Провадження № 1-кс/461/5924/14
УХВАЛА
07.11.2014

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю представника скаржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000341 від 25 березня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

17 жовтня 2014 до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , який просить скасувати, як незаконну постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_6 від 25 вересня 2014 року, якою закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000341 від 25 березня 2013 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що слідчий при призначенні автотехнічних експертиз у вихідних даних невірно зазначив момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_7 , а саме необхідно було задавати момент виходу ОСОБА_3 на проїжджу частину зустрічного напрямку руху,а не як слідством задано вихід на смугу руху водія ОСОБА_7 . Окрім того, скаржник ставить під сумнів факт застосування водієм ОСОБА_7 екстреного гальмування, оскільки на дорожньому полотні слідчим не зафіксовано слідів гальмування, а також отриманих даних під час відтворення обстановки та обставин події ДТП за участю водія ОСОБА_7 , а саме видимості пішохода з місця водія.

В судовому засіданні представник скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним в скарзі та просив скаргу задоволити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, вважає таку необґрунтованою, безпідставною, а постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_6 від 25 вересня 2014 року законною, а тому просив залишити скаргу без задоволення.

Думку прокурора в судовому засіданні підтримав також слідчий, рішення якого оскаржувалося.

Дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000341 від 25 березня 2013 року, на підставі дослідження яких була винесена оскаржувана постанова, та матеріали скарги, заслухавши думку представника особи, яка подала скаргу, слідчого та прокурора щодо оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно висновків судової транспортно - трасологічної експертизи №1894 від 23 червня 2009 року, №3925/3926 від 16 грудня 2012 року, які проводилися Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вбачається, що наїзд автомобіля «Хюндай Н-1» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_3 відбувся на лівій (другій) смузі правої сторони проїзної частини головної дороги (відносно напрямку руху транспортних засобів в сторону м. Києва), в районі розташування початку осипу осколків скла розсіювачів лівого переднього покажчика повороту та лівої передньої фари автомобіля. Наїзд на пішохода ОСОБА_3 відбувся лівою передньою частиною автомобіля «Хюндай Н-1» реєстраційний номер НОМЕР_1 . До аналогічних висновків прийшли і експерти Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №14562/14563/13-52 від 30 січня 2014 року).

Проаналізувавши матеріали кримінального провадженні експерти прийшли до висновку, що показання пішохода ОСОБА_3 є технічно не спроможні, що в свою чергу не дає можливості експертам проводити дослідження по таких показаннях.

Висновком судової автотехнічної експертизи №2053 від 14 липня 2009 року, яка проводилась Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз встановлено, що у заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_7 у відповідності до вимог п.п. 1.5, 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху»), 12.3, 12.4, 12.9 (підпункту «б») ПДР повинен був, з технічної точки зору, вести свій автомобіль «Хюндай Н1» зі швидкістю не більше 60 км/год, а із заданого слідчим моменту виникнення небезпеки для руху (тобто з моменту виходу пішохода на смугу руху вказаного транспортного засобу) повинен був своєчасно застосувати екстрене гальмування як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі.

При заданих слідством вихідних даних (а саме: для варіанту розвитку механізму ДТП, заданого водієм ОСОБА_7 ) вказаний водій не мав технічної можливості своєчасно зупинити свій автомобіль до лінії руху пішохода.

Із висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно - трасологічної експертизи №14562/14563/13-52 від 30 січня 2014 року, яка проводилась Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз вбачається, що водій автомобіля «Hyundai H-1» ОСОБА_7 , як з вказаного слідством моменту виникнення небезпеки, так з моменту виявлення пішохода ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього шляхом застосування екстреного гальмування.

При цьому, експерти при проведенні вказаної експертизи встановили, що відстань, на якій знаходився автомобіль під керування водія ОСОБА_7 , до пішохода в момент виникнення небезпеки складає 13-14 м., а повний зупинний шлях автомобіля «Hyundai H-1» при швидкості 70 км/год. складає 51-53м., а при допустимій швидкості 60 км/год. на даній ділянці дороги 41-42м.

