В И Р О К
іменем України
"03" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0014664 від 25.09.2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не працює, холостого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Оболонського районного суду м. Києва від 06.01.2012 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі; звільнився 06.08.2013 року з Білоцерківської ВК Київської області № 35 по відбуттю строку покарання; вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.05.2014 року засуджений за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, 26.02.2015 року повідомлений про підозру СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві за ч. 2 ст. 185 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
Суд визнав доказаним, що ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, а також будучи повідомленим про підозру 26.02.2015 року СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві за ч. 2 ст. 185 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 25.09.2015 року приблизно о 10:15 годині в салоні трамваю № 35, що рухався в бік вул. Юності в м. Києві, оглянувши раніше незнайому ОСОБА_7 , виявив, що у її сумці знаходиться гаманець синьо-червоного кольору, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_7 та з сумки, яку остання тримала в руках, таємно викрав належний їй гаманець синьо-червоного кольору, вартістю 200 грн., в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 156,70грн., срібна сережка вартістю 100грн, банківська картка банку «Приватбанк», студентський квиток на ім`я ОСОБА_7 та 10 дисконтних карток, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють. Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 вийшов з трамваю № 35 на зупинці «проспект А. Навої», тримаючи при собі гаманець, який належить ОСОБА_7 та маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном, але біля будинку № 39 по вул. Миропільській в м. Києві був затриманий працівниками міліції. Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 456,70грн.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, дав покази про обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_6 показав, що дійсно 25.09.2015 року в салоні трамваю, що рухався, здійснив крадіжку гаманця з сумки потерпілої ОСОБА_7 .

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо особи обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показами, щирим каяттям у скоєному.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив новий умисний злочин під час відбування покарання з випробуванням, а також будучи повідомленим про підозру 26.02.2015 року СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві за ч. 2 ст. 185 КК України; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно п. 4 ч. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами), частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. (Абзац четвертий пункту 10 в редакції Постанови Верховного Суду № 8 від 12.06.2009).

За таких обставин, з урахуванням особи обвинуваченого, вищевказаних обставин, вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення під час відбування покарання з випробуванням, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з приєднанням частково невідбутої частини покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.05.2014 року.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 71, 78 КК України остаточне покарання, шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.05.2014 року, ОСОБА_6 вибрати у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін - у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 25 вересня 2015 року, дати його фактичного затримання в порядку статті 208 КПК України.

Речові докази: гаманець з грошовими коштами в сумі 156,70грн., срібною сережкою, студентським квитком на ім`я ОСОБА_7 , банківськими картками банку «Приватбанк», 10 дисконтних карток, що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , - залишити у її власності.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: