АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2169/15-к Номер провадження 11-кп/786/609/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Н.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0001144 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Київського району м. Полтави ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто:
за участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого адвоката ОСОБА_11
ВСТАНОВИВ :
На вирок Київського районного суду м. Полтава від 18 червня 2015 року подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 , який просить скасувати вирок суду та ухвалити виправдувальний вирок щодо нього.

В обгрунтування своїх вимог обвинувачений вказав, що суд безпідставно не врахував:

- показання свідків ОСОБА_12 , який був свідком того, що саме ОСОБА_10 першим напав на нього, що саме ОСОБА_13 підійшов до нього почав кричати і погрожувати та наніс перший удар правою рукою у його ліву скроню, після чого наносив удари в область голови, а потім ногами та руками. У свою чергу він намагаючись захиститися виставляв вперед руки та ноги;

- показання потерпілого ОСОБА_10 не узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження та його покараннями і показами свідка ОСОБА_12 , що він першим напав на ОСОБА_10 та наніс останньому удари, що сам ОСОБА_14 не наносив удари;

- показаннями самого ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_15 , згідно яких вбачається, що саме ОСОБА_10 спровокував конфлікт, а саме протягом тривалого проміжку часу на побутовому грунті стосовно собаки всіляко роздмухував сварки,

- до пояснень свідка ОСОБА_15 слід відноситися критично, так як вона є дружиною ОСОБА_10 та підбурювачем створення конфлікту, яка неодноразово зверталася до правоохоронних органів зі завами про знищення його собаки.

Вважає, що його дії слід кваліфікувати як необхідну оборону, оскільки на нього першим напав ОСОБА_10 .

Зазначає, що суд у своєму рішенні послався на недопустимі докази, а саме на протоколи слідчих експериментів з ОСОБА_15 від 26.09.2014 та ОСОБА_10 від 5.08.2014, оскільки відтворення було проведено в кабінеті слідчого, а на місці події. Окрім того вказує, що ці матеріали досудового розслідування в порушення КПК України не були йому відкриті.

Також на вирок суду подав апеляційну скаргу прокурор, який просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України до 6 місяців арешту.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що злочини, передбачені ст. 125 КК України відносяться до категорії нетяжких, але вони посягають на найвищі соціальні цінності, а саме на життя та здоров`я людини.

Вважає, що судом не в повній мірі враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутнє критичне ставлення до скоєного, а також позицію потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, оскільки не тільки йому завдано тілесних ушкоджень, а і його дочці психологічної травми його малолітній дочці ОСОБА_16 , 2011 року народження.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав заперечення, в якому просить відмовити прокурору в задоволенні апеляційної скарги, так як прокурор у своїй скарзі фактично замовчує обставини того, що ОСОБА_7 раніше не судимий і не притягувався до кримінальної відповідальності, до цієї події вів і веде себе за місцем проживання примірно та ні з ким не конфліктує, має постійне місце проживання, сім`ю, працює по наданню дизайнерських (оздоблювальних) послуг, ставиться критично до вчиненого та буде уникати спілкування з ОСОБА_10 . Оспорює твердження прокурора про ступінь небезпечності та вказує, що СМЕ не досліджувала питання про виключення можливості того, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження нижніх та верхніх кінцівок шляхом самоушкодження.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 11 червня 2014 року близько 10.00 год, знаходячись поряд з будинком АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 , умисно наніс останньому декілька ударів руками в область обличчя, потиличної ділянки, удар ногою по лівій верхній кінцівці, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2015 року обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку наданої апеляції , думку прокурора, який апеляцію прокурора не підтримав та вважав вирок суду законним та обґрунтованим , заперечення проти апеляції обвинуваченого потерпілого та його представника, колегія суддів вважає, що надані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно наданих матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції, належним чином та достовірно встановлені всі фактичні обставини скоєння інкримінованого ОСОБА_7 злочину з наданням йому вірної кваліфікації на підставі доказів зазначених у вироку суду. Ніяких підстав для закриття кримінального провадження, скасування вироку суду або його зміни, колегія суддів не вбачає. Суд не посилався у вироку на докази які є недопустимими.

Інкримінований злочин обвинуваченим скоєно в умовах очевидності, за присутності свідків і ОСОБА_7 фактично не заперечує, що тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворилися від його дій під час захисту від неправомірних дій останнього, який сам спровокував конфлікт та першим ударив його кулаком у голову .

