АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/782/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/257/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.126 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника малолітнього потерпілого
ОСОБА_10

законного представника малолітнього

потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні-державного обвинувача та законного представника ОСОБА_11 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_12 на вирок Теребовлянського районного суду від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Вишнівчик Теребовлянського району Тернопільської області, жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, заміжня, працююча вчителем Золотниківської ЗОШ І-III ступенів, не судима

визнана невинуватою та виправдана за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. відмовлено.

Органами досудового розслідуванням ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні насильницьких дій відносно ОСОБА_12 , що завдали йому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень за наступних обставин.

Вчитель Золотниківської ЗОШ І-ІII ступенів ОСОБА_7 26 лютого 2013 року чергувала на третьому поверсі даної школи коли на перерві до неї з усною скаргою звернулися учні десятого класу та повідомили, що учні першого класу, перебуваючи у приміщенні кабінету 10-го класу, порозливали сік та розкидали зошити, цим самим вчинивши безлад. Після закінчення третього уроку, 26 лютого 2013 року ОСОБА_7 зайшла в приміщення кабінету 10-го класу Золотниківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Теребовлянського району Тернопільської області, де в цей час перебували учні першого класу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Побачивши безлад, який відбувався в класі, обвинувачена ОСОБА_7 зробила першокласникам зауваження, після чого рукою вхопила ОСОБА_12 за вухо та потягнула, внаслідок чого ОСОБА_13 відчув різку фізичну біль.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 126 КК України, як вчинення щодо ОСОБА_12 інших насильницьких дій які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Судове рішення суд мотивував тим, що в діях обвинуваченої ОСОБА_7 не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України так як в її діях відсутні ознаки інших насильницьких дій, які завдали болю і не спричинили тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а її обвинувачення базувалося на припущеннях та показаннях потерпілого, які не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні-державний обвинувач ОСОБА_14 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати виною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Приймаючи до уваги, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 у лютому 2013 року і з того часу минуло два роки, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити її від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності. Прокурор вважає, що суд помилково дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вирок суду ухвалений з порушенням вимог КПК України, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідністю фактичним обставинам справи.

Зокрема: -вина обвинуваченої ОСОБА_7 доведена у тому, що вона 26 лютого 2013 року у приміщенні кабінету 10-го класу Золотниківської ЗОШ І-ІІІ ступенів рукою вхопила потерпілого ОСОБА_12 за вухо та потягнула, від чого він відчув різку фізичну біль,

-судом, всупереч вимог ст. 94 КПК України, прийнято до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона тільки прихилила голову потерпілого ОСОБА_12 до голови свідка ОСОБА_1 та не оцінено їх критично, як такі що дані для уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та безпідставно надано перевагу над показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які узгодженні між собою та не змінювались під час досудового та судового слідства, що дає підставу вважати їх правдивими,

-в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 змінив свої показання та вказав що, обвинувачена ОСОБА_7 в класі сказала йому та ОСОБА_17 щоб вони все поприбирали та взявши його за голову прихилила до голови потерпілого ОСОБА_18 . На запитання, чому на досудовому розслідуванні давав показання, що обвинувачена ОСОБА_7 зловила потерпілого ОСОБА_19 за вухо та стукнула голови до купи, при цьому він не плакав а Ростислав розплакався, свідок ОСОБА_1 пояснив що такого не говорив, що ставить під сумнів його показання в судовому засіданні.

-в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 змінила свої показання та ствердила, що коли стояла в коридорі то їй не було видно, що відбувається у приміщенні класу. Свідок ОСОБА_15 стояла ближче до дверей, які були відчинені і могла бачити, що відбувається в приміщенні класу. На запитання, чому давала на досудовому розслідуванні показання про те, що бачила, як ОСОБА_7 тягнула за вухо ОСОБА_21 та він розплакався в коридорі, свідок ОСОБА_20 пояснила, що давала попередні неправдиві показання, що ставить під сумнів її показання, дані в судовому засіданні.

-судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_22 , яка показала, що 26 лютого 2013 року до неї за наданням медичної допомоги звернулася ОСОБА_23 із своїм сином ОСОБА_18 . Хлопчик плакав, в нього були заплакані очі, він скаржився що його болить голова та нудить. ОСОБА_24 пояснила, що дитину нудить, була одноразова блювота. Після огляду поставила діагноз: «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку під знаком питання» та призначила профілактичне лікування та ліжковий режим.

-вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину доводиться також протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 , який показав що ОСОБА_7 в приміщенні 10 класу підійшла та зупинилася біля них. Тоді ОСОБА_25 показав, що ОСОБА_7 зловила його однією рукою за ліве вухо, продовжуючи тримати його рукою за вухо вдарила його головою до голови ОСОБА_1 . Крім того, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_12 повідомив, що відчув при цьому фізичну біль та пізніше вийшов з класу в коридор, де підійшов до своєї сестри та почав плакати. Малолітній потерпілий ОСОБА_12 чітко та послідовно вказує, як відбувалась подія злочину, його показання під час слідчого експерименту узгоджуються з тими, що були данні ним в ході судового розгляду, а тому не можуть бути залишені поза увагою.

-свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала що бачила як ОСОБА_7 взяла її брата ОСОБА_12 за ліве вухо та вдарила його головою до голови ОСОБА_26 . Коли ОСОБА_18 вийшов в коридор то почав плакати і сказав, що його болить вухо, яке було червоне як і голова.

-свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що зі слів її сина ОСОБА_18 відомо, що вчителька ОСОБА_7 взяла її сина ОСОБА_12 за ліве вухо та вдарила його головою до голови ОСОБА_26 . Після цього він скаржився на головну біль та нудоту. Пішла з сином в лікарню, де лікар поставила діагноз струс головного мозку під знаком питання і призначила лікування.

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями до неї законний представник ОСОБА_11 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду, мотивуючи упередженістю суду щодо сторони потерпілих, чим істотно порушено вимоги кримінально процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зокрема: -згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вхопила потерпілого ОСОБА_12 за вухо та потягнула, внаслідок чого той відчув різку біль. Цим обвинувачена ОСОБА_7 вчинила щодо потерпілого ОСОБА_13 інші насильницькі дії, що завдали йому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Практично всі без виключення свідки даного інциденту: ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , що були допитані в ході досудового розслідування та судового розгляду, вказують на те, що обвинувачена ОСОБА_7 зловила малолітнього потерпілого ОСОБА_12 за голову в області вуха та стулила її, тобто голову, із головою іншою учня, малолітнього свідка ОСОБА_1 , що підтвердив останній в ході судового розгляду.

Таким чином фізичний вплив обвинуваченої ОСОБА_7 на голову та вухо його сина ОСОБА_12 є очевидним та підтвердженим. Ніким із допитаних свідків не виключається фізичний контакт руки обвинуваченої та вуха, чи голови в області вуха, малолітнього потерпілого. Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 є вчиненням інших насильницьких дій передбачених ч. 1 ст. 126 КК України. Інші насильницькі дії можуть полягати, зокрема, у щипанні, викручуванні кінцівок, защемленні тієї чи іншої частини тіла. У цьому випадку під іншими насильницькими діями, що були вчинені обвинуваченою ОСОБА_7 слід розуміти защемлення вуха та голови в області вуха малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , що були вчинені всупереч його волі та порушили його психічну недоторканість як вразливої малолітньої особи. Обвинувачена своєю рукою потягнула вухо потерпілого разом з його головою, яку вона протиправно нахилила. В будь якому випадку обвинувачена ОСОБА_7 не мала права ставити свої руки на голови учнів та робити будь-які фізичні дії, що суперечать волі дитини та її психічній недоторканності.

-з показань малолітнього потерпілого ОСОБА_12 вбачається, що 26 лютого 2013 року в клас зайшла обвинувачена ОСОБА_7 , яка протиправно поклала на його голову в області вуха свою руку, а іншу поклала на голову свідка ОСОБА_1 . Після цього обвинувачена стулила їх голови до купи, внаслідок чого ОСОБА_12 відчув фізичний біль в області голови і вуха та вийшовши в коридор почав плакати, що підтвердила в ході судового розгляду свідок ОСОБА_15 ,

-з показань свідка ОСОБА_22 вбачається, що малолітній потерпілий ОСОБА_12 вказував на погане самопочуття, болі в голові, нудоту.

-обвинувачена ОСОБА_7 на другий день після інциденту у школі, разом з учнями - свідками у кримінальному провадженні, приходила додому потерпілого. Мета таких дій обвинуваченої не зрозуміла та свідчить, що в обвинуваченої були причини хвилюватися за стан здоров`я малолітнього потерпілого. В ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не було встановлено будь-яких мотивів обмовляти обвинувачену з боку потерпілої сторони. Ні в малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , ні в інших членів його сім`ї з обвинуваченою раніше не було жодних конфліктів.

-вина обвинуваченої ОСОБА_7 доводиться також протоколами слідчих експериментів, що були складені в ході досудового розслідування.

Суд помилково дійшов до висновку про невинуватість ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України та не взяв до уваги докази, які могли істотно виплинути на його висновки.

Істотні порушення норм кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду полягає в упередженості судді ОСОБА_1 , що проявилась у тому, що він при проведенні засідань більш критично відносився до потерпілої сторони та надавав переваги стороні захисту, чим грубо порушував принцип змагальності. Це проявлялося під час допиту свідків у кримінальному провадженні. Головуючий суддя дозволяв собі задавати велику кількість уточнюючих запитань свідкам, які в результаті цього дали показання в інтересах обвинуваченої. Також він дозволяв задавати такі питання захиснику обвинуваченої ОСОБА_8 . Фактичним головуючим у судовому засіданні був захисник обвинуваченої, який ставив навідні запитання свідкам, при цьому суддя їх не знімав. Головуючий суддя, допитуючи малолітніх свідків, переводив свої навідні запитання в «сміх» та отримував ту відповідь, яку він хотів почути.

У суді неодноразово заявлявся відвід головуючому судді ОСОБА_1 оскільки протягом всього судового розгляду кримінального провадження виникали цілий ряд обставин, які викликали сумніви у його неупередженості, проте, інші судді Теребовлянського районного суду, що розглядали поданні заяви про відвід головуючого, здійснювали розгляд формально без витребування та заслуховування аудіо-записів судових засідань.

Судом не задоволено жодного клопотання потерпілої сторони, що мали суттєве значення, про допит свідків інспектора ВКМ ВСН Теребовлянського РВ УМВСУ в Тернопільській області, лікаря Тернопільської обласної клінічної лікарні, психолога Теребовлянського районного управління освіти, про дослідження аудіо-відео запису бесіди журналіста ОСОБА_31 з психологом, не взято до уваги доводи про зміну обстановки і неправильного проведення слідчих експериментів з потерпілим та очевидцями.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах:

-прокурора, який просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати виною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

-законного представника ОСОБА_11 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , який просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду,

-представника малотітнього потерпілого ОСОБА_10 , який просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду,

-в судових дебатах захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 які просять вирок суду залишити без змін, а апеляційні скаргу прокурора та законного представника ОСОБА_11 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_12 без задоволення.

-судових дебатах та останньому слові обвинувачену ОСОБА_7 яка просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та законного представника ОСОБА_11 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_12 без задоволення.

перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_7 діяння, дав йому вірну правову оцінку. Суд першої інстанції ретельно перевірив зібрані в кримінальному провадженні докази і дійшов обґрунтованого висновку про невинуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.
Визнаючи обвинувачену ОСОБА_7 невинуватою за ч. 1 ст. 126 КК України суд у числі інших доказів обґрунтовано взяв до уваги:
-показання в судовому засіданні обвинуваченої ОСОБА_7 , яка ствердила, що 26 лютого 2013 року у вівторок, вчителі чергують і вона в той день чергувала на третьому поверсі, як старший вчитель. Після третього уроку фізики десятикласники підійшли до неї та учительки ОСОБА_32 , повідомивши, що учні першого класу в кабінеті 10-го класу порозкидали зошити, щоденники і по розливали сік по партах. Вона разом з класоводом ОСОБА_33 та учнями 10-го класу ОСОБА_34 , ОСОБА_29 , ОСОБА_35 зайшли в клас на третьому поверсі, де знаходилися учні першого класу ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , а також учні 10-го класу ОСОБА_27 , ОСОБА_36 , ОСОБА_28 та інші учні, які виходили та заходили в клас, так як була перерва. Вчителька ОСОБА_37 зробила зауваження і насварила учнів першого класу ОСОБА_12 та ОСОБА_1 за те, що вони все порозкидали в класі. Вона теж зробила зауваження підійшовши до учнів ОСОБА_12 та ОСОБА_1 зі зверненням: «голубчики позбирайте все», та прихилила їх. Діти першого класу попросили пробачення та мовчки прибрали порозкидані речі, винесли в смітник після чого діти поросходилися. Все це відбувалося на перерві, що тривала п`ятнадцять хвилин.

Того ж самого дня після певного періоду часу директору школи зателефонував дідусь ОСОБА_12 та повідомив, що вона побила учня першого класу ОСОБА_12 та він лежить зі струсом мозку удома, про що директор школи повідомив їй. Після такого повідомлення вона вирішила переконатися чи дійсно в дитини струс мозку та відвідати за місцем проживання ОСОБА_12 , оскільки не підвищувала на нього голосу, тим більше не била.

Біля 15 год. 30 хв. вона прийшла по місцю проживання учня ОСОБА_12 . В приміщенні житлового будинку побачила ОСОБА_12 , який лежав на ліжку та розповіла про те, що вона не била дитини. Наступного дня, 27 лютого 2013 року, прийшла додому до сім`ї ОСОБА_38 з учнями 10 класу, які бачили події попереднього дня, щоб пояснити, що вона фізичної сили до учня ОСОБА_12 не застосовувала. Більше здоров`ям учня першого класу не цікавилася, так як упевнена була, що з її сторони не застосовувалися методи фізичного насилля. Через два дні ОСОБА_13 відвідував школу, на перервах поводив себе як звичайна здорова дитини.

