Номер провадження 1-кп/201/410/2015

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, останній раз 30 листопада 2011 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2014 року звільненого умовно-достроково від відбування призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року, покарання на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 18 днів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
09 липня 2015 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , прибув до будинку АДРЕСА_2 , зайшовши в під`їзд вказаного будинку, на перший поверх, де побачив не зачинені двері квартири АДРЕСА_3 . Тоді у нього раптово виник умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, визначив майно, яке знаходиться в середині квартири АДРЕСА_4 , об`єктом свого злочинного посягання.
Далі, ОСОБА_6 перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, підійшов до не зачинених вхідних дверей вказаної квартири і шляхом вільного доступу, відчинивши вхідні двері, зайшов у однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , таким чином ОСОБА_6 незаконно проник у приміщення вказаної квартири, де на письмовому столі побачив гаманець чорного кольору, який визначив об`єктом свого злочинного посягання. Продовжуючи доводити свій злочинний умисел до кінця, направлений на викрадення майна потерпілого ОСОБА_4 , із корисливих мотивів та особистої зацікавленості попрямував до столу, який знаходився у кімнаті неподалік від ліжка власника, взяв гаманець, переконався, що у ньому є грошові кошти у розмірі 64 гривні, та залишив собі.
Далі, ОСОБА_6 , знаходячись в тому ж місці та у вказаний час, почав озиратись навкруги квартири, та підшукувати інше майно, яке можливо викрасти, і побачив власника квартири ОСОБА_4 , який сидів на ліжку і спостерігав за його діями. З цього моменту, ОСОБА_6 зрозумів, що його дії стали явними для потерпілого, і незважаючи на це, у нього виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_4 .
Бажаючи довести свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна до кінця, вчинюючи злочин повторно, з метою подавити волю потерпілого до опору та запобігти можливому виклику працівників міліції, діючи умисно, наніс один удар відкритою долонею своєю правою рукою в грудну клітину ОСОБА_4 , завдавши останньому фізичного болю, тобто застосував насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тим самим подавив волю ОСОБА_4 до вчинення будь-якого опору його злочинним діям.
Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи при собі майно потерпілого, розуміючи відкритий характер своїх дій, з місця скоєння злочину зник з майном належним ОСОБА_4 , а саме: гаманцем чорного кольору, вартістю 294 гривні та грошовим коштами у розмірі 64 гривні, які знаходились в середині гаманця, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 358 гривень 00 копійок.
Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із проникненням у житло та застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, кваліфікуються за ч. 3 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що раніше із потерпілим знайомий не був. 09 липня 2015 року, приблизно о 13 годині 40 хвилин, він прогулювався по вул. Паторжинського у Жовтневому районі м. Дніпропетровська та зайшов до під`їзду жилого будинку АДРЕСА_2 по цій вулиці. На першому поверсі помітив не зачинені двері квартири під номером АДРЕСА_3 і вирішив скористатися нагодою зайти у цю квартиру та вкрасти майно. Після чого, він відчинив двері і зайшов у вказану квартиру, озирнувшись, на столі побачив гаманець чорного кольору, розгорнув і впевнившись, що там є гроші у сумі 64 гривні, забрав гаманець собі. Далі він став оглядати квартиру з метою знайти і викрасти ще якесь майно або цінності, і побачив ліжко, на якому сидів потерпілий та спостерігав за його діями. В цей момент потерпілий піднявся та направився до нього, при цьому щось говорив йому. Тоді він наніс один удар долонею в грудну клітину потерпілого, щоб останній не заважав його діям та не викликав допомогу. Після чого, він тримаючи гаманець потерпілого, в якому знаходилися гроші, на очах у останнього покинув його квартиру. Вийшовши на вулицю, дістав гроші та поклав собі у кишеню, а гаманець викинув по дорозі. Через деякий час був затриманий працівниками міліції, яким показав місце, де він викинув вкрадений гаманець. Додав, що добровільно видав працівникам міліції грошові кошти у сумі 152 гривні, з яких 64 гривні він вкрав у потерпілого, а 88 гривень належать йому. При цьому не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні вартість викраденого гаманця, ні суму викрадених грошових коштів, ні вину. В скоєному щиро розкаявся, в судовому засіданні вибачився перед потерпілим ОСОБА_4 та просив суд суворо його не карати.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого йому діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено ОСОБА_6 дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і ОСОБА_6 винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло та застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_6 не одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується з задовільної сторони, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» перебуває під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності».
Разом із цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисного тяжкого корисного злочину, судимість за яке у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив аналогічний злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання за попереднім вироком суду.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_6 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Разом із цим, судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2014 року ОСОБА_6 був звільнений умовно-достроково від відбування призначеного за вказаним вироком суду покарання на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 18 днів.
Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Під час судового розгляду встановлено, що після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за цим вироком, ОСОБА_6 вчинив новий злочин, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2015 року про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з 10 липня 2015 року.
Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_6 витрат по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 61 (шістдесят однієї) гривні 50 (п`ятдесяти) копійок, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- гаманець чорного кольору та грошові кошти у розмірі 64 (шістдесят чотири) гривні, які відповідно до розписки про відповідальне зберігання передані потерпілому ОСОБА_4 залишити останньому, як законному володільцю;
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту ОСОБА_6 частину покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року, остаточно визначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з 10 липня 2015 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_6 витрати по судово-товарознавчої експертизи у розмірі 61 (шістдесят однієї) гривні 50 (п`ятдесяти) копійок на користь держави.
Речові докази у даному кримінальному провадженні:
- гаманець чорного кольору та грошові кошти у розмірі 64 (шістдесят чотири) гривні, які відповідно до розписки про відповідальне зберігання передані потерпілому ОСОБА_4 залишити останньому, як законному володільцю;
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1