Враховуючи вищевказані висновки експертів погоджуюся із висновком органу досудового розслідування, що водій ОСОБА_7 незалежно від смуги руху у його напрямку не мав можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 .

Щодо сумнівів у задаванні слідчим моменту небезпеки в цій дорожній ситуації, то слідчий при його виборі керувався методичним посібником експертів «Експертний аналіз дорожньо-транспортних пригод», Київ- 1995р. під редакцією ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Відповідно до Глави 5 Момент виникнення небезпеки для руху, п.5.6.2 транспортний засіб рухається у крайньому лівому ряду, а пішохід кроком зліва направо перетинає дорогу перпендикулярно до повздовжньої осі дороги. В такій ситуації небезпека для руху виникає в момент, коли пішохід перетинає лінію, що поділяє транспортні покоти протилежних напрямків, але не пізніше входу в небезпечну зону.

З приводу доводів скаржника про те, що під час огляду місця події не зафіксовано слідів гальмування, слідчим допитано експерта трасолога Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_13 , який пояснив, що автомобілі марки «Хюндай Н-1», які обладнуються системою АБС, при застосуванні водієм екстреного гальмування, гальмівна система автомобіля не приводить до повного блокування коліс, що в свою чергу не дозволяє залишати на асфальтному покритті дороги чіткі інтенсивні сліди гальмування.

Для перевірки встановлених даних, в тому числі видимості пішохода, під час слідчого експерименту, проведеного із ОСОБА_7 слідчий запропонував водію ОСОБА_7 повторно відтворити обставини події на місці ДТП, однак останній відмовився від такої слідчої дії, пояснивши, що пройшло вже більше 5 років з моменту вчинення ДТП і він вже не пригадує детально як це відбулося, та й дорога на якій відбулося ДТП змінила свою конфігурацію.

З метою встановлення причинного зв`язку між ДТП і керування водієм ОСОБА_7 автомобілем в лівій крайній смузі, при вільній правій, слідчим допитано експерта автотехніка Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_10 , який зазначив, що якщо слідство вважає, що наїзд на пішохода відбувся саме в межах лівої смуги правої сторони дороги, а не на інших її ділянках, то при оцінці дій водія ОСОБА_7 , в частині вибраної ним смуги руху, слід, з технічної точки зору, враховувати цільову спрямованість тих вимог Правил дорожнього руху, які регламентують вибір водіями смуги руху. В даному випадку, згідно вимог п. 11.2 ПДР України водій мав би вести свій транспортний засіб якомога ближче до правого краю проїзної частини. Цільова спрямованість такої вимоги передусім пов`язана як із забезпеченням можливості безперешкодного руху у попутному напрямку транспортних засобів, які мають перевагу в русі, так із забезпеченням пропускної здатності доріг в цілому, тобто на ділянках, де не передбачений рух пішоходів дана вимога, з технічної точки зору, не повинна вважатися такою, яка може знаходитися у причинно-наслідковому зв`язку із фактом наїзду на пішохода, який рухався в поперечному напрямку, у ситуації коли водій транспортного засобу був позбавлений технічної можливості зупинити його (тобто транспортний засіб) до лінії руху пішохода чи до місця наїзду.

Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000341, що слідчим ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_6 досудове розслідування проведено повно та неупереджено, а на підставі отриманих в ході досудового розслідування даних прийнято правильне рішення про закриття цього кримінального провадження. Доводи особи, яка подала скаргу фактично зводяться до їх незгоди із висновками експертиз, належну оцінку яким у сукупності надано органом досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що у скарзі не наведено переконливих доводів, які б стверджували б про те, що шляхом проведення додаткових дій, які ні скаржником ні його представником чітко не визначені та не вмотивовані, будуть встановлені достатні дані, які б виключали підстави для закриття кримінального провадження, а відтак, слід відмовити у задоволенні скарги.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.303, 304, 306, 318-380 КПК України,

у х в а л и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000341 від 25 березня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький райнний суд м.Львова протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1