н/п 1-кс/640/9107/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що в ході розгляду інспектором відділу УПД ГУНП України в Харківській області ОСОБА_5 матеріалів ДТП, яка мала місце 19.12.2015 року о 18:00, було встановлено, що технічний паспорт на автомобіль "VW PASSAT" д.н.з. " НОМЕР_2 ", серія НОМЕР_1 не відповідає оригіналові та змінений номер кузова та власник.
21.12.2015 під час огляду місця події гр. ОСОБА_6 , 1992 р.н., добровільно видав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "VW PASSAT" д.н.з. " НОМЕР_2 ", серія НОМЕР_1 , який має ознаки підробки.
У зв`язку з тим, що вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу підлягає перевірці на предмет його достовірності, прокурор просить накласти на нього арешт.
При розгляді клопотання у судовому засіданні прокурор його підтримав.
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, судом вживались заходи щодо належного їх повідомлення про час та місце розгляду клопотання прокурора щодо накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації, яка отримана під час проведення 21.12.2015 огляду місця дорожньо-транспортної події, яка мала місце 19.12.2015 року о 18:00, на майні у вигляді свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 видане 20.12.2013 року Центром ДАІ 6301 на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що було добровільно видане гр. ОСОБА_6 , 1992 р.н., яке є предметом кримінального правопорушення, відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України, як тимчасово вилучене майно, та яке може бути речовими доказами, - на це майно слід накласти арешт.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Накласти арешт на майно, а саме: на свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 , видане 20.12.2013 року Центром ДАІ 6301 на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1