обгрунтовано навів докази по даному обвинуваченню і дав аналіз цим доказам після їх дослідження. Тому не має підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку і закриття провадження.

З викладеними в апеляційній скарзі захисника доводами про те, що обвинувачена . не вчиняла порушення безпеки дорожнього руху, що потягло за собою спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, колегія суддів не може погодитися.

Захисник у своїй скарзі хоч і твердить про відсутність доказів вини ОСОБА_7 , але водночас він взагалі не оцінює дії самої обвинуваченої та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Так, згідно з доводами самої обвинуваченої в доповненні до апеляційної скарги вона визнала, що у вказаний час, в зазначеному місці й за обставин, наведених у вироку, під час руху на вказаному автомобілі, з необережності здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Такого характеру пояснення обвинувачена наводила в судовому засіданні апеляційної інстанції, згідно з якими визнала себе винною в повному обсязі і не оспорювала правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.286 КК України. Вважала докази зібраними по справі у законний спосіб. В скоєному обвинувачена щиросердно розкаялась, а з доводами свого захисника щодо недоведенності її вини, однобічності слідства, порушень вимог КПК України, вона не згодна, про що послідовно заявляла як у своєму виступі, так і в дебатах, та з останнім словом.

Крім пояснень самої обвинуваченої на підтвердження її винуватості та доведеності вини у вчиненні названого злочину, суд обгрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_9 про обставини ДТП та з приводу отриманих ним тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому внутрішнього мищелку лівої великогомілкової кістки з задовільним стоянням відламків, садна правого гомілковостопного суглобу по зовнішній її поверхні та поперекової області ліворуч з переходом на сідницю, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Правильно суд послався і на заключення судово-медичного експерта щодо наявності вказаних тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що підтверджено у повному обсязі і під час пояснень експерта в апеляційному суді. Що стосується опису наявності у потерпілого ушкодження на рентгенограммі, то вказаний експерт пояснив вказівку на верхню кінцівку технічною опискою, та вказала на правильність висновків експерта про те, що у ОСОБА_9 дійсно був виявлений закритий перелом внутрішнього мищелку нижньої лівої великогомілкової кістки. Про саме таке ушкодження вказано і у висновку експерта, та у тексті вироку, а тому доводи захисника про неправильність висновку мудмедексперта є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів знаходить обгрунтованними і висновки експерта-автотехніка щодо допущених ОСОБА_7 порушень п.12.3 ПДР., що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, які були також повністю підтверджені експертом і в судовому засіданні апеляційного суду про те, що порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ 11020», у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій спроможний виявити, повинна була негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Суд обгрунтовано поклав в основу вироку і протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , осткільки його свідчення повністю узгоджуються з сукупністю інших, зібраних судом доказів щодо обставин скоєння ДТП.

В обгрунтування доведенності вини обвинуваченої у скоєному суд також вірно послався у вироку і на дані протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди про те, за яких обставин і де було здійснено наїзд на потерпілу, а також на протоколи слідчих експериментів, згідно яких обвинувачена , потерпілий детально показали про вказану ДТП.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, що вбачається з журналу судового засідання, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені у вироку докази узгоджуються між собою, не містять суттєвих суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності. При цьому суд у вироку надав відповідну оцінку поясненням як обвинуваченої, таку і потерпілого. Тому районний суд належно дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, обгрунтовано визнав ОСОБА_7 винною у скоєнні даного злочину, та вірно кваліфікував її дії за ч.1 ст.286 КК України. Вирок суду відповідає вимогам ст.368, 370 КПК України.

Отже, підстав вважати ОСОБА_7 незаконно визнаною винуватою за ч.1 ст.286 КК України немає, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Перевірено апеляційним судом і доводи захисника ОСОБА_6 про допущені в кримінальному провадженні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, його ствердження про недостовірність зібраних доказів, є такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження. Як вбачається з журналу судового засідання під час розгляду справи в районному суді були дотримані вимоги КПК України, належним чином перевірено всі заявлені доводи та клопотання захисту, обвинуваченої, в тому числі і аналогічні наведеним в апеляційній скарзі ОСОБА_6 .. При оцінці зазначених вище доводів захисника апеляційний суд враховує пояснення ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, де вона категорично відмовилася від доводів свого захисника та не підтвердила факти порушення судом кримінального процесуального закону, а також не стверджувала про недотримання її прав, свобод і законних інтересів під час розслідування і судового провадження.

Що ж стосується доводів в апеляційній скарзі захисника про невідповідність призначення покарання тяжкості вчиненого злочину й особі ОСОБА_7 внаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.65 КК України особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, при визначенні покарання про вид і міру покарання ОСОБА_7 суд послався на те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого нею діяння, яке відноситься до категорії злочинів не великої тяжкості, данні про особу, яка судимості не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, хронічними хворобами не страждає, за місцем мешкання характеризується позитивно, одружена, дітей не має, непрацездатних осіб на утриманні не має, працевлаштована, а також відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Обставиною пом`якшуючою покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд визнав повне визнання своєї вини, надання потерпілому допомоги безпосередньо після вчинення злочину, щире каяття.

Однак при призначенні покарання у виді реального обмеження волі на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, суд не з достатньою мірою врахував обставини справи, та всі дані про особу обвинуваченої. Зокрема, як видно з матеріалів провадження обвинувачена раніше взагалі не була не судима, а суд невірно вказав, що вона не має судимості, та невірно вказав, що вона не має на утриманні непрацездатних осіб, бо фактично з наявних матеріалів видно, що на її утриманні знаходяться престарілі батьки, які є непрацездатними.

Крім того, судом не було враховано і позицію потерпілого ОСОБА_9 , який не наполягав на суворому покарання обвинуваченої і в апеляційному суді просив застосувати до неї ст.75,76 КК України. При цьому потерпілий з порозумінням віднісся до пропозиції обвинуваченої поетапно відшкодовувати йому моральні збитки, остільки вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити обвинуваченій призначене покарання, застосувавши ст.ст.75,76 КК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду про призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення її права керувати транспортними засобами, оскільки судове рішення з цього питання достатньо вмотивовано. Однак з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченої, та те, що їй потрібно управляти транспортним засобом аби добиратись з віддаленої околиці на роботу та для регулярного приїзду до батьків для надання допомоги, то апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав про зменшення строку, на який її позбавлено права керувати транспортними засобами.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження достатніх підстав для незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не встановлено і в апеляційних скаргах захисником також не наведено. Тому доводи скарги захисника в частині, в якій він просить не призначати йому додаткове покарання, не підлягають задоволенню.

Не можна погодитися і з доводами в апеляційній скарзі захисника про зменшення розміру стягнення моральної шкоди, остільки враховуючи характер отриманих потерпілих травм, із-за чого він тривалий час переносив фізичні болі, страждання, душевний дискомфорт, коллегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про стягненняз ОСОБА_7 на користь потерпілого 50 тисяч гривень, є справедливим та співрозмірним характеру відшкодування із-за перенесених страждань. Тому підстав для зменшення розміру стягнення моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

В решті вирок, колегія суддів вважає законим та обгрунтованим.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, керуючись ст.404, 405, 407, 414 КПК Украъни, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 , призначене судом покарання:

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у вигляді обмеженні волі строком на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді 1 року обмеження волі, з випробуванням, з випробувальним терміном на 1 рік.

Згідно п.2,3 ст.75 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи.
В решті вирок залишити без змін.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 може бути подано скаргу в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4