-показанням свідка ОСОБА_27 який в судовому засіданні ствердив, що обвинувачена ОСОБА_7 не вчиняла жодних насильницьких дій по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_12 . Прийшовши 26 лютого 2013 року після уроку фізики в свій клас, в якому вже була присутня черговий вчитель ОСОБА_7 та вчитель ОСОБА_39 , побачив порозкидані зошити та зупинився біля третьої парти. Також, біля ОСОБА_7 стояли учні першого класу ОСОБА_40 та ОСОБА_41 . Обвинувачена ОСОБА_7 звернулася до ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , схилила їх і сказала: «Голубчики позбирайте те, що порозкидали». В той момент коли ОСОБА_7 попросила ОСОБА_42 та ОСОБА_19 поприбирати у класі він стояв на крок від них та бачив, що ОСОБА_7 не кричала, не тиснула, а тим більше не била ОСОБА_44 . Де саме була рука ОСОБА_7 під час розмови з учнями не пам`ятає, але жодного фізичного впливу відносно ОСОБА_43 не було. Після цього учні першого класу прибрали сміття в класі, винесли його в коридор. Він бачив, що ОСОБА_25 не плакав, не був пригнічений чи розстроєний.

Після цього випадку він з обвинуваченою ОСОБА_7 та іншими учнями - ОСОБА_36 , ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 пішли до ОСОБА_12 за його місцем проживання, щоб повідомити його батькам, що ніхто його в школі з вчителів не бив. Під час розмови батько ОСОБА_12 ще раз перепитав, чи дійсно ОСОБА_7 не била його сина ОСОБА_12 на що вчителька ще раз ствердно відповіла, що не била.

-показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_45 , яка ствердила, що 26 лютого 2013 року, біля 11 години, після другого уроку фізики зайшовши в свій клас побачила порозкидані речі та розлитий сік. Вона разом з іншими учнями 10-го класу покликала чергового вчителя ОСОБА_7 та вчителя ОСОБА_46 , з якими зайшли в клас. В класі вчителі звернулися до ОСОБА_42 і ОСОБА_43 щоб ті прибрали те, що вони порозкидали. Під час того як вчителі зверталися до дітей щоб ті поприбирали, у класі в цей час були ОСОБА_29 та ОСОБА_27 , також інші учні, які то заходили, то виходили з класу. Обвинувачена ОСОБА_7 та неповнолітні ОСОБА_25 і ОСОБА_40 стояли обличчям до неї. Вона бачила, що ОСОБА_7 поставила руки вище вух на голову ОСОБА_17 та ОСОБА_47 , прихилила голови та попросила, щоб вони все позбирали. Ніякого удару головами не було, та ОСОБА_7 не тягнула ОСОБА_19 за вухо. Вчителька ОСОБА_39 вийшла в коридор до того, як діти все прибрали. В коридорі ОСОБА_12 не плакав та не був засмучений. Після цього випадку вона з ОСОБА_7 та іншими учнями ОСОБА_36 , ОСОБА_29 , ОСОБА_28 з власної ініціативи пішли до ОСОБА_12 за його місцем проживання, щоб повідомити його батькам, що ніхто його в школі з вчителів не бив.

-показанням свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_48 , які в судовому засіданні ствердили, що були безпосередніми свідками вказаних подій, і що ОСОБА_7 жодного фізичного впливу відносно малолітнього ОСОБА_12 не застосовувала.

-показання в судому засіданні свідка ОСОБА_32 , яка ствердила, що разом з обвинуваченою ОСОБА_7 зайшла у кабінет десятикласників та побачила розкидані підручники, щоденники, зошити та розлитий сік. Висловила зауваження учням ОСОБА_12 і ОСОБА_1 та вийшла з класу, У ньому залишилася обвинувачена ОСОБА_7 , учні 10 класу, учні першого класу ОСОБА_12 та ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_12 та ОСОБА_1 повернулися у клас, скарг зі сторони дітей щодо вчинення відносно них насильницьких дій з боку обвинуваченої ОСОБА_7 не було. Поведінка ОСОБА_12 була звичайною, нічим особливим не відрізнялася, він не плакав і не скаржився на болі, на вухах будь яких ознак почервоніння не було на навчанні перебував до закінчення уроків. Охарактеризувала ОСОБА_12 як дитину, що попадає під вплив сторонніх осіб.

-показання в судовому засіданні свідка - дільничного лікаря ОСОБА_22 , яка ствердила, що 26 лютого 2013 року до неї в кінці робочого дня звернулася ОСОБА_16 із своїм сином ОСОБА_12 і скаржилась на головні болі, нудоту та одноразову рвоту у нього. При цьому у малолітнього ОСОБА_12 на вухах будь-яких ознак почервоніння не було. Діагноз поставила зі слів матері, прописала ліки та строгий ліжковий режим. Нанаступного дня 27 лютого 2013 року як дільничний лікар прийшла додому до ОСОБА_12 і побачила, що він сидів за комп`ютером, грав та був активний.

Малолітній ОСОБА_1 з подібними симптомами для наданням медичні допомоги не звертався.

-показання допитаних в судовому засіданні свідків - педагогів Золотниківської ЗОШ І-ІІІ ст. Теребовлянського району Тернопільської області ОСОБА_49 та ОСОБА_50 , які ствердили, що 26 лютого 2013 року, в кінці робочого дня до директора школи звернувся дідусь ОСОБА_12 із усною телефонною заявою про побиття вчителем ОСОБА_7 його онука. З приводу даної заяви була створена комісія та проведена перевірка викладених у ній фактів, про що був складений протокол.

Внаслідок перевірки, було встановлено, що вчитель ОСОБА_7 притулила учнів першого класу ОСОБА_12 та ОСОБА_1 головами і сказала позбирати те, що порозкидали. У своїй заяві дідусь ОСОБА_12 скаржився на те, що обвинувачена ОСОБА_7 побила його онука, тобто заподіяла тілесні ушкодження і не згадувалось, що вона тягнула ОСОБА_51 за вухо,

-показання свідка ОСОБА_52 , яка в судовому засіданні ствердила, що 27 лютого 2013 року як психолог ознайомилася з ситуацією, що склалася напередодні 26 лютого 2013 року в кабінеті 10 класу Золотниківської ЗОШ І-Ш ступенів Теребовлянського району Тернопільські області. Обвинувачена ОСОБА_7 разом з класоводом ОСОБА_53 та учнями 10-го класу зайшли в клас та зробили зауваження учням першого класу ОСОБА_12 та ОСОБА_1 за те, що вони порозкидали речі та розлили сік в класі. Обвинувачена ОСОБА_7 схилила учнів першого класу за голови і сказала поприбирати, що вони і зробили. Як пихолог спілкувалася з мамою ОСОБА_12 та самим ОСОБА_18 з метою вивчення його психологічного стану після того випадку. Не побачила змін, дитина не мала страху, вільно себе почувала та психологічної травми не мала, що було визначено тестуванням та розмовами з ОСОБА_18 . З приводу даного випадку була проведена перевірка, про що був складений протокол. Внаслідок перевірки, було встановлено, що вчитель ОСОБА_7 притулила учнів 1-го класу ОСОБА_12 та ОСОБА_1 головами і сказала їм позбирати те, що порозкидали.

Була присутня при допитах учнів десятого класу, в яких не йшлося про те, що ОСОБА_7 наносила тілесні ушкодження ОСОБА_12 та ОСОБА_1 . Діти давали показання вільно. До неї як до психолога ніхто після вказаної, подій не звертався.

Малолітній свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні ствердив відсутність будь-яких насильницький дій обвинуваченої ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_12 та показав, що разом з ОСОБА_54 пішли в 10-й клас, порозкидали зошити, порозливали сік. В клас зайшли з класним керівником. Потім зайшла ОСОБА_7 і сказала, щоб вони позбирали і викинули в смітник те, що порозкидали. Цимбала Ростислав стояв по ліву сторону, а він стояв по праву сторону, а ОСОБА_7 стояла позаду за ними. ОСОБА_7 взяла їх за голови і прихилила, за вуха не тягнула та ОСОБА_18 не плакав.

Свідок ОСОБА_55 - мати свідка ОСОБА_1 в судовому засіданні ствердила, що в лютому 2013 року до неї додому приїхала ОСОБА_23 з чоловіком та питалися чи її син ОСОБА_56 вдома. Вони повідомили, що в школі сталася якась подія та вчителька вдарила їх дітей. Коли прийшов ОСОБА_56 додому, то розповів, що вони після 3-го уроку в 10-му класі порозкидали зошити та порозливали сік. Діти з того класу пішли до їхнього класного керівника жалітися. Класний керівник пішла до класу. Вчителька ОСОБА_7 теж зайшла до класу та сказала щоб вони все поприбирали та взявши його за голову прихилила до голови ОСОБА_43

-показання свідка ОСОБА_20 , яка ствердила, що 26 лютого 2013 року сестра потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_15 попросила, щоб вона з нею пішла до її брата. Коли вони підійшли до класу, де навчався ОСОБА_12 , то вона побачила, як вчителька ОСОБА_39 вела його і ОСОБА_1 в кабінет десятого класу. Що відбувалося всередині вона не бачила, оскільки разом з ОСОБА_15 знаходилися в коридорі і з цього місця, де вони стояли нічого не було видно. Коли з класу в коридор вийшов ОСОБА_12 він не плакав.

Допит неповнолітніх свідків у суді першої інстанції проводився за участю захисника та педагога, що виключає можливість психологічного впливу на них та підтверджує правдивість і очевидність їх свідчень в судовому засіданні щодо подій, які покладені в основу обвинувального акту.

-досліджені в судовому засіданні висновки судово-медичної експертизи № 335 від 26 квітня 2013 року, згідно яких у записах з історії розвитку дитини, зроблених за період спостереження ОСОБА_12 з 26 лютого 2013 року до 13 березня 2013 року в Золотниківській комунальній районній лікарні немає будь-яких даних щодо наявності у нього ушкоджень шкірних покровів (синців, саден, ран, тощо), змін їх забарвлення чи набряку м`яких тканин, а в направленні на консультацію до лікаря невролога з цього лікувального закладу, зокрема, було відмічено, що у хлопчика при огляді голови саден, синців не було.

Не наведено будь-яких даних щодо наявності у ОСОБА_12 ушкоджень шкірних покровів голови й у медичній карті № 4874 амбулаторного хворого при його огляді 19 березня 2013 року лікарями різного фаху в поліклінічному відділі Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні. Не виявлено таких ушкоджень чи слідів їх загоєння також і при його судовао- медичній експертизі у цей самий день.

Виставлений ОСОБА_12 під знаком питання, тобто із сумнівом, при первинному зверненні 26 лютого 2013 року за медичною допомогою в Золотниківську КРЛ діагноз струсу головного мозку, який також був йому виставлений через три тижні у Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні на підставі анамнестичних даних (отрианих шляхом опитування та вивчення медичних документів) не підтверджується будь-якими об`єктивними відомостями та не може бути підданий судово-медичній експертній оцінці при визначенні виду та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Відмічені в історії розвитку дитини лише скарги на головний біль, нудоту, одноразове блювання, не можуть слугувати достовірними ознаками такого виду закритої черепно-мозкової травми, оскільки води можуть супроводжувати ряд інших хворобливих змін. (а.к.п. 212-215)

Зважаючи на показання допитаних в судовому засіданні свідків, у тому числі які були безпосереднім очевидцями події, суд вірно критично оцінив показання малолітнього потерпілого ОСОБА_12 та його сестри - неповнолітнього свідка ОСОБА_15 та їх матері ОСОБА_16

-малолітній потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні ствердив, що в лютому 2013 року разом з ОСОБА_57 в приміщенні 10 класу Золотниківської ЗОШ порозкидали все, порозливали сік на зошити. В клас зайшли вони та їх класний керівник ОСОБА_39 та черговий вчитель на поверсі ОСОБА_7 .

Крім того, в класі були присутні учні 10 класу. Він з ОСОБА_58 попросили вибачення та класний керівник вийшла. Обвинувачена ОСОБА_7 сказала: «Голубчики позбирайте те, що на мусорили» і, взявши його за вухо, потягнула і вдарила до голови ОСОБА_26 . При цьому вони стояли біля дошки. Йому було боляче коли ОСОБА_7 потягнула за вухо, оскільки зловила сильно. Вийшовши в коридор, де була його сестра ОСОБА_59 та її подруга ОСОБА_60 , розплакався та сказав сестрі, що болить голова. Сестра почала заспокоювати, а ОСОБА_7 . Підійшла і сказала, хлопці не плачуть

Класному керівнику не казав нічого, що йому погано, хоча голова його боліла. Вдома розповів мамі, що сталося бо його нудило. В цей день з мамою пішов до лікарні, де лікарю казав, що його болить голова. До школи не ходив два дні, а лежав вдома.

-свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні ствердила, що 26 лютого 2013 року до неї зателефонувала донька та повідомила, що ОСОБА_18 погано. Прийшовши додому побачила, що сина знудило, в нього було червоне ліве вухо. Ростислав розповів їй про те, що вони з ОСОБА_61 пішли в 10 клас, де порозкидали зошити та порозливали сік, після чого втекли. Вчителька ОСОБА_39 взяла їх за руки і привела в 10-ий клас, щоб вони попросили вибачення. Тоді прийшла обвинувачена ОСОБА_7 і сказала до них: «Голубчики позбирайте те, що зробили» та зловивши його за вухо потягнула і вдарила головою до голови ОСОБА_26 . Ростислав скаржився на головні болі та нудоту. Тоді з сином пішла до лікаря в лікарню. Лікарю повідомила про те, що в школі його вдарила ОСОБА_7 . Оглянувши сина лікар сказала, що в нього струс мозку під знаком питання та виписала таблетки і рекомендувала пройти обстеження невропатолога. Від госпіталізації відмовилася, оскільки вони проживають через дорогу від лікарні. Син лежав вдома два дні. Довідку про хворобу у лікарні не взяла тому, що лікар сказала, що вона не може дати ще одну, оскільки дала вже обвинуваченій ОСОБА_7 .