Сам обвинувачений , як і потерпілий, які є сусідами, не заперечують , що між ними склалися на протязі тривалого часу неприязні відносини. Причиною цього на думку потерпілого є мажорний спосіб життя обвинуваченого, який внаслідок цього, належним чином не доглядає за своєю собакою бійцівської породи, яка за відсутність хазяїв виє в нічний час в квартирі та відповідно заважає відпочинку. Крім того ОСОБА_7 не реагує на зауваження та постійно вигулює собаку без шворки та намордника, чим щодня лякає дружину та малолітню доньку потерпілого.

Обвинувачений вказав, що придбав квартиру поряд с квартирою ОСОБА_10 , який с самого початку вибрав домінантну поведінку та постійно на протязі тривалого часу намагається вчиняти сварки із безпідставним залучення для цього працівників міліції стосовно утримання ним безпородної собаки в квартирі та навіть через суд вимагав її конфіскацію для реалізації задоволення своєї значної неприязні.

Причиною бійки між сторонами став факт того , що потерпілий з балкона, побачив , що в той час коли його дружина з малою донькою гуляла на подвір`ї, обвинувачений здійснював вигул своєї собаки без намордника та на зауваження не реагував. Для цього ОСОБА_10 спустився з квартири та як він вважає, для захисту доньки і дружини від нападу собаки, підбіг до обвинуваченого , який вчинив його побиття відповідно до отриманих та виявлених тілесних ушкоджень зазначених в матеріалах судмедекспертизи № 802. Відповідно у колегії суддів не викликає сумнівів факт того , що саме обвинувачений спричинив потерпілому тілесні ушкодження відповідно до їх кількості та локалізації, які були виявлені під час судмедекспертизи із послідуючим правильним встановленням механізму їх спричинення відповідно до висновку судмедекспертизи №1164.

При цьому колегія суддів критично відноситься до показань потерпілого ОСОБА_18 стосовно доцільності його дій спрямованих на захист дружини і доньки від нападу собаки, яку на той час вже тримала за холку дружина обвинуваченого. Крім того, напад собаки на ОСОБА_15 та її доньку на протязі достатнього для цього часу, не має факту реального підтвердження цього за відсутності будь яких тілесних ушкоджень у вигляді царапин від кігтів собаки та відповідних укусів від зубів, пошкоджень одягу, з урахуванням того , що це все відбувалося у літню пору року за відсутності для захисту зимового або демісезонного одягу. Твердження потерпілого , що дружина з донькою на руках, захистила себе сама під час нападу собаки самої потужної бійцівської породи, відштовхуючи її ногами від себе, якраз навпаки свідчить про відсутність будь якого реального нападу вказаної собаки, нападу якої , людина протистояти не може. Крім того сторони не заперечують факт постійних сварок із за вигулу собаки , з якою родина потерпілих зустрічалась в тому рахунку і в притик на міжетажних маршах та площадках , тобто в малому обмеженому просторі за відсутності підтверджень нападів та агресії даної собаки, яка має ознаки породи стаффордширдский терьер, на потерпілих та інших мешканців їх дому.

Таким чином висновок суду про те , що обвинувачений спричинив тілесні ушкодження потерпілому на грунті неприязних стосунків між ними , а не з інших обставин, є доведеним.

Кількість виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого та встановлений механізм їх спричинення на явно спростовують твердження ОСОБА_7 про його самозахист відповідно до кількості необхідних дій обвинуваченого потрібних для нанесення виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого за відсутності фактично наявних тілесних ушкоджень у самого обвинуваченого . Легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров*я, були виявлені у обвинуваченого згідно матеріалів судмедекспертизи № 460 ( а.с. 75) на підставі звернення ОСОБА_7 до лікарняного закладу вже аж через 2 місяця після вчиненої бійки з потерпілим . Відповідно відсутні достовірні данні , крім тверджень самого обвинуваченого , що вказані тілесні ушкодження , йому спричинив потерпілий під час бійки між ними. Тому колегія суддів їх оцінює критично і не вважає можливим визнати їх достовірними.

Показання свідка ОСОБА_19 підтверджують факт спричинення тілесних ушкоджень її чоловіку саме обвинуваченим , а не іншою особою.

Висновок суду про необхідність критичного ставлення до показань свідка ОСОБА_12 , колегія суддів також вважає вірним із підстав зазначених у вироку, оскільки крім того вказаний свідок є знайомим обвинуваченого.

Визначаючи покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, фактичні обставини справи, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий,позитивно характеризується, на обліку психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місця проживання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Таким чином визначене судом першої інстанції реальне покарання у вигляді громадських робіт для ОСОБА_20 буде необхідним та достатнім для його виправлення та необхідним для попередження можливості скоєння нових злочинів.

Підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого судового рішення щодо ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
апеляційні скарги прокурора прокуратури Київського району м. Полтави ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 червня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Судді:

____________ ____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4