Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 551/1240/14-к
Провадження № 1-кс/553/611/2015
У Х В А Л А
Іменем України
26.10.2015м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_10 ,

розглянувши матеріали заяви представника потерпілого ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 про відвід головуючої судді ОСОБА_11 від розгляду кримінального провадження № 551/1240/14к по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До Ленінського районного суду м. Полтави в червні 2015 року надійшла заява ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 про відвід головуючої судді ОСОБА_11 від розгляду кримінального провадження № 551/1240/14к по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 125 КК України. В даній заяві останній посилався на те, що представником потерпілого ОСОБА_9 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_10 було подано до Прокуратури Полтавської області заяву про злочин службовими особами, в тому числі суддею ОСОБА_11 , в провадженні якої перебуває кримінальне провадження № 551/1240/14к по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 125 КК України, що на думку заявника є суттєвою обставиною, яка виключає об`єктивність та неупередженість при розгляді даного кримінального провадження.

В обґрунтування даної заяви заявником ОСОБА_10 також зазначались обставини, які на думку останнього свідчать про порушення принципів об`єктивності та неупередженості при розгляді даного кримінального провадження, та відповідно є підставою для звернення останнього з заявою про відвід головуючої судді, а саме: прийняття головуючою суддею ОСОБА_11 кримінального провадження з невірною кваліфікацією; невжиття та неприйняття дій головуючою суддею ОСОБА_11 по явці підсудного ОСОБА_12 близько 4 разів до суду, що залишалось без відповідної уваги та реагування головуючої судді; порушення головуючою суддею ОСОБА_11 при ухваленні в ході підготовчого судового розгляду - процесуального рішення таємниці нарадчої кімнати; порушення вимог КПК України в редакції 2012 року при розгляді заявлених відводів, а саме розгляд заяви про відвід судді ОСОБА_1 до розгляду відводу їй, як головуючій у кримінальному провадженні, та наявності на розгляді відводу судді ОСОБА_13 у низці відводів, в тому числі і судді ОСОБА_11 .. Вказані вище обставини та факти, на думку заявника, виключають участь судді ОСОБА_11 у розгляді кримінального провадження № 551/1240/14к по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 125 КК України.

Крім того, в судовому засіданні від 29.07.2015 року заявником було подано до суду пояснення та доповнення до першочергової заяви про відвід судді ОСОБА_11 від розгляду кримінального провадження № 551/1240/14-к за обвинуваченням ОСОБА_12 , в якій з детальним посиланням на норми національного і міжнародного законодавства в сфері захисту прав людини та інші міжнародні пакти щодо регламентації поведінки суддів та їх незалежності, а також конкретні рішення Європейського суду з прав людини, останнім вказувалося на наступні обставини, які вказують на упередженість судді ОСОБА_11 , а саме:

1)залишення останньою на підготовчому судовому засіданні без задоволення клопотання представника потерпілого про дозвіл на проведення в залі судових засідань при розгляді у відкритому судовому засіданні відео зйомки на портативну відео апаратуру, марки SONY;

2)здійснення останньою ряду порушень норм КПК безпосередньо у підготовчому судовому засіданні: безпідставне залишення без задоволення клопотання останнього про повернення обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам КПК, оскільки обвинувальний акт, всупереч вимогам ч.3 ст. 291 КПК України, не був підписаний прокурором, а лише затверджений, а також містив низку інших порушень, передбачених ст. 291 КПК України, які були залишені суддею поза увагою;

3)невідповідність ухвали від 20.03.2015 року про підготовче судове засідання перебігу судового засідання, а саме неповне викладення доводів потерпілої сторони, на які вона посилалася у своєму клопотанні про повернення обвинувального акта прокурору;

4)порушення суддею ОСОБА_11 порядку вирішення питаннь у підготовчому судовому засіданні, а саме: одноособове вирішення нею питання відкритого / закритого судового слухання, складу осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, пропущення нею стадії клопотань та невжиття інших дій, спрямованих на підготовку розгляду справи, що призвело до порушення прав представника потерпілого реалізувати свої процесуальні права шляхом заявлення клопотань про виклик осіб для допиту, витребування речей та документів, в зв`язку з чим ухвала суду не містить зазначення свідків, які підлягають виклику в судове засідання;

5)відсутність технічного запису першого судового засідання під головуванням судді ОСОБА_11 , на якому остання повідомила про витребування справи Апеляційним судом Полтавської області в той час, як колегія суддів апеляційного суду для розгляду клопотання про зміну підсудності ще не була визначена автоматизованою системою, що свідчить, на думку заявника, як позасудовий тиск на суддю та пряме втручання у здійснення нею правосуддя, що унеможливлює її об`єктивність;

6)перебування кримінального провадження відносно ОСОБА_12 після її повернення з апеляційної інстанції у голови суду, а не судді, що свідчить про тиск на суддю з боку осіб, які виконують адміністративні обов`язки в суді (голова суду чи голови колегії);

7)всупереч вимогам ч.3 ст. 315 КПК України, необгрунтування суддею ОСОБА_11 жодним процесуальним джерелом доказів необхідність обрання саме такого запобіжного заходу для обвинуваченого, майже автоматичне задоволення клопотання прокурора з цього питання, що вказує на необгрунтованість рішення суду, упереджене ставлення судді до однієї із сторін процесу прокурора, що в свою чергу може призвести до прийняття незаконного рішення та вказує на попереднє сформування суддею ОСОБА_11 власного бачення справи, що і завадить їй бути в подальшому неупередженою;

8)незаявлення суддею ОСОБА_11 самовідводу при розгляді заяви про відвід судді ОСОБА_1 по цій же справі, в межах якої питання про її відвід ще не було вирішено, що на думку заявника вказує не лише про упередженість останньої під час винесення будь-якого судового рішення по даній справі, а й про визначення справи про відвід судді ОСОБА_1 поза межами автоматизованої системи документообігу суду та ст. 35 КПК України, де при визначенні судді враховуються обставини, що виключають його участь у справі, серед яких безумовно, є нерозглянута заява про відвід судді, що суперечить п. 25 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) та порушує вимоги ч.1 ст. 80 КПК України. На думку заявника в даному випадку суддя ОСОБА_11 за наявності прямої зацікавленості, ігноруючи норму закону, не виконала свій прямий обов`язок, що лише підтверджує сумніви у її об`єктивності. За твердженням заявника суддя ОСОБА_11 вже допустила винесення судового рішення, будучи прямо заінтересованою у вирішення заявленого їй відводу, що лише свідчить, про наявність якогось позапроцесуального інтересу у судді та відсутність внутрішньої дисципліни та дотримання норм суддівської етики. Одноразове порушення закону з боку судді виключає гарантії від інших порушень під час розгляду тієї ж справи за участю тих же учасників;

9)в порушення ч.3 ст. 81 КПК України ненадання суддею ОСОБА_11 своїх особистих пояснень при розгляді їй відводу, що є одним із проявів принципів безсторонності та змагальності, та в свою чергу лише підтверджує, на думку заявника, наявні сумніви в неупередженості судді, якому заявлено відвід, та є спробою усунути ті законні гарантії, що передбачені Конституцією України та законами щодо незалежності судді при здійснені правосуддя та підкорення їх лише закону;

10)висловлення заявником, як представником потерпілого по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_12 , в своїй заяві про відвід судді ОСОБА_11 та усних поясненнях критики процесуальній поведінці останньої, а також сам факт заявлення судді ОСОБА_11 відводу в тому числі із причин порушення таємниці нарадчої кімнати, що було зафіксовано на технічні засоби та стало відомо самій головуючій і що в свою чергу є тим фактом, який прямо впливає на безсторонність та неупередженість судді. Окрім того, на думку заявника, активна позиція потерпілої сторони щодо вирішення питання про зміну підсудності вже сама по собі може викликати незадоволення судді через тривалий строк розгляду такої «простої» справи з «непростими» учасниками і також впливає на упередженість судді по даній справі.

Заявник в судовому засідання підтримав дані заяви та наполягав на їх задоволенні, вказував на аналогічні порушення порядку розгляду заяв про відвід, допущені іншими суддями Ленінського районного суду м. Полтави поданих в рамках розгляду даної заяви про відвід судді ОСОБА_11 , що також свідчить про упередженість та незаконність прийнятих ними рішень.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення даної заяви, посилаючись на те, що поняття відводу є гарантією правосуддя, законності дій судді при розгляді відповідної справи. Так, наведені заявником в заяві доводи на думку останнього, як порушення принципів об`єктивності та неупередженості головуючої судді ОСОБА_11 мають оціночний характер і вказані факти останнім є по своїй природі суперечливими, які при цьому прямо не вказують на те, що дії головуючої судді у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 мають упереджений характер. При цьому, наведення заявником, як підстав відводу порушення суддею ОСОБА_11 таємниці нарадчої кімнати при ухваленні процесуального рішення при попередньому розгляді кримінального провадження є безпідставним, оскільки головуючою не було порушено процес оцінки доказів на даній стадії розгляду кримінального провадження. В сукупності наведені заявником підстави для відводу головуючої судді ОСОБА_11 , на думку прокурора, є такими, що не доводять упередженість головуючої суді і порушення нею об`єктивності розгляду кримінального провадження та при цьому процесуальні права заявника головуючою ніяким чином не були порушені. З вказаних підстав просив відмовити в задоволенні даних заяв з урахуванням доповнень в зв`язку з безпідставністю.

Суд заслухавши доводи та пояснення заявника, твердження прокурора, дослідивши докази, надані заявником, та матеріали справи в їх сукупності приходить до висновку щодо задоволення даної заяви за наступних обставин.

Досвід розвинутих країн світу , як негативний, так і позитивний, свідчить, про вирішення суперечностей у мирному, вільному суспільстві не можливе без існування неупередженого, незалежного, об`єктивного арбітра, який протистоїть політичному, економічному та будь якому іншому тиску, управляється на засадах самоврядування без участі представників інших владних структур, має достатнє фінансове та матеріально технічне забезпечення, вільний від корупції та забезпечений відповідними передбаченими законом процесуальними можливостями утвердити в суспільстві повагу до своїх рішень.
Цей арбітр у всьому світі зветься судом, суддею. Він наділяється особливими якостями, особливим захистом, особливими гарантіями й особливими можливостями для того, щоб забезпечити головні стандарти правосуддя: неупередженість і відкритість, компетентність та незалежність, розгляд справ в межах розумного часу.
Саме на цих критеріях акцентується увага у Європейській Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року ( далі Конвенція), в Європейській Хартії про статус суддів 1998 року та багатьох інших міжнародних нормативних актах.
Водночас, ще древні мудреці стверджували, що саме неупередженість позбавляє неправду Сили, запроваджує Істину, створює Добро та знищує Зло.
Тобто, неупередженість судді повинна бути головною рисою судді, у зв`язку із цим упередженість повинна бути на першому місці в контексті здійснення правосуддя та відповідальності. Бо всі інші порушення, які умисно допускають судді, як правило, є похідними від упередженості, заінтересованості, необ`єктивності та несправедливості.
Слово «упередження» походить від латинського слова praejudicium, яке означає «судити наперед». Воно має два значення: 1) поспішно складена думка, переважно негативна, без достатніх знань або справедливих основ; 2) дратівливе ставлення, що ґрунтується на узагальненому переконанні та направлене на окрему людину, групу або націю.
Поряд з цим, ст. 75 КПК України передбачено обставини, що виключають участь слідчого судді і судді або присяжного у кримінальному провадженні та визначено:
1. Слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
2. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Частинами 1,3 статті 81 КПК України визначено, що у разі відводу слідчому судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку встановленому частиною третьою статті 35 цього кодексу.
При цьому, ч.3 ст. 81 КПК України визначено порядок за яким суддя розглядає таку заяву, а саме, має бути:
-вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення;
-вислухана думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Судом має бути прийнято у нарадчій кімнаті, вмотивованою ухвалою рішення про задоволення або відмову у задоволенні відводу.
Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглядуваної справи , навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.
Як вбачається з заяви ОСОБА_10 та безпосередньо пояснень останнього в судовому засіданні, підставою для відводу головуючої судді ОСОБА_11 у розгляді кримінального провадження № 551/1240/14к по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 125 КК України є подання ОСОБА_10 до Прокуратури Полтавської області заяви про злочин службовими особами, зокрема суддею ОСОБА_11 ..

Так, слід звернути увагу та зазначити, що право особи на справедливий та безсторонній суд є його абсолютним правом і гарантується п. 1 ст. 6 Конвенції.

Дане право особи не може бути обмежено певними процесуальними процедурами чи їх певними стадіями.

При цьому, слід вказати, що основною умоовю для реалізації права особи на справедливий суд є відсутність будь-яких обставин, які викликають або можуть викликати сумнів у об`єктивності судді.

Тому, дана обставина подання заяви про злочин службовими особами, зокрема суддею ОСОБА_11 , є по своїй природі тим, що викликає або може викликати сумнів у об`єктивності судді при розгляді даного кримінального провадження та свідчить при цьому про обґрунтованість заяви ОСОБА_10 у даній частині.

Так, самостійною підставою для відводу головуючої судді ОСОБА_11 при розгляді кримінального провадження є порушення головуючою суддею таємниці нарадчої кімнати.

В судовому засіданні заявником ОСОБА_10 в обґрунтування даної підстави відводу вказувалось, що під час винесення ухвали у підготовчому судовому засіданні до закінчення терміну перебування у нарадій кімнаті суддя вийшла та пройшла вздовж коридору, де були присутні всі учасники кримінального провадження , що свідчить про наявність в діях головуючої судді порушень.

При цьому, останнім в судовому засіданні було надано відео запис на підтвердження вказаної обставини, яка є підставою для відводу головуючої судді та виключає участь останньої у даному кримінальному провадженні.

Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_10 з даних підстав звертався до суду з заявою про відвід головуючої судді ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні, справа № 551/1240/14-к, провадження № 1кс/553/541/2015, яка була розподілена шляхом автоматичного розподілу судді ОСОБА_14 ..

Згідно ухвали від 27 травня 2015 року ( головуючий суддя ОСОБА_14 ) заяву представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 про відвід судді ОСОБА_11 по кримінальному провадженню з обвинувальним актом щодо ОСОБА_12 за ч.2 ст. 125 КК України залишено без розгляду (справа № 551/1240/14-к, провадження № 1кс/553/541/2015) .

Суд визнає безпідставними доводи прокурора про те, що дана обставина не є підставою для відводу, оскільки головуючою суддею не було порушено процес оцінки доказів при ухваленні процесуального документа в рамках даного кримінального провадження, оскільки дані твердження є необґрунтованими, передчасними та не підтверджені належними та допустимими доказами, а також не були спростовані останнім.

Наведені заявником в заяві обставини були підтверджені в судовому засіданні матеріалами справи та відеозаписом, з якого вбачається, що саме до виходу з нарадчої кімнати суддя ОСОБА_11 з невідомих причин залишила приміщення нарадчої кімнати та перебувала в коридорі судової установи, де перебували всі учасники процесу по вказаному вище кримінальному провадженню, що в свою чергу надавало останній можливість встановити з учасниками процесу візуальний контакт, та які по своїй природі свідчать про порушення права громадянина на справедливий суд, оскільки дані обставини прямо вказують на сумнів у об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи.

При цьому, достатньо лише наявність факту залишення суддею приміщення нарадчої кімнати до виходу з останньої, в результаті якого остання мала навіть найменшу вірогідність встановлення візуального контакту з учасниками процесу.

Сам по собі факт порушення суддею таємниці нарадчої кімнати, незалежно від причин та обставин, ставить під сумнів всі дії судді вчинені в нарадчій кімнаті, в тому числі і надання оцінки доказам чи іншим обставинам, встановленим в судовому засіданні в ході розгляду справи. А рішення прийняте суддею з порушенням таємниці нарадчої кімнати не може вважатися законним та справедливим.

Приймаючи до уваги доводи заявника, судом насамперед враховується, що судова влада покликана виконувати державну функцію захисту прав і свобод особи.

У Стратегічному плані розвитку судової влади в Україні на 2013-2015 р.р., ухваленому спільно Радою суддів України та Державною судовою адміністрацією України, зазначається, що розвиток правосуддя в Україні має спрямовуватися на забезпечення, зокрема:
1) допустимості правосуддя;
2) справедливості судової процедури;
3) незалежності, безсторонності та професіоналізму суддів;
4) ефективності судового захисту;
Дотримання цих факторів зумовить підвищення рівня поваги, довіри та впевненості громадськості в незалежності, безсторонності та ефективності судової гілки влади.
Конституційне положення про належну правову процедуру гарантує право особи, яка зазнає фізичної, матеріальної та моральної шкоди, та звернення до суду відповідної юриспруденції для захисту свого права на життя, свободу і власність, а також для захисту будь- якого іншого права, гарантованого законодавцем. Воно також містить право бути заслуханим у судовому засіданні, а також на надання доказів існування юридичних фактів, які стосуються зазначеного права особи.
Поняття належна правова процедура ( з анг. process of law) означає - це застосування права органами правосуддя (судами) відповідно до встановлених і санкціонованих державою юридичних принципів і процедур для гарантування й захисту конституційних та індивідуальних прав людини і громадянина, зокрема і юридичної особи.
Іноді поняття «належне» і «справедливе» судочинство («належна» і «справедлива» судова процедура) використовують як синоніми, що є обґрунтованим, зважаючи на зміст цих понять.
Першим міжнародним актом, який закріпив право на справедливий суд, стала Загальна декларація прав людини ( далі Декларація).
Стаття 8 Декларації містить положення про те, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Відповідно до ст. 10 Декларації кожна людина для визначення її прав і обов`язків та встановлення обгрунтованості пред`явленого їй кримінального обвинувачення має право на основі повної рівності на те, щоб її справу було розглянуто прилюдно і з дотриманням усіх вимог справедливості незалежним і безстороннім судом.
Згодом ці положення були розкриті у ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, згідно з якою кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесу на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
При цьому, Пакт передбачає низку гарантій: а) рівність усіх перед судами і трибуналами ( п.1 ст. 14); б) обов`язок кожної держави учасниці забезпечити будь-якій особі, права і свободи якої порушено, ефективний засіб правового захисту навіть якщо порушення було допущено особами, які діяли в офіційному статусі ( п.3а ст.2); в)обов`язок кожної особи учасниці забезпечити застосування компетентними органами влади відповідних засобів правового захисту ( п.3 ст.2); г) право особи на виправлення судових помилок ( п.6 ст. 14).
Право на справедливий судовий розгляд передбачено п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), у якій проголошується, що кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним згідно із законом. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть не допускатися в зал засідань упродовж усього судового розгляду або його частини в інтересах збереження моралі, громадського порядку або національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, чи в разі кримінальної необхідності, якщо, на думку суду, в особливих випадках публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Таким чином, на підставі викладеного, суд визнає законними та обгрунтованими твердження заявника як підстави упередженості судді ОСОБА_11 , в зв`язку з порушенням нею принципу гласності та відкритості судового процесу, залишення останньою без задоволення клопотання представника потерпілого про дозвіл на проведення в залі судових засідань при розгляді у відкритому судовому засіданні зйомки на портативну відеоапаратуру марки SONY ( пункт № 1 пояснень та доповнень до заяви про відвід).
Більше того, таке рішення суду не було належно вмотивованим та обґрунтованим в частині, яким чином такі дії можуть зашкодити судовому розгляду та винесене всупереч вимогам ч.6 ст. 27 КПК України.

Вказані висновки суду є прийнятими у світлі практики Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні по справі Паретто та інші проти Італії ( 08 грудня 1983, Series A no.71, pp.11-12, paras. 21-22) Європейський суд зазначив своє ставлення до відкритості судових слухань:

«Публічний характер процедури розгляду судовими органами відповідно до параграфу 1 статті 6 захищає сторони в судовому процесі від дій судової адміністрації без суспільного контролю: це один із засобів, за допомогою якого підтримується довіра до суду…»
Такими, що відповідають дійсності та заслуговують на увагу визнає суд і доводи заявника щодо порушення суддею ОСОБА_11 вимог ст.315 КПК України щодо безпідставного залишення без задоволення клопотання останнього, як представника потерпілого, про повернення обвинувального акта прокурору через невідповідність вимогам КПК України ( пункт № 2 пояснень та доповнень до заяви про відвід), які детально були вказані потерпілою стороною в підготовчому судовому засіданні.

А також щодо неповноти судового рішення, ухвали від 20.03.2015 року, з приводу викладу доводів сторони щодо повернення обвинувального акту прокурору, а також мотивів, за яких суд прийшов до свого висновку про відхилення даних доводів сторони кримінального провадження ( пункт № 3 пояснень та доповнень до заяви про відвід).
Як вбачається з прослуханого диску фіксації технічних засобів судового процесу підготовчого судового засідання від 20.03.2015 року, представником потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 було заявлено клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, яке було значним за змістом та викладене в письмовому вигляді. Суддею було заслухано думку учасників судового процесу з приводу даного клопотання, але всупереч цьому судове рішення у формі ухвали суду, прийнятої в підготовчому судовому засіданні від 20.03.2015 року, про призначення справи до судового розгляду містить лише формальний зміст: «приходить до висновку, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, а підстави для повернення його прокурору відсутні».
Дані висновку суду та твердження заявника також ґрунтуються на практиці ЄСПЛ, згідно якої суд не зобов`язаний відповідати на всі доводи сторони, але створити хоча б видимість «доступності правосуддя шляхом викладу хоча б найважливіших тез сторін, все ж таки повинен. Це і є реалізація права, передбаченого п.1 ст. 6 КЗПЛ.

Всупереч даним вимогам суддею ОСОБА_11 не було надано оцінку всім доводам потерпілої сторони та не наведено відповідних мотивів суду, за яких суд прийшов до висновку про протилежне, а саме відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Крім того, як свідчить перебіг судового засідання від 20.03.2015 року, що підтверджується його технічною фіксацією, суддя ОСОБА_11 одразу зі стадії заявлення учасниками процесу заяв чи клопотань видалилася до нарадчої кімнати, в якій постановила ухвалу про призначення справи до судового розгляду без вирішення, всупереч вимогам ст. 315 КПК України, за участі учасників процесу інших питань з метою підготовки справи до судового розгляду.

Також, як вбачається з звукозапису даного судового засідання - питання, передбачені ч.2 ст. 315 КПК України, були вирішені суддею ОСОБА_11 одноособово в нарадчій кімнаті, без заслуховування та врахування думки учасників судового процесу з даних питань, що в свою чергу призвело до порушення прав учасників процесу та позбавлення їх можливості реалізувати свої права: на відкрите чи закрите слухання справи; визначення складу осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; на з`ясування всіх обставин, що підлягають доказуванню; на виклик осіб для допиту, витребування речей та документів, спрямованих на повний судовий розгляд та сприяння суду у прийнятті законного рішення по справі ( пункт № 4 пояснень та доповнень до заяви про відвід).
Дані обставини підтверджуються і самим змістом судового рішення, в якому лише формально вказано « у судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, потерпілого, адвоката та представника потерпілого, свідків» - без зазначення, які саме свідки підлягають виклику в судове засідання.

Вказані висновки та обставини вказують на формальність, передчасність та поспішність дій та прийнятих суддею ОСОБА_11 рішень, що в свою чергу надають підстави стверджувати про упередженість чи зацікавленість судді у вирішенні кримінального провадження.

Окрім цього, про порушення суддею ОСОБА_11 процесуальних норм під час вирішення питання про призначення даного кримінального провадження до судового розгляду вказує наступне.

Так, ч.3 ст. 314 КПК України визначено види рішень, які приймає суд у підготовчому судовому засіданні.
З даної норми закону випливає, що рішення про повернення обвинувального акту та про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта - є взаємовиключними по своїй природі.

Більше того, це положення випливає і з вимог ч.4 ст. 314 КПК України, відповідно до якої ухвала про повернення обвинувального акта, як окремий процесуальний документ, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

З аналізу норм закону ст.ст. 314, 315 КПК України випливає, що лише перевіривши та впевнившись в тому, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, суд проводить підготовку до судового розгляду, де і вирішує питання, визначені ч.2,3 ст. 315 КПК України.

Всупереч даним вимогам Закону та вирішуючи в нарадчій кімнаті питання, передбачені ч.3 ст. 314 КПК України, суддя ОСОБА_11 - прийшла до одноособового вирішення питань про підготовку справи до судового розгляду, що є неприпустимим.

Вказані вище порушення були допущені суддею ОСОБА_11 і при вирішенні питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ( пункт № 7 пояснень та доповнень до заяви про відвід). Жодних обґрунтувань про доцільність залишення даного запобіжного заходу в ухвалі суду від 20.03.2015 року останньою не наведено, а думка учасників процесу чи їх клопотання з цього приводу взагалі не були заслухані в судовому засіданні, що свідчить з перебігу судового засідання від 20.03.2015 року прослуханого в ході розгляду даної заяви.

Обставини, зазначені заявником в пунктах № 5,6 пояснень та доповнень до заяви про відвід, за відсутності безпосередньо матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_12 , які не були надані в зв`язку з перебуванням їх в провадженні у іншого судді, не можуть бути перевірені судом на їх належність, обґрунтованість та достатність, як самостійних підстав для відводу судді ОСОБА_11 , в зв`язку із здійсненням на останню позасудового тиску з боку осіб, що виконують адміністративні обов`язки та прямого втручання у здійснення нею правосуддя, що унеможливлює її об`єктивність, та прийняті судом до уваги.

Як вбачається з досліджуваних судом матеріалів, заява про відвід судді ОСОБА_1 була подана заявником ОСОБА_10 під час розгляду останньою заяви про відвід судді ОСОБА_13 , яка вирішувала відвід судді ОСОБА_14 в низці заявлених ОСОБА_10 відводів по заяві останнього про відвід судді ОСОБА_11 , що підтверджується журналом судового засідання по справі № 551/1240/14-к, провадження № 1-кс/553/414/2015 від 20.04.2015 року та Звітом про автоматизований розподіл судових справ між суддями, а саме щодо даної заяви, яка була розподілена для розгляду судді ОСОБА_11 та яка була подана до розгляду суддею ОСОБА_1 по суті заяви про відвід судді ОСОБА_13 ..

Більше того, як зазначив в судовому засіданні заявник, судді ОСОБА_11 та її секретарю і помічнику до початку розгляду його заяви про відвід достименно було відомо про наявність у суді даної заяви про її відвід, в зв`язку з чим остання повинна була заявити собі самовідвід.

З огляду на вищевикладене судом не приймаються до уваги твердження прокурора щодо відсутності перешкод у судді ОСОБА_11 , при наявності заяви про її відвід в провадженні суду, під час розгляду нею ж заяви про відвід іншого судді, оскільки процесуальним кодексом передбачено всеохоплюючу норму і « при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді» , тобто формулу на всі життєві випадки, яка і була порушена останньою при вирішення відводу судді ОСОБА_1 ..

Неспроможними суд визнає і твердження прокурора щодо безпідставності даної заяви в контексті відсутності порядку, передбаченого чинним КПК України, щодо вирішення відводу слідчому судді при вирішенні заяви про відвід іншому судді, оскільки ст. 81 КПК України передбачено порядок вирішення питання відводу слідчому судді або судді.

Дані висновки суду були підтверджені в судовому засіданні і самим заявником ОСОБА_10 ..

Більше того, спростовуючи дані твердження прокурора, суд виходив з того, що при вирішенні конкретного питання судом може бути застосована аналогія процесу, а також норми прямої дії Конвенція з прав людини та основоположних свобод 1950 року та рішення ЄСПЛ.

Право особи на справедливий судовий розгляд та безсторонній суд є його абсолютним правом і гарантується п.1 ст. 6 Конвенції.

Дане право особи не може бути обмежено певними процесуальними процедурами чи їх певними стадіями.

Слідчий суддя, незалежно від стадій процесу, здійснює повноваження судді, що охоплюється функцією здійснення суддею правосуддя та що в свою чергу повинно забезпечуватися гарантією на справедливий судовий розгляд та безсторонній суд, передбаченою Конвенцією.

Дані висновки суду та в свою чергу твердження заявника ОСОБА_10 підтверджуються і практикою Європейського суду з прав людини, який для цілей п.1 ст. 6 Конвенції в справах «Мироненко і Мартенко проти України» ( рішення від 10.12.2009 року), «Білуха проти України» ( рішення від 09.11.2006 року), вказав, що наявність безсторонності має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Поряд з цим, вважається, що суддя є неупередженим, якщо немає доказів, які б свідчим про протилежне.

Таким чином, розглядаючи в складі суду заяву про відвід судді ОСОБА_1 , при наявності заяви про її відвід, яка не була вирішена в установленому законом порядку, суддя ОСОБА_11 порушила презумпцію неупередженості судді, що є безумною підставою для відводу останньої, оскільки вона своєю такою поведінкою виявила свою упередженість або безсторонність.

Та обставина, що суддя ОСОБА_11 не заявила самовідвід при розгляді заяви про відвід судді ОСОБА_1 , поданої в низці відводів суддям, які вирішувалися в контексті відводу заявленого головуючій судді ОСОБА_11 по даній справі, який ще не було вирішено на той час, також вказує на її упередженість, оскільки нею ігноруючи норму закону не було виконано професійного обов`язку щодо заявлення самовідводу.

Дана обставина викликає сумнів не лише в неупередженості судді ОСОБА_11 щодо розгляду вказаного кримінального провадження та винесення будь-якого судового рішення по даній справі, але й підтверджує факт її визначення поза межами автоматизованої системи документообігу суду та ст. 35 КПК України, де при визначенні судді враховуються обставини, що виключають його участь у справі, серед яких, безумовно, є нерозглянута заява про відвід судді.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів ( схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Такий же обов`язок на суддю покладено також ч.1 ст. 80 КПК України.
Інші підстави для відводу судді ОСОБА_11 , зазначені заявником в своїх поясненнях та в доповненнях, є похідними від вищевказаної, а тому мають право на існування в контексті упередженості та допущення останньою порушення вимог чинного КПК України, так як, розглядаючи справу у такий спосіб, дуже складно переконати суспільство в своїй неупередженості.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося учасниками процесу заявником вже заявлявся відвід судді ОСОБА_11 , у якому її дії в тому числі і порушення останньою таємниці нарадчої кімнати, що було зафіксовано останнім на технічні засоби (відеокамеру), і що досліджувалося і в даному судовому засіданні. В даній заяві та усних поясненнях заявником було висловлено критику процесуальній поведінці судді ОСОБА_11 , що звичайно стало відомо і самій головуючій судді, що в свою чергу суд визнає як самостійну підставу, яка вказує на упередженість останньої.

Вказані висновки суду та в свою чергу твердження заявника ОСОБА_10 підтверджуються і практикою ЄСПЛ, яким рішенням у справі «Деміколі проти Мальти» було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи. А тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

Саме тому існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр.

Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумнів у його об`єктивності, а наслідком порушень такої заборони є звільнення з посади або дисциплінарна відповідальність.

Сумніви в незалежності судді відсутні, коли, на думку ЄСПЛ, у «об`єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається ( «Кларк проти Сполученого Королівства»). Визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очолан проти Туреччини»). ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).

У преамбулі «Бангалорських принципів поведінки суддів» йдеться про те, що «компетентність, незалежність і неупередженість судових органів має велике значення у питанні захисту прав людини, оскільки здійснення всіх інших прав цілком залежить від належного здійснення правосуддя». Тобто, коли немає незалежного суду - можна забути про права людини, бо немає кому їх захищати. У світлі прецедентної практики Суду об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав ( і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При цьому, суб`єктивна впевненість сторони в упередженості судді навіть за відсутності об`єктивних підстав для неї є чинником, що перешкоджає реалізації її права на справедливий суд.
Як зазначається у п. 11 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантією свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п.11).
Крім того, Консультативна рада Європейських суддів у п. 12 Висновку №1 (2001) наголошує «Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому.
Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади не можу бути підірвано».
Поряд з цим, слід зазначити, що положення Конвенції мають важливе значення в аспекті регламентації організації та діяльності судової влади як самі по собі, так і в контексті практики Європейського суду з прав людини. Важливо наголосити на тому, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Крім того, ці положення розглядаються як складові засад верховенства права і змагальності у кримінальному провадженні ( статті 8,9 КПК України, відповідно до яких принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ).

На підставі викладеного, суд неспроможними і такими, що позбавлені юридичного підгрунття визначає твердження прокурора щодо неможливості посилання заявником на норми Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що розгляд суддею ОСОБА_11 кримінального провадження № 551/1240/14к по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 125 КК України у такий спосіб, без дотримання вимог КПК України, положень Декларації та практики ЄСПЛ, є недопустимим, оскільки він суперечить вимогам закону про неупередженість суддів та кидає тінь на справедливість прийнятих судових рішень, в зв`язку з чим заява представника потерпілого ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 про відвід судді ОСОБА_11 є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 27,35, 75, 80, 8 1, 177, 194, 196, 291, 314, 315, 321 КПК України, п. 1 ст. 6, ст.ст. 8, 10 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішеннями Європейського суду у справах «Мироненко і Мартенко проти України» ( рішення від 10.12.2009 року), «Білуха проти України» ( рішення від 09.11.2006 року), «Деміколі проти Мальти», «Кларк проти Сполученого Королівства», «Бєлілос проти Швейцарії», «Очолан проти Туреччини», «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії», положеннями Стратегічного плану розвитку судової влади в Україні на 2013-2015 р.р., ухваленого спільною Радою суддів України та Державною судовою адміністрацією України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, Бангалорськими принципами поведінки суддів ( схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року), Рекомендаціями CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам, Висновком №1 (2001) Консультативної ради Європейських суддів , суд
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 про відвід судді ОСОБА_11 від розгляду кримінального провадження № 551/1240/14к по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 125 КК України - задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1