АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/1638/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0002247 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_6 зі змінами до апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Канів Черкаської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимої:

- 06.12.1999 Радянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 140; ч. 2 ст. 140; ч. 2 ст. 81; ч. 4 ст. 81; ст.ст. 17, 42 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна;

- 24.11.2003 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- 03.10.2008 Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці;

- 31.10.2011 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- 19.03.2015 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп., -

- яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

встановила:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року, виконувати самостійно.

У справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_12 13.03.2014 року приблизно о 15 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні магазину «Вишукана Річ», м. Київ, пр. Перемоги, 136, з метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на повторне заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, з метою обернення на свою користь та незаконного особистого збагачення, шляхом вільного доступу, поклала до поліетиленового пакету, з яким прийшла, чуже майно, а саме: 2 сукні, загальною вартістю 3100 грн. 00 коп.

Після цього, маючи намір повторно викрасти чуже майно, обвинувачена ОСОБА_8 довести кримінальне правопорушення до кінця,не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки була зупинена ОСОБА_10 , яка є власником вказаного магазину, разом з товаром, який намагалась викрасти.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину та доведеність вини, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що судом необґрунтовано звільнено обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, оскільки не враховано в повній мірі дані про особу обвинуваченої, а саме те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судима, за попередніми вироками відбувала реальне покарання, проте, не зважаючи на це, звільнившись з місць позбавлення волі, знаючи про наслідки вчинення нового корисливого злочину, знову вчинила новий злочин, що свідчить про суспільну небезпеку ОСОБА_8 , а отже про необхідність призначення останній покарання у виді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України.

У змінах до апеляційної скарги заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та постановлення нового вироку, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 15 ч.3, ст. 185 ч. 2 КК України три роки позбавлення волі та згідно ст. 70 ч. 4 КК України, ст. 72 КК України покарання за новим вироком та покарання за вироком у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, призначене ОСОБА_8 за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року виконувати самостійно.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 зазначає, що вирок Святошинського районного суду м. Києва є законним та обґрунтованим. При визначенні виду та розміру покарання судом враховано всі характеризуючи дані про особу ОСОБА_8 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого остання обвинувачується, обставини, що пом`якшують покарання, а тому, захисник зазначає, що заявлені в апеляційній скарзі підстави для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, є необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, пояснення захисника, яка заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, зазначила, що обвинувачена ОСОБА_8 має ряд тяжких захворювань, крім того у ОСОБА_8 виявлена підозра на захворювання туберкульоз легенів, матеріальна шкода потерпілій відшкодована, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами в справі в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченою, досліджувались судом за згодою обвинуваченої та інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та ніким з учасників провадження в апеляційних скаргах не оспорюються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, яка не працює, не заміжня, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується посередньо, за даними облікової документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак перебуває під диспансерно-динамічним наглядом з 1990 року, також знаходиться на диспансерному обліку у Київському міському центрі з 2007 року, раніше є судимою за корисливі злочини, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням зазначених обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку, про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та можливість її виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, навівши у вироку ґрунтовні мотиви застосування ст. 75 КК України.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 щиро розкаялася у вчиненому злочині, матеріальна шкода не заподіяна, а також те, що ОСОБА_8 страждає на ряд хронічних захворювань, крім того, в даний час у неї виявлена підозра на захворювання туберкульоз легенів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу із застосуванням до обвинуваченої ст. 75 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченій не врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_8 , яка раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є безпідставними, оскільки зазначені обставини були враховані судом при призначенні покарання. Сама по собі тяжкість вчиненого діяння та наявність даних про притягнення особи раніше до кримінальної відповідальності в силу закону не є перешкодою для ухвалення зазначеного рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що посилання у змінах до апеляційної скарги прокурора на те, що у резолютивній частині вироку суд повинен послатись на ч. 4 ст. 70 КК України, замість ст. 71 КК України, заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_8 вчинила крадіжку до постановлення вироку Солом`янським районним судом м. Києва від 19 березня 2015 року та зазначене покарання за цим вироком у виді штрафу в розмірі 1700 гривень нею виконано 19 березня 2015 року, що підтверджується квитанцією, у зв`язку з цим в резолютивну частину вироку необхідно внести зміни, вказавши замість статті 71КК України, ч. 4 статті 70 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_6 , зі змінами до апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити, зазначивши в резолютивній частині вироку: на підставі ст. 70 ч.4, ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та вироком Сололм`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року виконувати самостійно.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року, яким ОСОБА_8 визнана винуватою за ст. 15 ч.3, ст. 185 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком - три роки та покладенням обов`язків на підставі ст. 76 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

____________________ ______________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4