Справа № 1304/5298/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 11/783/490/13 Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2013 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Макойди З.М., Олексієнко М.Ю.,

при секретарі Мержвінській О.А.,

з участю прокурора Добровольського П.О.,

засудженого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляціями державного обвинувача та засудженого ОСОБА_1 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня 2012 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Львова, громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше неодноразово судимий, останній раз 21 грудня 2009 року Личаківським районним судом м. Львова за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі /на підставі постанови Сихівського районного суду м. Львова від 29.08.2011 року відповідно до ст.81 КК України звільнений умовно-достроково на десять місяців чотири дні/, без певного місця проживання

засуджений за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано до покарання за новим вироком невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2009 року і остаточне покарання призначене - чотири роки один місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід - взяття під варту - залишено засудженому без зміни до вступу в законну силу.

Строк відбуття покарання засудженому рахується з 23 березня 2012 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Судом вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами відповідно до чинного законодавства.

ОСОБА_1 01 березня 2012 року, о 19 год. 30 хв., знаходячись на перехресті вулиць Куліша та Зернової у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, попросивши телефон для того щоб подзвонити, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_2 мобільний телефон "Айфон-4" імеі: НОМЕР_2 SVN:НОМЕР_3, вартістю 1000 гривень із сім карткою мобільного оператора "Лайф", вартістю 10 гривень, після чого з місця скоєння злочину втік, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 1010 гривень

На цей вирок прокурор Вилка С.С., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 покарання за ч.2 ст.186 КК України п'ять позбавлення волі, за ст.71 КК України - п'ять років чотири місяці позбавлення волі. Свої вимоги він мотивує тим, що судом першої інстанції обрано засудженому покарання, яке не є достатнім для його виправлення та перевиховання; не було належним чином враховано те, що вчинений ОСОБА_1 злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України є корисливим, відноситься до категорії тяжких злочинів; ОСОБА_1 раніше неодноразово судимий, останній раз 21.12.2009 року Личаківським районним судом м. Львова за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі, судимість ОСОБА_1 на момент вчинення нового злочину не погашена у встановленому законом порядку; в ході досудового так і судового слідства ОСОБА_1; вини в інкримінованому йому злочині не визнав, фактично перешкодив встановленню істини у справі, що свідчить про відсутність у останнього належної оцінки вчиненого кримінально-караного діяння та усвідомлення вини у скоєному.

На вирок суду засуджений ОСОБА_1 теж подав апеляцію та зміни до неї, в яких просить вирок щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Свої вимоги мотивує тим, що судове слідство проведено однобічно, неповно, з порушенням кримінального закону. Не допитано свідків, покази яких є важливими для правильного вирішення справи, в обвинувальному висновку вказані невірні дані про його попередні судимості, потерпілий сам добровільно віддав йому телефон, тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, засудженого ОСОБА_1 в підтримання внесених ними апеляцій, провівши судове слідство, в ході якого перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Так, висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_1 у скоєному злочині, його вина у вчиненні інкримінованого злочину стверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_2, який в суді першої інстанції пояснив, що 01.03.2012 року, близько 19 год. 30 год., він вийшов з кафе "Накат", що на вул. Куліша у м. Львові, та попрямував на вул. Зернову, де хотів придбати сигарети, після чого збирався сісти на маршрутне таксі для того щоб доїхати додому. З собою він мав мобільний телефон "Айфон-4", в якому була вставлена сім картка оператора мобільного зв'язку "Лайф" із номером НОМЕР_1, і який знаходився в лівій кишені його штанів. На вулиці в цей час вже було темно. На вул. Куліша він повернув на вул. Зернову та хотів перейти на іншу сторону, де знаходяться торгові кіоски, але як тільки він повернув із вул. Куліша на вул. Зернову та пройшовши близько трьох метрів, відчув удар по нозі ззаду, від якого впав на землю. Впавши на землю, він відчув як невідома особа притисла його до землі, впершись в спину коліном та відразу засунула руку в передню ліву кишеню його штанів, звідки вийняла вище вказаний мобільний телефон "Айфон-4", і одразу ж побігла в сторону вул. Куліша, звернувши, наліво в сторону ТЦ "Магнус". Він обернувся, та не встигши піднятися на ноги, на відстані приблизно три метри від себе зі спини побачив чоловіка, який біг в сторону вул. Куліша, звернувши наліво до ТЦ "Магнус". Коли він підвівся на ноги побіг за вказаним чоловіком, однак, коли звернув за кут вулиць Зернова-Куліша, того чоловіка він вже не бачив. Після цього повернувся до бару "Накат", де розповів ОСОБА_3, про те що невідомий чоловік викрав у нього його мобільний телефон та попросив у неї її телефон для того щоб зателефонувати на свій, однак його мобільний телефон вже був вимкнутим. Після того у він поїхав додому в с. Страдч. Сума матеріальних збитків, завданих йому викраденням його мобільного телефону становить 1010 грн., в цю суму входить вартість мобільного телефону 1000 грн. та 10 грн. - вартість сім картки.

Показаннями свідка ОСОБА_4, який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що на початку березня 2012 року він знаходився в дома у своїх товаришів, де також був ОСОБА_5 Останній показав йому мобільний телефон "Айфон-4", сенсорний, чорного кольору, та запропонував йому купити у нього цей мобільний телефон за 400 гривень. Ця розмова відбувалася лише між ним та ОСОБА_5 Він сказав ОСОБА_5, що може дати за телефон 200 грн. ОСОБА_5 сказав, що мобільний телефон він купив у ОСОБА_1 за 500 грн. Також ОСОБА_5, пояснив, що мобільний телефон ОСОБА_1 (з його ж слів) вкрав в районі готелю "Львів", у кого саме не повідомив. Зі слів ОСОБА_5, він дізнався, що він користується сім карткою оператора мобільного зв'язку "Лайф", тією, яка була у мобільному телефоні, коли йому його продав ОСОБА_1 Він дав ОСОБА_5 200 грн. за телефон, а ОСОБА_5 передав йому телефон "Айфон-4" чорного кольору. На наступний день він почав користуватися купленим у ОСОБА_5 мобільним телефоном марки "Айфон-4" чорного кольору, в який вставив свою сім картку оператора мобільного зв'язку "Лайф". 15 березня 2012 року на вул. Коперника у м. Львові до нього підійшли працівники міліції, які попросили його пройти в Галицький РВ для дачі пояснень. В Галицькому РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області працівники міліції повідомили йому, що він користується краденим мобільним телефоном. В подальшому він в присутності двох понятих добровільно видав працівникам міліції куплений у ОСОБА_5 мобільний телефон "Айфон-4" чорного кольору, про що було складено протокол, в якому він поставив свій підпис.

Показаннями свідка ОСОБА_5, оголошеними в судовому засіданні, про те, що приблизно в кінці лютого на початку березня 2012 року, точно не пригадує, він разом із своїм знайомим ОСОБА_6 на таксі із незнайомим таксистом на автомобілі "Деу", темного кольору їхали з вул. Грінченка в центральну частину м. Львова. Коли вони виїжджали на вул. 700-річчя Львова до ОСОБА_6 на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_1 і сказав щоб ОСОБА_6 разом з ним під'їхали до готелю "Львів", це було близько 20.00-21.00 год., точно не пригадує, на дворі було темно. Після того він та ОСОБА_6 на цьому ж таксі під'їхали під готель "Львів", де вони почекали ОСОБА_1 Приблизно через 5 хв. до них підійшов ОСОБА_1 і сів в салон автомобіля. ОСОБА_1 сказав йому, що він має дорогий мобільний телефон, який викрав у невідомої людини неподалік від готелю "Львів". ОСОБА_1 сказав що хоче продати цей мобільний телефон за 500 грн., тому що йому дуже потрібні гроші. Після тих слів ОСОБА_1 він сказав, що у нього є 500 гривень і він може дати за мобільний телефон 500 грн., але для цього потрібно поїхати до нього додому, щоб взяти гроші. ОСОБА_1 погодився і вони поїхали до нього додому на АДРЕСА_1. Під'їхавши під під'їзд будинку, ОСОБА_1 дав йому вище вказаний мобільний телефон. Цей мобільний телефон був чорного кольору, з великим дисплеєм. Характерним у мобільному телефоні було те, що на склі дисплею зліва була помітна тріщина. Він вийшов із таксі, зайшов до себе додому, взяв в дома 500 гривень, а мобільний телефон, який йому передав ОСОБА_1, залишив у себе дома, вийшов з будинку, підійшов до таксі, сів в салон автомобіля та дав ОСОБА_1 гроші в сумі 500 грн. за мобільний телефон. Це було близько 21.30 год. ОСОБА_1 сказав йому, що через декілька днів він віддасть мені гроші і забере у нього вказаний мобільний телефон, тобто ОСОБА_1 залишив вказаний мобільний телефон у нього "в заставу". Оглянувши мобільний телефон, який він купив у ОСОБА_1, він виявив у даному мобільному телефоні сім-картку мобільного оператора "Лайф", яку він вийняв із мобільного телефону. Десь через два дні після того близько 12.00 год. він знаходився в ОСОБА_6 на АДРЕСА_2, куди зайшов ОСОБА_4. Він показав ОСОБА_4 мобільний телефон, який йому продав ОСОБА_1 і сказав, що хоче продати вказаний мобільний телефон за 300 гривень. ОСОБА_4 сказав йому, що за цей мобільний телефон він може дати 200 гривень не більше. Він погодився і віддав ОСОБА_4 вище вказаний мобільний телефон за 200 грн., при цьому він сказав ОСОБА_4, що мобільний телефон йому продав ОСОБА_1 за 500 гривень. Характерним для вказаної сім картки було те, що вона була обрізана. Він показав ОСОБА_4 сім картку, для того, щоб він таким самим чином обрізав свою сім картку, перед тим як вставляти її у мобільний телефон. Сім картку мобільного оператора "Лайф", яка була у мобільному телефоні, коли йому його продав ОСОБА_1 він залишив у власне користування. А саме він час-від-часу вставляв цю сім картку у свій мобільний телефон, коли йому потрібно було зателефонувати на телефон оператора "Лайф". Приблизно в середині березня 2012 року до нього додому на АДРЕСА_1 прийшли працівники міліції, які вилучили у нього сім картку мобільного оператора "Лайф", яка була у мобільному телефонові, коли йому продав ОСОБА_1, а також відібрали у нього письмові пояснення, під час дачі яких він розповів про вище вказані обставини.

Показаннями свідка ОСОБА_6, оголошеними в судовому засіданні, який дав покази аналогічні показам ОСОБА_5

Показаннями свідка ОСОБА_3, оголошеними в судовому засіданні, про те, що 01 березня 2012 року вона в барі "Накат", що навпроти СІЗО в м. Львові, святкувала свій день народження. Серед її знайомих на дні народження був ОСОБА_2, який прийшов в бар близько 15 год. При розмові із ОСОБА_2 вона бачила в нього мобільний телефон чорного кольору, сенсорний "Айфон". Близько 19.30 - 20.00 год. вона, зайшовши з вулиці в приміщення бару, побачила ОСОБА_2, який на вигляд був дуже схвильований, і повідомив, що у нього невідомий чоловік біля готелю "Львів" викрав мобільний телефон марки "Айфон". Також ОСОБА_2 попросив у неї мобільний телефон щоб зателефонувати на свій, але чи ішли гудки чи ні, вона не знає. Про обставини, як саме у нього був викрадений мобільний телефон, ОСОБА_2 нічого не говорив, але коли він повідомляв про викрадення телефону, то побачила що у нього були забруднені штани та куртка спереду і на рукавах.

Протоколами ставок віч-на-віч від 23.03.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, від 29.03.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, від 29.03.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, від 04.04.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Протоколом особистого огляду від 15.03.2012 року, згідно з яким 15.03.2012 року у ОСОБА_4 в присутності двох понятих вилучено мобільний телефон "Айфон-4" імеі: НОМЕР_2 SVN:НОМЕР_3, а ОСОБА_4 при цьому пояснив, що цей мобільний телефон йому продав ОСОБА_5

Протоколом добровільної видачі від 16.03.2012 року, згідно з яким 16.03.2012 року ОСОБА_5 в присутності двох понятих добровільно видав сім картку оператора мобільного зв'язку "Лайф", номер НОМЕР_1 і пояснив, що цю сім картку він вийняв з мобільного телефону, який йому продав ОСОБА_1

Протоколом пред'явлення предметів для впізнання від 24.04.2012 року, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_2 впізнав належний йому мобільний телефон марки "Айфон-4" імеі: НОМЕР_2 SVN:НОМЕР_3 і пояснив, що саме це той мобільний телефон, який у нього було відкрито викрадено 01.03.2012 року.

Висновком товарознавчої експертизи № 454 від 19.04.2012 року, згідно з яким залишкова вартість представленого на дослідження мобільного телефону марки "Айфон-4" з урахуванням зносу ймовірно може становити 404 грн.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна - мобільного телефону ОСОБА_2

Покликання в апеляції засудженого ОСОБА_1 на те, що судове слідство проведено однобічно, неповно, з порушенням кримінального закону, не допитано свідків, а потерпілий сам добровільно віддав йому телефон, і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України, є необґрунтованими, не відповідає дійсності та спростовується наведеними вище доказами. Судом всебічно, повно та об'єктивно досліджено всі обставини справи, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України ґрунтується на доказах, яким дано оцінку в сукупності; судом за власною ініціативою, відповідно до вимог ст.306 КПК України 1960 року, було оголошено показання свідків, які не з"явилися в судове засідання, і ОСОБА_1 під час судового слідства не заявлялися клопотання про допит свідків, а тому це не може ставити під сумнів обґрунтованість вироку; кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.186 КК України є правильною, оскільки він повторно відкрито викрав мобільний телефон марки "Айфон-4" ОСОБА_2 із сім карткою мобільного оператора "Лайф", що підтверджується сукупністю зібраних та перевірених в судовому засіданні доказів.

Доводи прокурора в апеляції про невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості є необґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що, призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, і призначене засудженому покарання відповідає тяжкості злочину та особі засудженого та з врахуванням пом'якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в достатній мірі врахував те, що ОСОБА_1 вчинив тяжкий злочин, що він раніше неодноразово судимий, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, ніде не працює, обставинами, що пом'якшують покарання - позитивну характеристику з ВК № 48.

За таких обставин, призначене засудженому покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України. Також судом обґрунтовано, відповідно до вимог ст.71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2009 року.

При дослідженні матеріалів справи колегія суддів не встановила обставин, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 слід залишити без зміни, а внесені апеляції без задоволення.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня 2013 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції державного обвинувача та засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.

Судді: Данко В.В. Макойда З.М. Олексієнко М.Ю.

Оригінал ухвали.