Крім того, в той самий день та на наступний приходила ОСОБА_7 з учнями 10-го класу до них додому та скандалила.

Дочка ОСОБА_15 розповідала їй, що в той день прийшовши провідати брата побачила, що вчителька ОСОБА_39 вела його та ОСОБА_42 за руки в 10-ий клас, а вона стояла в дверях та бачила, що відбувалося в класі.

-свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні ствердила, що на перерві після 3-го уроку вона разом з подругою ОСОБА_62 прийшла до кабінету, де навчався її брат, щоб відвідати його та запитати як у нього справи. Побачила, що вчитель ОСОБА_39 кудись веде ОСОБА_18 та ОСОБА_26 , а ОСОБА_7 йшла за ними. Прийшовши біля кабінету 10-го класу вони зупинилися біля вхідних дверей, які були відчинені. В класі ОСОБА_39 сварила хлопців, казала, щоб вони просили пробачення, а ОСОБА_7 сказала хлопцям позбирати те що порозкидали, взяла її брата за ліве вухо і вдарила його головою до ОСОБА_26 . Хлопці стояли біля дверей, біля першої парти, Рости стояв з лівого боку, а ОСОБА_56 стояв з правого боку, ОСОБА_7 стояла далі. Коли ОСОБА_18 вийшов в коридор, то почав плакати, сказав, що болить вухо, яке було червоне та голова. В коридорі вона почала заспокоювати свого брата та провела до класу, де він був на уроках до їх закінчення. Про те, що сталося по телефону повідомила мамі. Весь час біля неї збоку позаду стояла свідок ОСОБА_62 і бачила, що відбувалося в класі. Брат скаржився на головну біль, нудоту, після чого мати відвела його до лікарні та вдома ОСОБА_18 лежав два дні.

Як встановлено у судовому засіданні доводи обвинувачення про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, грунтується на показаннях малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , його сестри ОСОБА_15 та матері ОСОБА_16 .

Прокурор та законний представник представник малолітнього потерпілого переконували суд в тому, що достовірними слід вважати їх показання та показання малолітніх свідків ОСОБА_1 про те, що обвинувачена ОСОБА_7 зловила потерпілого ОСОБА_19 за вухо та стукнула їх голови до купи і ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_7 тягнула за вухо ОСОБА_21 , які вони надали в під час досудового розслідування.

Тоді як сторона захисту вважає, що потрібно покладатися на показання цих же та інших свідків, які вони давали безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Стосовно цих показань свідків існують протиріччя, суть яких полягає у тому, що кожна сторона, використовуючи наявні суперечності у їх показаннях наданих в ході досудового розслідування і судового провадження, намагається запевнити про необхідність покласти в основу вироку ті відомості, які саме ця сторона суб`єктивно вважає достовірними.
Беручи до уваги вказані протиріччя у показаннях свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_20 суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано визнав і вірно надав перевагу щодо достовірності саме тим показанням, які суд безпосередньо сприйняв і дослідив у судовому засіданні. Зокрема, суд першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні повно та об`єктивно перевірив їх показання іншими доказами. Так, аналізуючи протоколи слідчих експериметів, проведених у кримінальному провадженні, суд у судовому засіданні прийшов до вірного висновку про те, що свідок ОСОБА_20 не могла бачити події, що відбувалися у приміщенні класу, про що вона й повідомила в судовому засіданні. Достовірність показань свідка ОСОБА_1 перевірено шляхом допиту в судовому засіданні його матері ОСОБА_55 , яка в судовому засіданні ствердила, що в лютому 2013 року безпосередньо після події син розповів, що вчителька ОСОБА_7 взявши його за голову прихилила до голови ОСОБА_63 .

Всі інші доводи апеляцій прокурора та законного представника потерпілого фактично зводяться до того, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини події, необґрунтовано надав перевагу одним даним перед іншими, поклавши в основу вироку не ті докази, які мали бути, на думку прокурора та законного представника потерпілого, покладені.

Зміст матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції вказує на те, що суд повно, всебічно і ретельно дослідив всі докази, які були йому надані сторонами, дав їм оцінку, виходячи зі свого внутрішнього переконання, а крім того, вживав значних додаткових процесуальних дій, спрямованих на перевірку обґрунтованості доводів сторін щодо належності та допустимості доказів, зокрема провів аналіз результатів проведених у кримінальному провадженні слідчих експериментів, вірно, відповідно до вимог КПК України вирішив клопотання про допит інших свідків. На думку колегії суддів, суд вірно вирішив клопотання законного представника потерпілого, відмовивши у проведенні додаткових експертиз, допиті в судовому засіданні осіб, що не були очевидцями події, а дізналися про них зі слів інших осіб, а саме інспектора ВКМ ВСН Теребовлянського РВ УМВСУ в Тернопільській області, лікаря Тернопільської обласної клінічної лікарні, психолога Теребовлянського районного управління освіти, про дослідження аудіо-відео запису бесіди журналіста ОСОБА_31 з психологом, які не мали суттєвого значення бо перевірені при проведенні судово-медичної експертизи та допитів свідків.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами прокурора та законного представника потерпілого. Будь-які докази в сукупності чи окремо суд оцінює на підставі закону, виходячи з свого внутрішнього переконання, в тому числі в аспекті надання переваги одним доказам перед іншими, належно мотивуючи при цьому своє рішення. На думку колегії суддів, мотивація цих доводів щодо аналізу доказів у вироку суду щодо ОСОБА_7 є достатньою і переконливою.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо необхідності скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.ст. 412,415 КПК України існують лише конкретні підстави, передбачені для призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, жодної з яких у апеляційній скарзі не наведені.

Колегія суддів вважає, що вимога представника потерпілого в частині призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції не може бути задоволена у даному випадку за відсутністю процесуальних підстав.
Стосовно однобічності та упередженості перевірки судом першої інстанції доказів та невжиття заходів до збирання додаткових доказів судом, доводи законного представника потерпілого також необґрунтовані. Суд першої інстанції у вироку надав оцінку доводам всіх сторін й вживав заходів для їх перевірки. Твердження представника потерпілого про упередженість суду щодо сторони потерпілих не відповідають дійсності і суддями Теребовлянського районного суду вірно вирішено клопотання законного представника потерпілого про відвід судді ОСОБА_1 , відмовивши у клопотання про відвід.
Зі змісту апеляційної скарги законного представника потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що він погоджується з тим, що практично всі без виключення свідки даного інциденту ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та інші, що були допитані в ході досудового розслідування та судового розгляду, вказують на те, що обвинувачена ОСОБА_7 зловила малолітнього потерпілого ОСОБА_12 за голову в області вуха та стулила її, тобто голову, із головою іншою учня, малолітнього свідка ОСОБА_1 , що підтвердив останній в ході судового розгляду.

На думку законного представника потерпілого ОСОБА_11 фізичний вплив обвинуваченої ОСОБА_7 на голову та вухо його сина ОСОБА_12 є очевидним та підтвердженим. Ніким із допитаних свідків не виключається фізичний контакт руки обвинуваченої та вуха, чи голови в області вуха, малолітнього потерпілого. В будь якому випадку обвинувачена ОСОБА_7 не мала права ставити свої руки на голови учнів та робити будь-які фізичні дії, що суперечать волі дитини та її психічній недоторканності. Обвинувачена своєю рукою потягнула вухо потерпілого разом з його головою, яку вона протиправно нахилила. Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 на думку законного представника потерпілого є вчиненням інших насильницьких дій, передбачених ч. 1 ст. 126 КК України.

Разом з тим, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вхопила потерпілого ОСОБА_12 за вухо та потягнула, внаслідок чого той відчув різку біль. Цим обвинувачена ОСОБА_7 вчинила щодо потерпілого ОСОБА_13 інші насильницькі дії, що завдали йому фізичної болі і не спричинили тілесних ушкоджень.
Таке обвинувачення ОСОБА_7 в судовому засіданні першої інстанції не знайшло свого підтвердження, а обвинувачення в інших діях на які вказує законний представник потерпілого у апеляційній скарзі, ОСОБА_7 на досудовому слідстві не висувалося і у судовому засіданні суду першої інстанції не змінювалося.

Діючи в межах висунутого обвинувачення суд першої інстанції не давав оцінки діям обвинуваченої ОСОБА_7 щодо наведених у судовому засіданні свідками та потерпілими порушень нею педагогічної етики, правомірності її поведінки як педагога щодо учнів початкових класів ОСОБА_1 та ОСОБА_12 і суд апеляційної інстанції переглядає кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 404 КПК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що у кримінальному провадженні відсутні дані, які б свідчили про порушення з боку суду вимог кримінального процесуального закону які були б підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_7 про що порушено питання прокурором у кримінальному провадженні-державним обвинувачем та законним представником потерпілого- ОСОБА_11 . а тому підстав для задоволення їх апеляційних скарг не вбачає.

Керуючись ст.ст.370, 405,407,409 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - державного обвинувача та законного представника ОСОБА_11 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Теребовлянського районного суду від 20 травня 2015 року, яким ОСОБА_7 виправдано за ч. 1 ст. 126 КК України за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2