ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/9009/13-к
Провадження № 1-кп/210/11/15

"18" грудня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2

сторони кримінального провадження та інші учасники підготовчого судового засідання: прокурор ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460 від 26.03.2013 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце перебування не встановлено

у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 05 червня 2013 року з Прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000460, внесеного до ЄРДР 26 березня 2013 року, відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (Т.1, а.с.6)

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (суддя ОСОБА_6 ) від 13 листопада 2013 року вищевказаний обвинувальний акт з додатками повернуто прокурору Дзержинського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, запобіжний захід у вигляді застави, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування залишено без змін; зобов`язано прокурора усунути виявлені недоліки протягом 14 днів з дня проголошення ухвали (Т.1, а.с. 113-117). Ухвала про повернення обвинувального акту сторонами кримінального провадження не оскаржена.

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2013 року з Прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000460, внесеного до ЄРДР 26 березня 2013 року, відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України повторно надійшов до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу (Т.1, а.с.128-134)

Із наданого до суду обвинувального акту убачається, що ОСОБА_5 , приблизно в першій декаді вересня 2012 року, в денний час доби, повторно, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом і звернення його на свою користь з корисливих мотивів, в ході бесіди з раніше знайомим йому ОСОБА_7 , запропонував йому свою допомогу в придбанні та оформленні документів автомобіля BMW E 39 525 tds. на ім`я ОСОБА_7 , завіривши останнього про те, що він зможе надати допомогу у придбанні автомобіля, оскільки має знайомих людей в сфері торгівлі автомобілів. Після чого, ОСОБА_7 довіряючи ОСОБА_5 добровільно погодився і передав останньому грошові кошти в сумі 11300 доларів США, що відповідно до довідки наданої АТ «Райффайзен Банк Аваль» складає 90320,90грн. а ОСОБА_5 , зловживаючи довірою потерпілого, отримавши кошти, представив гр. ОСОБА_7 автомобіль BMW E 39 525 tds. держ. номер НОМЕР_1 , зареєстрованого на ім`я ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та упевнив останнього, що цей автомобіль буде належати ОСОБА_7 , не маючи наміру виконувати свої зобов`язання.

Після чого, приблизно в першій декаді грудня 2012 року, в денний час доби, ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні наміри, перебуваючи на території Криворізької виправної колонії № 80, в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, забрав у ОСОБА_7 автомобіль BMW E 39 525 tds. держ. номер НОМЕР_1 для переоформлення документів, завіривши в тому що є можливість швидко це зробити, не маючи наміру оформлювати документи та повернути кошти, чим ввів в оману потерпілого і забравши автомобіль, тим самим заволодівши коштами ОСОБА_7 в сумі 90320,90грн. з місця зник.

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 190 КК України за ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно.

Судом неодноразово вживались заходи щодо виклику ОСОБА_5 до суду, однак від його захисника адвоката ОСОБА_4 , та від ОСОБА_9 надходили клопотання про те, що обвинувачений не має змоги прибути в судові засідання, оскільки перебуває на лікуванні, при цьому не надаючи належних та допустимих доказів поважності не явки до суду. При цьому, така ж сама поведінка обвинуваченого мала місце й до повернення обвинувального акту, який надійшов до суду у червні 2013 року.

Відповідно до положень ст. ст. 140, 323 КПК України відносно обвинуваченого постановлено ухвали про примусовий привід, однак згідно наданих до суду рапортів обвинувачений ані за місцем проживання, ані за місцем реєстрації не перебуває, місце його знаходження не відомо. Ухвали про привід обвинуваченого позитивного результату не надали, будь-яких дій спрямованих на встановлення дійсного місця знаходження ОСОБА_5 ані слідчим ані процесуальним керівником не здійснювалось. Крім того, як вбачається з рапорту о/у СКР Дзержинського РВ ОСОБА_10 , від 09.06.2014р. ОСОБА_5 за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 не мешкає, його місце перебування не відоме.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений постійно був обізнаний про час, дату та місце розгляду справи, оскільки ним до канцелярії суду подавались клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з перебувнням на лікарняному, які у більшості випадків не містили лікарняних листів, засвідчених належним чином. Так, захисник обвинуваченого надав до суду лікарняні листи обвинуваченого лише за період з 21.01.2014по 30.01.2014р. і з 28.05.2014р. по 05.06.2014р., а також кардіограми обвинуваченого, медичні довідки про результати обстеження, датовані в різний час та в різних лікарнях. Зі слів захисника, обвинувачений лікується у м. Дніпропетровськ, що свідчить про його вільне пересування по області, та невиконання обвинуваченим обов"язків, покладених слідчим суддею ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави. При цьому, з письмових клопотань захисника адвоката ОСОБА_4 (про повернення обвинувального акту, про повернення застави, та зауважень) вбачається, що обвинувачений не має наміру виконувати обов`язки, визначені ухвалою слідчого судді, оскільки з моменту внесення застави минуло два місяці, тому будь-які обов`язки щодо явки до суду у обвинуваченого відсутні.

Ухвалою суду від 11 червня 2014 року задоволено клопотання прокурора - процесуального керівника - про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про зміну останньому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою; надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про зміну останньому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. По закінченню строку дії ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу (шість місяців) обвинуваченого ОСОБА_5 до суду не доставлено, ухвала не виконана. В той же час, обвинувачений ОСОБА_5 в період дії ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу, останній подавав до суду заяви та клопотання, згідно яких вбачається, що він обізнаний про те, що слухається справа, та він просить застосувати до нього амністію у 2014 році.

На виконання ухвали про надання дозволу на затримання з метою приводу обвинуваченого, до суду надійшло подання про оголошення у розшук особи, та рапорти про те, що обвинувачений за адресою проживання не мешкає, місце його проживання та перебування не відомо. Крім того, під час виконання ухвали від 11 червня 2014 року до суду надійшло повідомлення про те, що місце перебування обвинуваченого ОСОБА_5 не відомо, квартира АДРЕСА_3 перебуває у наймі, ОСОБА_5 в ній не мешкає.

У судове засідання призначено, на 03 вересня 2014 року, захисник та обвинувачений в суд не зявились, від останніх надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою захисника. У судове засідання, призначене на 07 жовтня 2014 року захисник та обвинувачений знову не зявились, надавши 06 жовтня 2014 року клопотання до канцелярії суду про відкладення розгляду справи. У судове засідання, призначене на 20 листопада 2014 року захисник та обвинувачений знову не прибули, однак ОСОБА_5 в день слухання справи надав до канцелярії суду клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з його хворобою. У судове засідання, призначене на 20 січня 2015 року обвинувачений та його захисник не прибули, від захисника 16 січня 2015 року до канцелярії суду подана заява про зайнятість в іншому судовому засіданні 20 січня 2015 року, та клопотання про перенесення справи за обвинуваченням ОСОБА_5 . На телефоні виклики обвинувачений та його захисник не відповідають, судові засідання ігнорують.

Вказані обставини слугували причиною тривалого розгляду справи та унеможливили розгляд кримінального провадження з дотриманням розумних строків.

Ухвалою від 20 січня 2015 року клопотання прокурора - процесуального керівника про оголошення в розшук обвинуваченого та надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задоволено; оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_5 ; надано дозвіл на його затримання з метою приводу для розгляду питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; розгляд кримінального провадження № 0000460, справа № 210/9009/13-к, пр.. № 1-кп/210/11/15 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч. 2 ст. 190 КК України зупинено.

Однак, жодних дій щодо розшуку обвинуваченого не здійснено, розшук не виконано.

До суду 11 грудня 2015 року надійшла заява захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 з повідомленням, що обвинувачений перебуває на амбулаторному лікуванні, жодного разу не ховався від суду. Згідно довідки КЗ «Дніпропетровської міської багатопрофільної клінічної лікарні №4» ОСОБА_5 за станом здоров`я може приймати участь в судовому розгляді. У зв`язку з тим, що органами поліції (міліції) розшук не виконано, відомості про вжиті заходи протягом дії ухвали щодо розшуку ОСОБА_5 до суду не надходили, та враховуючи добровільну заяву від сторони захисту та обвинуваченого, суд ухвалою від 14 грудня 2015 року поновив провадження.

Однак, не зважаючи на те, що фактично за повідомленням обвинуваченого та його захистом щодо відсутності намірів переховуватись від суду, відновлено розгляд справи, обвинувачений знову не прибув до суду в підготовче засідання, призначене на 18 грудня 2015 року. При цьому, зі слів його захисника адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5 лікується в місті Дніпропетровськ, але на лікарняному не перебуває.

Оскільки обвинувачений не прибув до суду навіть після поновлення розгляду справи за клопотанням сторони захисту в його ж інтересах, враховуючи: відсутність заперечень захисника та прокурора проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності ОСОБА_5 , неповажність причин неявки обвинуваченого, не здійснення органом досудового розслідування та процесуальними керівниками у кримінальному провадженні жодних передбачених законом процесуальних дій щодо приводів та подальшого розшуку обвинуваченого,суд провів підготовче судове засідання за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 .

Судом постановлено на обговорення клопотання про повернення обвинувального та розміру застави, які надійшли до суду до оголошення ОСОБА_5 у розшук та не розглянуті у зв`язку з постійними неявками обвинуваченого до суду, а також неявками його захисника.

Клопотання про повернення обвинувального акту вмотивоване тим, що недоліки, викладені в ухвалі про повернення обвинувального акту, не виправлені, новий обвинувальний акт не стверджує обґрунтованої підозри, дата складання нового обвинувального акту зазначена як 31 травня 2013року, в той час як дата його затвердження 22 листопада 2013 року, обвинувачення є некоректним, ОСОБА_5 не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження , тощо (т. 1, а.с. 145-148).

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при вирішення клопотання про повернення обвинувального акту покладається на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_7 до зали суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, визначеному ст. 135 КПК України (смс).

Прокурор та захисник обвинуваченого не заперечували проти проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілого, оскільки останній належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, з матеріалами провадження ознайомлений. Крім того, захисник обвинуваченого відзначив, що між потерпілим та обвинуваченим відбулося примирення, та жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_7 не має.

Суд, з урахуванням вищевикладеного, приходить до висновку про можливість проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілого, оскільки учасники провадження не наполягають на його обов`язкову участь.

При цьому, судом враховано, що неприбуття для участі у підготовчому судовому засіданні учасників судового провадження (крім прокурора, за винятком випадків, коли кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення), які належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення такого засідання, не перешкоджає його проведенню, крім випадків, визначених законом, зокрема: якщо обвинувачений, потерпілий звернувся з клопотанням (виявив бажання) бути присутнім під час підготовчого судового засідання, але з невідомих причин не з`явився до суду у визначений час, суд вправі відкласти судове засідання; якщо відсутність учасника підготовчого судового засідання зумовлена поважними причинами, суд може прийняти рішення про відкладення судового засідання; якщо одна зі сторін заперечує проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності учасника судового провадження, який не з`явився, суд вправі відкласти судове засідання (Інформаційний лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»).

Вислухавши доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , думку прокурора, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та підлягає поверненню прокурору за наступними підставами.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу. Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені як між собою, так і з доданими до обвинувального акта додатками згідно вимог ч.4 ст.291 КПК України. При цьому реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч.2 ст.109 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства").

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й "інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного" (справа "Екле проти ФРН"). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" йдеться: "Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до "кримінальних" питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу "сутнісній", а не "формальній" концепції "обвинувачення", про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі "Шубінський проти Словенії")".

Згідно з ч.1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого, прізвище, ім`я, по-батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце його складання та затвердження.

Суд вважає, що всупереч вимог ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначено не повні анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме щодо його фактичного місце проживання, у зв"язку з чим суд позбавлений забезпечити явку та викликати в підготовче судове засідання обвинуваченого.

За адресою, зазначеною в обвинувальному акті, обвинувачений судові повістки не отримує та не проживає. Заходи щодо приводів та розшуку обвинуваченого ОСОБА_5 є безрезультатними, т.я. останній за місцем проживання не перебуває, дійсне місце реєстрації його реєстрації не відоме, в той час як ОСОБА_5 вільно пересувається в межах Дніпропетровської області.

На підставі наданих суду відомостей, суд вважає, що в обвинувальному акті не вірно зазначено місце проживання та реєстрації обвинуваченого ОСОБА_11 ..

Крім того, суд вважає, що процесуальними керівниками не зважаючи на те, що судами задоволені клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_5 , не вжито жодних заходів процесуального контролю щодо виконання ухвал для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з одночасним зверненням застави в дохід держави, так само як і не ставилось питання про збільшення розміру застави в таких межах, які б забезпечили можливість присутності обвинуваченого в судовому засіданні.

Також суд звертає увагу прокурора, що обвинувальний акт від 31 травня 2013 року в цьому ж кримінальному провадженню повернуто ухвалою суду від 13 листопада 2013 року, разом з тим до суду повторно направлено обвинувальний акт від 31 травня 2013 року, зі зміненою датою затвердження. Таким чином не можливо взагалі встановити дату складання обвинувального акту, який вдруге скеровано до суду в межах даного кримінального провадження.

Також суд звертає увагу, що в порушення положень пункту 5 ч. 2 ст. 291 КПК України направлений до суду обвинувальний акт містить лише формальний та поверхневий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення (тобто те, що встановлено досудовим розслідуванням), але не містить формулювання обвинувачення, яке у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являється твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, в направленому до суду 29 листопада 2013 року обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_5 не висунуто, а прокурором який підписав та затвердив обвинувальний акт, та слідчим який його склав, лише поверхнево описано певні фактичні обставини справи, які кваліфіковані як злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК УкРаїни.

Суд звертає увагу на те, що пред`явлення неконкретного обвинувачення, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке обмежує ОСОБА_5 у здійсненні його права на захист.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Абрамян проти Росії від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі Камасінскін проти Австрії №9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції №25444/94 п. 52, рішення від 25 липня 2000 року у справі Матточіа проти Італії №12969/94 п. 58, рішення від 20 квітня 2006 року у справі І.Н. та інші проти Австрії №42780/98 п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі Даллос проти Угорщини №29082/95 п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції №25444/94 п. 52, рішення від 1 березня 2001 року у справі Даллос проти Угорщини №29082/95 п. 47).

Таким чином, обвинувальний акт не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та позбавляє можливості призначити справу до судового розгляду.

Суд звертає увагу прокурора, що у формулюванні обвинувачення повинно бути зазначено місце де конкретно було вчинено правопорушення, спосіб його вчинення, ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Крім того, слід звернути увагу, що до обвинувального акту, в порушення вимог ч.1 ст.109 та п.1 ч.4 ст.291 КПК України, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування, який не відповідає в повному обсязі вимогам ч.2 ст.109 КПК України, а саме він не відображає в повному обсязі проведених процесуальних дій, не містить даних щодо осіб відносно яких або за участю яких проводились певні дії та щодо яких приймались процесуальні рішення.

Також зі змісту реєстру вбачається, що стороні захисту після повернення обвинувального акту прокурору так і не було надано доступу до матеріалів кримінального провадження, що є порушенням вимог ст. 290 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього кодексу.

Суд вважає, що вищеназвані недоліки перешкоджають призначенню справи до розгляду по сутті, наявність двох варіантів обвинувального акту порушує , передбачене ст. ст. 7, 20, 42 КПК України право на захист від пред`явленого обвинувачення та принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості на підставі ст.22 КПК України.

Усунення виявлених недоліків на стадії підготовчого або судового розгляду справи законом не передбачено, у зв`язку з чим обвинувальний акт із зазначених вище підстав підлягає поверненню прокурору, як такий що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України для усунення виявлених недоліків.

Суд відхиляє зауваження захисника, подані у лютому 2015 року, відносно оголошення в розшук обвинуваченого, оскільки за час перебування справи в провадженні суду ОСОБА_5 не прибував в судові засідання, ані стороною захисту, ані процесуальним керівником не було вжито заходів для дотримання розумних строків здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , а ухвали суду, направлені на встановлення місця знаходження ОСОБА_5 в порушення ст. 21 КПК України, ст. 124 Конституції України залишились без виконання, незважаючи на їх обов`язковість.

Щодо клопотання сторони захисту про повернення застави,суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки ОСОБА_5 від суду ухиляється, що є підставою для звернення застави в дохід держави.

Право суду звернути заставу в дохід держави кореспондується з положеннями ч. 8-10 ст. 182 КПК України, навіть за відсутності обвинуваченого.

Разом з тим, оскільки відносно обвинуваченого не обирався інший запобіжний захід, а в силу ст. 194 КПК України, покладені на нього ухвалою слідчого судді ОСОБА_12 обов`язки в разі внесення застави (при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) сплинули по закінченню двох місяців з моменту постановлення ухвали, суд не вбачає підстав як для звернення застави в дохід держави, так і для її повернення.

Оскільки суд на підставі ст.314 ч.3 п.3 КПК України приймає рішення про повернення обвинувального акту, запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 слід залишити без змін у вигляді застави.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, ст.ст. 110, 109, 291 КПК України, враховуючи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженню, зареєстрованому 26 березня 2013року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000460, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України, - повернути прокурору для усунення недоліків, та проведення необхідних процесуальних дій.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про повернення застави відмовити.

У разі встановлення місця знаходження ОСОБА_5 повідомити про його місце перебування прокурора - процесуального керівника в кримінальному провадженні.

Ухвала суду про повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст ухвали складенко та оголошено 22 грудня 2015 рок.

Суддя: ОСОБА_1