АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження №642/7211/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/309/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:: ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерплої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2015 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Первомайськ Харківської області, громадянин України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1. 22.07.2010 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

2. 04.06.2015 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,-

засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.06.2015 року та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислено з 17.07.2015 року, тобто з дати фактичного затримання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишений раніше обраний у вигляді тримання під вартою.

Стягнено з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 307 грн. 50 коп.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 10000грн.

Як встановив суд, 17 липня 2015 року приблизно в 19 годин 45 хвилин ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є безпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи повторно, перебуваючи біля будинку №7-а по вул. Муранова в м. Харкові, підійшов з заду та охопив рукою зігнувши у лікті за шию ОСОБА_8 , іншою рукою почав намагатися зірвати шляхом ривку ланцюг з золота, вартістю згідно товарознавчої експертизи №7424 від 28.07.2015 року - 8659 гривень, продовжуючи свої противоправні дії з метою власного збагачення ОСОБА_9 повалив ОСОБА_8 на землю і присівши над нею провів руками по її тілу, після відійшовши на один крок дістав гаманець з сумки та оглянувши залишив на місці, почувши сторонні жіночі крики ОСОБА_9 встав та побіг по вулиці, тримаючи ланцюг з золота у руці, не реагуючи на крики про зупинення сторонніх осіб, однак біля будинку №8 по вул. Муранова в м. Харкові він був наздогнаний ОСОБА_10 та затриманий. Згідно висновку судово-медичної експертизи №3309 від 23.07.2015 року ОСОБА_8 були спричиненні наступні тілесні ушкодження: садна на шиї, правій нозі, сині на правій руці, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, які за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 винним за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.06.2015 року остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував вимоги передбачені ст.68 КК України. Так, за вчинення замаху за злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, тобто за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, на думку прокурора судом можливо було призначити покарання ОСОБА_9 у вигляді 4 років позбавлення волі.

Також, на думку прокурора, при призначенні покарання ОСОБА_9 судом не в достатній мірі враховані дані про особу підсудного, який є неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які не заперечували проти застосування ст.68 КК України, потерпілу ОСОБА_8 , яка просила збільшити обвинуваченому міру покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок щодо ОСОБА_9 в межах поданої апеляційної скарги.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідженим в судовому засіданні доказам дана належна правова оцінка, дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинений повторно, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції є переконливими.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним за ч.2 ст.15, ч.2 счт.186 КК України, тобто за закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинений повторно та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, оскільки санкцією ч.2 ст.186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4 до 6 років позбавлення волі та враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно призначено покарання, оскільки 2/3 від максимального строку найбільш суворого покарання передбаченого ч.2 ст.186 КК України є 4 роки позбавлення волі.

У зв`язку із зазначеним колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, та згідно ст.65 КК України враховано й дані, що характеризують його особу, який раніше засуджений, інкримінований злочин вчинив в період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується задовільно.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував в повній мірі дані про особу обвинуваченого та обставини кримінального правопорушення, а тому доводи прокурора про занадто м`яке покарання, підлягає частковому задоволенню.

Разом з цим, в пункті 26 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2015 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що при застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж

невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Таким чином, призначене покарання ОСОБА_9 за цим вироком повинно бути більшим за покарання призначене йому вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Відповідно до абзацу першого ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 тримається під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27, з моменту його затримання, тобто з 20.07.2015 року по сьогоднішній день.

Таким чином, з урахуванням ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 20 липня 2015 року по 26 січня 2016 року, що із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з призначенням покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.71 КК України та з урахуванням вимог ст.68 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.06.2015 року та остаточно призначити покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати, починаючи з дня його фактичного затримання, тобто з 20 липня 2015 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання його попереднє ув`язнення з 20 липня 2015 року по 26 січня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а обвинуваченим ОСОБА_9 у той же самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий підпис
Судді: підпси
Вірно, суддя: