Ухвала іменем україни 25 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005302, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року

в с т а н о в и л а

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ст. 76 КК.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 186, 48 грн, моральної шкоди 5 000 грн.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року зазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання й застосування ст. 75 КК. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Виключено з мотивувальної частини вироку обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01 травня 2014 року в період часу приблизно з 17.00 год. до 19.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс два удари кухонним ножем ОСОБА_9 у живіт та праву сідницю, після чого заподіяв ОСОБА_8 , який стояв поряд, два удари цим же ножем у живіт, спричинивши обом потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість. В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано наявних у матеріалах кримінального провадження та встановлених судом першої інстанції даних про особу ОСОБА_7 та обставин, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про неможливість застосування положень ст. 75 КК, а також безпідставно виключив обставини які пом`якшують покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника який просив задовольнити касаційну скаргу, думку засудженого, який підтримав цю скаргу, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, захисником у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з ч. 1 ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 420 КПК скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд переглянув вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора та дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування цим судом кримінального закону, що призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, яке за своїм розміром є несправедливим внаслідок м`якості.
На думку колегії суддів, рішення апеляційного суду про виключення з мотивувальної частини вироку місцевого суду обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а також про скасування цього вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання є обґрунтованим та відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.
Апеляційним судом відповідно до положень ст. 65 КК враховано ступінь тяжкості злочину (згідно зі ст. 12 КК є тяжким) конкретні обставини його вчинення (стосовно двох осіб), наслідки скоєного, дані про особу засудженого (з 19 січня 2015 року працював з випробувальним терміном, має постійне місце проживання, задовільно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався), обставини, які пом`якшують покарання (активне сприяння розкриттю злочину) та обставини, які обтяжують покарання (вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння).
Щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин обґрунтовано не враховані судом апеляційної інстанції, як обставини, що пом`якшують покарання, оскільки вони не підтверджені матеріалами кримінального провадження. Зокрема, в ході судового слідства ОСОБА_7 частково визнав свою вину і цивільний позов, а визнання ним вини під час останнього слова є формальним. Про це свідчать наступні обставини: будучи звільненим з-під варти 16 грудня 2014 року, ОСОБА_7 перед потерпілими не вибачився та будь-яких заходів щодо відшкодування їм завданої шкоди не вчинив.
Крім того, судом апеляційної інстанції взято до уваги думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, а тому призначив покарання наближене до мінімального розміру санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121 КК.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхіднім та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів, а тому підстави для застосування положень ст. 75 КК відсутні.
Апеляційний суд при розгляді поданої прокурором апеляційної скарги дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК.
Постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та мотивованим, оскільки повною мірою відповідає вимогам статей 374, 420 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_6 слід відмовити.
Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3