Справа № 482/504/15-к 21.08.2015 21.08.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/590/15 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000935 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Миколаївської області на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2015 року, яким:

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Нова Одеса Миколаївської області, мешканця

АДРЕСА_1 , не
працюючого, з базовою загально-середньою
освітою, не одруженого, громадянина України,
такого, що немає судимості,
-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК

України;

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця м. Нова Одеса Миколаївської області,
мешканця
АДРЕСА_1 ,
працюючого водієм ФОП « ОСОБА_8 » з
середньою спеціальною освітою, одруженого, має
на утриманні двох малолітніх дітей, громадянина
України, раніше судимого 23 лютого 2015 року
Новоодеським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК
України до 3-х років позбавлення волі,
-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК

України;

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця
с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської
області, мешканця
АДРЕСА_1 ,
не працюючого, з середньою спеціальною
освітою, не одруженого, має на утриманні двох
малолітніх дітей, громадянина України, раніше
судимого 23 лютого 2015 року Новоодеським
районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х
років позбавлення волі,
-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК

України;

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця
м. Нова Одеса Миколаївської області, мешканця

АДРЕСА_2 , не
працюючого, з середньою освітою, одруженого,
має на утриманні одну неповнолітню та двоє
малолітніх дітей, громадянина України, раніше не
судимого,
-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК

України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_11 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_12 ,
Зміст вироку суду першої інстанції.
Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цим же вироком:
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Новоодеського районного суду від 23 лютого 2015 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяці;
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Новоодеського районного суду від 23 лютого 2015 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяці;
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 в солідарному порядку на користь:

- Миколаївського міжрайонного управління водного господарства 15261 грн. на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди;

- ОСОБА_13 328 грн. на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 на користь держави, з кожного по 245,52 грн. процесуальний витрат по залученню експертів для проведення експертиз.

Згідно вироку суду, 24 грудня 2014 року близько 22 години ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, з метою викрадення чужого майна, прибули на насосну станцію Новоодеської експлуатаційної дільниці Миколаївського міжрайонного управління водного господарства, що розташована на околиці м. Нова Одеса Миколаївської області.

Знаходячись на території насосної станції, обвинувачені помітили охоронця станції ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 дійшли між собою злочинної змови щодо вчинення відкритого заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я охоронця.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи в групі за попередньою змовою між собою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проникли до приміщення насосної станції, де їх побачив охоронець ОСОБА_13 , який зачинив двері і тримав їх руками із середини кімнати для охорони.

Долаючи спротив охоронця, ОСОБА_6 із ОСОБА_7 вирвали двері і забігли до кімнати, в результаті чого ОСОБА_13 впав та вдарився головою об бетонний поріг і розбив голову.

ОСОБА_6 надав охоронцю ОСОБА_13 медичну допомогу, після чого вказані особи наказали ОСОБА_13 не вчиняти будь-який дій та не чинити опір, на що охоронець усвідомлюючи протиправність дій вказаних осіб, виконав їх вимогу.

В подальшому, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 діючи в групі за попередньою змовою між собою, відкрито заволоділи майном насосної станції Новоодеської експлуатаційної дільниці ММУВГ, а саме: статором електродвигуна вартістю 15000 грн., ланцюгом монорельсу ручної талі, вартістю 2500 грн., мобільним телефоном «Нокія 1280», вартістю 261 грн., а також заволоділи майном охоронця ОСОБА_13 , а саме, мобільним телефоном марки «Самсунг», вартістю 178 грн.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 залишили місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Зазначає, що судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання не враховано вчинення ним тяжкого злочину та обставин скоєного, а саме, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщенні та поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

Не погоджується і з рішенням суду щодо наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як відшкодування потерпілому ОСОБА_13 заподіяної шкоди, так як такого відшкодування ОСОБА_6 не здійснював.

Доводи потерпілого ОСОБА_13 , викладені в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора.
Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Вважає вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2015 року та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України законним.

Вказує, що судом враховані всі обставини справи, його позицію щодо покарання та його відбуття ОСОБА_6 .

Зазначає, що ОСОБА_6 неодноразово вибачався перед ним, вони примирилися, а також ОСОБА_6 відшкодував йому частково моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Мотиви ухваленого рішення.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, та доводи потерпілого ОСОБА_13 , викладені в запереченнях, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції докази досліджені в порядку, передбаченому вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України. Фактичні обставини справи та кваліфікація злочину за ч. 3 ст. 186 КК України апелянтом не оспорюються.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання, суд у вироку врахував вчинення ним тяжкого злочину, його роль як співучасника скоєного, обставини, які пом`якшують покарання повне визнання своєї вини, каяття, активне сприяння слідству у встановленні об`єктивної істини по справі та у розкритті злочину, часткове усунення негативних наслідків заподіяної злочином матеріальної шкоди шляхом повернення потерпілим деякого майна, часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_13 заподіяної злочином шкоди.

Вид та розмір покарання призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України апелянтом не оспорюється.

Проте, висновок суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції визнає хибним, оскільки, він фактично не вмотивований.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Всупереч цьому, визначаючи ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, суд першої інстанції виходив лише з класифікації злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. Судом не враховано в повному обсязі конкретні обставини вчиненого злочину, зокрема, те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин за попередньою змовою із трьома особами, із застосуванням засобів конспірації (маски, бахіл), а також те, що даний злочин вчинено із застосуванням насильства, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку, як вчиненого злочину, так і осіб, які його вчинили.

Зазначивши у вироку про врахування посередньої характеристики ОСОБА_6 , суд першої інстанції залишив поза увагою дані щодо вчинення останнім адміністративного правопорушення, який також пов`язаний з насильством.

Так, як свідчать дані характеристики дільничного інспектора Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області (а.п. 116), які підтверджені обвинуваченим під час апеляційного розгляду, ОСОБА_6 16 вересня 2014 року притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП насильство в сім`ї.

Крім того, ОСОБА_6 , хоч і є таким, що не має судимості відповідно до положень ст. 89 КК України, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, у тому числі і за корисливий (крадіжка). Звільнявся від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, проте це не дало позитивних результатів щодо його виправлення, що характеризує його як особу схильну до продовження злочинної діяльності.

Є необґрунтованим посилання суду першої інстанції на часткове відшкодування ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_13 заподіяної злочином шкоди, оскільки, згідно з матеріалами кримінального провадження, на момент його розгляду в суді першої інстанції лише ОСОБА_10 та ОСОБА_9 добровільно відшкодовано потерпілому ОСОБА_13 частину заподіяної тому моральної шкоди, відповідно, 1000 грн. та 2000 грн.

Часткове відшкодування на стадії апеляційного розгляду ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_13 моральної шкоди в розмірі 1000 грн. та позиція потерпілого ОСОБА_13 щодо відбування ОСОБА_6 призначеного покарання, на думку суду апеляційної інстанції, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини справи, які приведені вище, не є безумовними підставами для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбуття покарання, з застосуванням ст. 75 КК України. Суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, а саме, застосував ст. 75 КК України щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, яка не підлягала застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 392 КПК України, при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування кримінального закону.

У зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції зазначеного кримінального закону, що потягло неправильне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, вирок суду першої інстанції в цій частині відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з постановленням нового вироку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України в бік погіршення становища обвинуваченого.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 420, 426, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Миколаївської області задовольнити.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2015 року відносно ОСОБА_6 у частині звільнення його від відбування призначеного цим вироком покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, з випробуванням з іспитовим строком три 3 роки на підставі ст. 75 КК України з покладанням на обвинуваченого обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися до вказаної інспекції для реєстрації відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України скасувати.

Вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати ОСОБА_6 з моменту звернення вироку апеляційного суду до виконання.

Зарахувати в строк відбування покарання знаходження ОСОБА_6 під вартою у період з 22 січня 2015 року по 12 червня 2015 року включно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, роз`яснивши іншим учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Головуючий

Судді: