АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження ... Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Мажари С.Б.,

суддів Богдана В.В., Шевченко Н.О.,

за участю прокурора Іонкіна Д.Г.,

засудженого ОСОБА_2,

та захисників адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області 8 червня 2011 року кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2011 року яким засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 краю РФ, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого, працював першим заступником генерального директора Концерну радіозв'язку, радіомовлення та телебачення, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_4,-

за ч.З ст.27, ч.2 ст.366 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю, зі звільненням від покарання на підставі ст.ст.49 ч.І п.З, 74 ч.5 КК України у зв'язку із закінченням строків давності;

за ч.2 ст.358 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від покарання на підставі ст.ст.49 ч.І п.З, 74 ч.5 КК України у зв'язку із закінченням строків давності;

за ч.З ст.358 КК України на 1 рік обмеження волі зі звільненням від покарання на підставі ст.ст.49 ч.І п.З, 74 ч.5 КК України у зв'язку із закінченням строків давності;

за ч.З ст.27, ч.5 ст.191 КК України на 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю, з конфіскацією всього майна, яке особисто йому належить.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 залишено попередній - утримання під вартою. Строк відбування покарання постановлено рахувати від 20.04.2010 року.

Вироком також вирішені питання про речові докази та судові витрати.

Також постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2011 року у цій справі на підставі ст.409 КГЖ України зазначений вирок від 21.02.2011 року уточнено у частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю, строк якого визначено у 3 роки.

Згідно з вироком ОСОБА_2 засуджено за те, що він, діючи як організатор разом з начальником Управління мобілізаційних резервів Державного комітету України з державного матеріального резерву (Управління мобрезервів Держкомрезерву України) у м. Києві ОСОБА_5, кримінальна справа стосовно якого припинена у зв'язку з його смертю^ та начальником спецвідділу відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничозбагачувальний комбінат» у м. Кривому Розі (ВАТ «ІнГЗК») ОСОБА_6, кримінальна справа стосовно якого виділена судом в окреме провадження, як виконавцями, у вересні 2004 року навмисне, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб заволоділи шляхом зловживання службовим становищем посадових осіб матеріальними цінностями мобілізаційного резерву Держкомрезерву України, що зберігалися на ВАТ «Інгулецький гірничозбагачувальний комбінат» та які підлягають реалізації у порядку розбронювання, в особливо великих розмірах, і службова підробка, а також ОСОБА_2, як виконавець, здійснив повторно підробку документів та використання умисно підроблених документів за наступних обставин.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 611-рт від 25 серпня 2004 року «Про уточнення та часткове скасування мобілізаційного завдання, затвердження номенклатури і норм накопичення та розбронювання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, створеного на промислових підприємствах», з мобілізаційного резерву в порядку розбронювання були виведені та підлягали реалізації на конкурсній основі матеріальні цінності мобілізаційного резерву Держкомрезерву України, що перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК» на складських площах зберігача, які згідно з положеннями ст.1 п.2 Закону України «Про державний матеріальний резерв» від 27 січня 1997 року № 51/97-ВР зі змінами та доповненнями станом на 12 травня 2004 року, входили до складу матеріального резерву та відносилися до запасів матеріально-технічних і сировинних ресурсів, призначених для забезпечення розгортання виробництва військової й іншої промислової продукції, ремонту військової техніки та майна в особливий період, розгортання у воєнний час робіт з відновлення залізничних та автомобільних шляхів, морських і річкових портів, аеродромів, ліній і споруд зв'язку, газо-, нафтопродуктопроводів, систем енерго- та водопостачання для організації безперебійної роботи промисловості, транспорту і зв'язку, надання медичної допомоги, і згідно п.8 ст.1, п.6 ст.12 Закону України «Про державний матеріальний резерв» у порядку розбронювання підлягали відпуску з державного резерву без наступного їхнього повернення для реалізації на конкурсних основах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, на підставі п.п.17, 21, 26 «Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 року, відпуск матеріальних цінностей з державного резерву в порядку розбронювання здійснювався у випадку, коли ці цінності виключаються з номенклатури продукції державного резерву, їх рівні накопичення перевищують затверджені, а також у зв'язку із закінченням строку зберігання та недоцільністю подальшого зберігання на окремих пунктах відповідального зберігання, неможливістю (труднощами) їх освіження, перевезення тощо; у випадку реалізації розброньованих матеріальних цінностей з державного бюджету суб'єктам господарської діяльності перевага надається відповідальним зберігачам цих цінностей; ціни на матеріальні цінності, що відпускаються з державного резерву, визначалися Держкомрезервом, виходячи з оптових цін, що діють на час відпуску, кон'юнктури ринку, строків зберігання, якості продукції, а у випадку проведення конкурсу - за цінами конкурсу на кожну партію конкретної продукції, а Держкомрезерв ніс відповідальність за достовірність звітності про наявність запасів матеріальних цінностей державного резерву, їх рух та облік, а також здійснював контроль над збереженням матеріальних цінностей державного резерву на відповідних підприємствах, організаціях та проведення з такими цінностями певних операцій, визначених у встановленому порядку.

Приблизно на початку вересня 2004 року комерційний директор товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Інвест» (м. Київ) ОСОБА_2, достеменно знаючи про розбронювання розпорядженням Кабінету Міністрів України № 611-рт від 25 серпня 2004 року та реалізацію на конкурсній основі наступних матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК»: рейок залізничних ширококолійних, марки р-65, у кількості 46,75 тонн, балок і швелерів у кількості 45,5 т, сталі товстолистової у кількості 127 т, сталі крупносортної у кількості 48 т, сталі середньосортної у кількості 28 т, сталі дрібносортної у кількості 30 т, сталі тонколистової у кількості 19,5 т, куль сталевих помольних у кількості 1400 т, канату сталевого у кількості 19,28 т, стрічки конвеєрної гумовотканинної у кількості 1204,8 метрів, загальна балансова вартість яких становила 2 259 447,71 гривень, у порушення встановленого спеціальним законом та визначеним Порядком проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву вирішив організувати й керувати заволодінням зазначеним майном Держкомрезерву України в особливо великих розмірах шляхом підробки і службової фальсифікації документів, для чого на початку вересня 2004 року залучив до скоєння злочинів в якості співучасників-виконавців начальника Управління мобрезервів Держкомрезерву України ОСОБА_5 і начальника спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_6, з якими з корисливих мотивів вступив у злочинну попередню змову, розподілив між ними ролі та розробив план заволодіння зазначеними матеріальними цінностями Держкомрезерву України шляхом зловживання цими посадовими особами своїм службовим становищем і службової підробки документів.

При цьому, згідно з розробленим ОСОБА_2 як організатором злочинним корисливим планом заволодіння майном Держкомрезерву України, відомого тільки співучасникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6, він повинен був за місцем зберігання зазначених цінностей на ВАТ «ІнГЗК» у м. Кривому Розі організувати за участю ОСОБА_6 та з використанням його службового становища всупереч інтересам служби, складання відповідальними посадовими особами ВАТ «ІнГЗК», які не були проінформовані про злочинний план заволодіння майном, свідомо неправдивих офіційних документів з відомостями, що не відповідають дійсності, про неналежну якість, роки закладення та строки зберігання, що перевищують нормативні у декілька разів, розброньованих матеріальних цінностей, потім за участю ОСОБА_5 та з використанням його службового становища всупереч інтересам служби й держави, організувати надання зазначених документів до Держкомрезерву України у м. Києві та їх використання у розрахунках конкурсної стартової ціни матеріальних цінностей з фактичним її значним заниженням для наступного заволодіння зазначеним майном Держкомрезерву України під виглядом реалізації розброньованих матеріальних цінностей на користь підконтрольних йому комерційних підприємств.

Відповідно до своєї ролі, начальник спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_6, призначений на посаду згідно з наказом по ВАТ «ІнГЗК» № 75-к від 19 лютого 1982 року, який був посадовою особою та відповідно до займаної посади, пов'язаною з виконанням ним організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, здійснював організацію розробки планів накопичення, запозичення та розбронювання, відновлення й заміни матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на ВАТ «ІнГЗК» у м. Кривому Розі, повинен був під керівництвом та за допомогою ОСОБА_2, зловживаючи своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, з корисливих мотивів, для наступного заволодіння майном Держкомрезерву України навмисне скласти й підписати свідомо неправдиві офіційні документи про неналежний стан матеріальних цінностей мобрезерву, відомостями, що не відповідають дійсності, про неналежну якість, роки закладення та строки зберігання, що перевищують нормативні у декілька разів, а також сприяти їх підписанню іншими посадовими особами виглядом реалізації розброньованих матеріальних цінностей на користь підконтрольних ОСОБА_2 комерційних підприємств.

ОСОБА_6, займаючи посаду начальника спецвідділу ВАТ «ІнГЗК», до службових обов'язків якого, відповідно до посадової інструкції, входило забезпечення розробки й виконання організаційних заходів щодо захисту таємної інформації у ВАТ «ІнГЗК», дотримання режиму таємності у структурних підрозділах, а також організація розробки планів накопичення, запозичення, розбронювання, відновлення та заміни матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, і, достеменно знаючи про розбронювання розпорядженням Кабінету Міністрів України № 611-рт від 25 серпня 2004 року та реалізацію на конкурсній основі матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК» загальною балансовою вартістю 2 259 447,71 гривень, погодився на пропозицію ОСОБА_2 і тим самим, з корисливих мотивів вступив з ним у злочинну змову на заволодіння майном Держкомрезерву України в особливо великих розмірах шляхом зловживання своїм службовим становищем, а також на здійснення з цією метою посадової підробки у порушення вимог п.п.17,21,26 «Порядку формування, розміщення і проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 року, згідно з якими відпуск матеріальних цінностей з державного резерву в порядку розбронювання здійснюється у випадку, коли ці цінності виключаються з номенклатури продукції державного резерву, рівні їх накопичення перевищують затверджені, а також у зв'язку з закінченням строку зберігання й недоцільністю подальшого зберігання на окремих пунктах відповідального зберігання, неможливістю труднощами) їх освіження, перевезення, а ціни на матеріальні цінності, що відпускаються з державного резерву, визначаються Держкомрезервом, виходячи з оптових цін, що діють на час відпуску, кон'юнктури ринку, строків зберігання, якості продукції.

Після цього, у той же період часу, приблизно з 1 до 6 вересня 2004 року ОСОБА_2, діючи з корисливих мотивів, узгоджено та за попередньою змовою з начальником спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_6, виконуючи при цьому роль організатора здійснення зазначеними посадовими особами службових злочинів, у приміщенні адмінбудівлі ВАТ «ІнГЗК» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 47, за допомогою свого портативного комп'ютера (ноутбука) особисто склав зумисно неправдивий офіційний документ - акт засідання постійної технічної комісії (ПТК) на ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року, в якому ОСОБА_6, який був присутній при цьому, з використанням свого службового становища всупереч інтересам служби, навмисне були зазначені неправдиві відомості, а саме: про те, що фактичний строк зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву перевищує нормативний у декілька разів, що не відповідало реальним строкам зберігання матеріальних цінностей, передбаченими діючою Інструкцією з приймання, складування, ВАТ «ІнГЗК», які не були проінформовані про їхній злочинний план із заволодіння майном Держкомрезерву України.

Одночасно, начальник Управління мобрезервів Держкомрезерву України ОСОБА_5, призначений на посаду згідно з наказом по Держкомрезерву України № 505-к від 19.12.2003 р., який був посадовою особою та відповідно до займаної посади, що пов'язана з виконанням ним організаційно-розпорядчих функцій, здійснював контроль над кількісним та якісним станом матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на підприємствах-зберігачах, за дотриманням вимог з їхнього зберігання, відновлення, заміни, запозичення, розбронювання та своєчасного повернення, діючи під керівництвом ОСОБА_2 з метою заволодіння майном Держкомрезерву України шляхом зловживання своїм службовим становищем всупереч інтересам служби й держави, з корисливих мотивів повинен був із використанням своїх повноважень посадової особи прийняти підготовлені у ВАТ «ІнГЗК» під керівництвом організатора ОСОБА_2 свідомо неправдиві документи про неналежний стан матеріальних цінностей мобрезерву, з відомостями, що не відповідають дійсності, про неналежну якість, роки закладення й строки зберігання, що перевищують нормативні у декілька разів, та навмисне врахувати їх у службових документах і розрахунках конкурсної стартової ціни матеріальних цінностей з фактичним її значним заниженням та наступним заволодінням зазначеним майном Держкомрезерву України під виглядом реалізації розброньованих матеріальних цінностей на користь підконтрольних ОСОБА_2 комерційних підприємств.

Так, реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на заволодіння державним майном за попередньою змовою посадовими особами шляхом зловживання ними своїм службовим становищем, ОСОБА_2, приблизно у період часу з 1 до 6 вересня 2004 року, перебуваючи у приміщенні ВАТ «ІнГЗК», за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 47, звернувся до начальника спецвідділу цього підприємства ОСОБА_6 як до посадової особи, наділеної вищезазначеними повноваженнями, із пропозицією про заволодіння з корисливих мотивів матеріальними цінностями мобрезерву, які зберігалися у ВАТ «ІнГЗК» та належали державі, шляхом значного неправдивого заниження їх дійсної вартості та подальшої реалізації на користь підконтрольних йому комерційних структур, з використанням ним свого службового становища всупереч інтересам служби, для чого навмисне, спільно скласти свідомо неправдивий офіційний документ - акт постійно діючої технічної комісії ВАТ «ІнГЗК», в якому відобразити відомості, що повністю не відповідають дійсності про поганий якісний стан та явно завищені, такі, що перевищують нормативні у декілька разів, строки зберігання розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та надалі надати його до Держкомрезерву України для врахування під час визначення стартових цін на зазначені матеріальні цінності з метою наступного заволодіння зазначеним майном Держкомрезерву України під 1999 роки закладення, та строк його зберігання становить 4 роки, а не 10 років; стрічка конвеєрна гумовотканинна у кількості 1204,8 м мас 1988 рік закладення, а не 2002-2003 роки.

При цьому як ОСОБА_2, так і ОСОБА_6 було достеменно відомо, що закладення у порядку освіження (відновлення) матеріальних цінностей мобрезерву, що перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК», було раніше відображене у наступних актах (форма Імр):

- рейки залізничні ширококолійні, марки р-65 - акт № 14 від

23.10.2001 року;

- балки й швелери - акти № 20 від 25.02.2000 року, № 24 від

28.08.2000 року, № 26 від 18.09.2000 року, № 6 від 07.10.2003 року, № 6 від

09.07.2004 року;

- сталь товстолистова - акти № 2 від 16.02.2004 року, № 6 від

07.10.2003 року;

- сталь крупносортна - акти № 8 від 28.05.2001 року, № 2 від

16.02.2004 року, № 12 від 04.01.2001 року;

- сталь середньосортна - акти № 2 від 19.03.2003 року, № 12 від

04.10.2001 року, № 20 від 25.02.2000 року;

- сталь дрібносортна - акти № 7 від 10.10.2002 року, № 4 від

22.07.2003 року;

- сталь тонколистова - акти № 4 від 26.03.2004 року, № 6 від

10.10.2004 року;

- кулі сталеві помольні - акт № 6 від 22.09.1998 року;

*канат сталевий - акти № 4 від 12.06.1998 року, № 12 від 12.07.1999 року, № 14 від 20.09.1999 року;

*стрічка конвеєрна гумовотканинна - акти № 2 від 17.05.2002 року, № 5 від 30.09.2000 року, № 4 від 22.07.2003 року.

Надалі, продовжуючи свою спільну злочинну діяльність, ОСОБА_2 навмисне надав виготовлений ним за допомогою комп'ютерної техніки свідомо неправдивий акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року начальникові спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_6 для підписання останнім та іншими членами комісії, співробітникам зазначеного підприємства.

ОСОБА_6 приблизно 6 вересня 2004 року, діючи як посадова особа ВАТ «ІнГЗК», за попередньою змовою з ОСОБА_2 з метою заволодіння зазначеним майном Держкомрезерву України шляхом зловживання своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, перебуваючи за місцем своєї роботи, у приміщенні адмінбудівлі ВАТ «ІнГЗК» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 47, здійснив посадову підробку, навмисне підписавши від свого імені у графі «Члени комісії: ОСОБА_6В.» свідомо неправдивий акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року, після чого у той же день, зловживаючи своїм службовим становищем, надав його для підписання підлеглим йому співробітникам спецвідділу - провідному інженерові з обліку й контролю зберігання та відпуску матеріальних цінностей, що закладаються на тривале зберігання на підприємствах Міністерства чорної металургії СРСР за 1984 рік, з урахуванням їх постійного освіження в умовах відповідального зберігання на ВАТ «ІнГЗК»; про те, що матеріали неодноразово піддавалися впливу атмосферних опадів та коливанню температур, що призвело до утворення глибокої пластинчастої корозії, розшарування структури металу по краях, обпаданню іржі; їхнє неодноразове фізичне переміщення призвело до втрати їх цільової форми та що всі ці матеріальні цінності зіпсовані та можуть бути використані у виробництві частково, що не відповідало дійсності.

Незважаючи на те, що комісією з числа посадових осіб та спеціалістів ВАТ «ІнГЗК», що діяла на підставі наказу по даному підприємству від 09.06.2004 р. № 514, була проведена перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також можливості їх використання за призначенням станом на 01 липня 2004 року, у результаті якої було встановлено, що фактична наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву відповідає обліковим даним, усі матеріальні цінності якісні й відповідають цілям, для яких вони призначені, умови зберігання забезпечують їхнє тривале збереження, а також те, що результати зазначеної перевірки були відображені в акті (форма Юмр) від 01 липня 2004 року, екземпляр якого у встановленому порядку був направлений до Держкомрезерву України, куди надійшов 05 липня 2004 року (вх. № 01166), про що співучасникам злочину було достеменно відомо, -продовжуючи свою злочинну діяльність відповідно до розробленого плану, тоді ж у зазначеному місці ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 навмисне склали свідомо неправдивий додаток № 1 до вищезазначеного акту - «Перелік матеріальних цінностей мобілізаційного резерву України, які перебувають на зберіганні у ВАТ «ІнГЗК» і підлягають розбронюванню», В якому вказали неправдиві відомості про дати закладення матеріальних цінностей та строки їх зберігання, а саме: що рейки залізничні ширококолійні, марки р-65, у кількості 46,75 т мають 1981 рік закладення, а не 2001 рік, та строк їх зберігання становить 3 роки, а не 5 років, як це передбачено Інструкцією про зберігання такої продукції; балки і швелери у кількості 45,5 т мають 1982 рік закладення, а не 2000-2004 роки; сталь товстолистова у кількості 127 т має 1981 рік закладення, а не 2003-2004 роки, і строк її зберігання становить 3 роки, а не 5 років; сталь крупносортна у кількості 48 т має 1980 рік закладення, а не 2001-2004 роки; сталь середньосортна у кількості 28 т має 1980 рік закладення, а не 2000-2003 роки, і строк її зберігання становить 3 роки, а не 5 років; сталь дрібносортна у кількості 30 т має 1981 рік закладення, а не 2002-2003 роки, а строк її зберігання становить 3 роки, а не 2 роки; сталь тонколистова у кількості 19,5 т має 1980 рік закладення, а не 2004 рік, а строк її зберігання становить 2 роки, а не 1 рік; кулі сталеві помольні у кількості 1400 т мають 1988 рік закладення, а не 1998 рік, та їх строк зберігання становить 4 роки, а не 15 років; канат сталевий у кількості 19,28 т має 1988 рік закладення, а не 1998-стану матеріалів другої групи ОСОБА_7 та провідному інженерові з ведення обліку військовозобов'язаних і ведення таємного діловодства ОСОБА_8, а також комірникові цеху підготовки виробництва (ЦПВ) ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_9, не інформуючи останніх про злочинний план заволодіння зазначеним у акті майном, що належать Держкомрезерву України.

Провідний інженер з обліку й контролю стану матеріалів другої групи спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_7, який відповідно до своїх обов'язків забезпечував розробку та виконання заходів щодо обліку державного матеріального резерву, будучи присутнім при складанні ОСОБА_2 та ОСОБА_6 акту ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року та знаючи про неправдивість зазначеної у цьому акті інформації про якість та строки зберігання матеріальних цінностей мобрезерву, під погрозою втрати робочого місця з причин службової залежності від ОСОБА_6 навмисне посприяв у здійсненні останнім посадової підробки, а саме: приблизно 6 вересня 2004 року у приміщенні спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 47, за вказівкою ОСОБА_6 підписав цей свідомо неправдивий акт у графі «Члени комісії: ОСОБА_7 Я.» як член постійної технічної комісії ВАТ «ІнГЗК», і повернув останньому.

Провідний інженер з ведення обліку військовозобов'язаних та ведення таємного діловодства спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_8, яка відповідно до своїх обов'язків забезпечувала розробку й виконання заходів щодо захисту таємної інформації на ВАТ «ІнГЗК», дотримання режиму таємності у структурних підрозділах ВАТ «ІнГЗК», а також брала участь у роботі військово-облікового сектору, будучи присутньою при складанні ОСОБА_2 та ОСОБА_6 акту ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року і знаючи про неправдивість зазначеної у цьому акті інформації про якість і строки зберігання матеріальних цінностей мобрезерву, під погрозою втрати робочого місця з причин службової залежності від ОСОБА_6, навмисне посприяла здійсненню останнім посадової підробки, а саме: у той же період часу в приміщенні спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 47, за вказівкою ОСОБА_6 підписала цей свідомо неправдивий акт у графі «Члени комісії: ОСОБА_8 В.» як член постійної технічної комісії ВАТ «ІнГЗК», і повернула останньому.

Комірник цеху підготовки виробництва ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_9, яка відповідно до своїх обов'язків повинна була вести своєчасний, повний та якісний облік товарно-матеріальних цінностей мобрезерву, стежити за умовами їх зберігання, не допускаючи їх псування або розкрадання, знаючи про неправдивість зазначеної у цьому акті інформації про якість і строки зберігання матеріальних цінностей мобрезерву, під погрозою втрати робочого місця з причин службової залежності від ОСОБА_6, навмисне посприяла у здійсненні останнім посадової підробки, а саме: у той же період часу в приміщенні спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» за адресою: Дніпропетровська

область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 47, за вказівкою ОСОБА_6 підписала цей свідомо неправдивий акт у графі «Члени комісії: ОСОБА_9В.» як член постійної технічної комісії ВАТ «ІнГЗК», і повернула останньому.

При цьому ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 не були інформовані про протиправні наміри ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та у злочинну змову з ними на заволодіння шляхом зловживання посадовою особою своїм службовим становищем майном Держкомрезерву України не вступали.

Після цього ОСОБА_6, продовжуючи свою спільну із ОСОБА_2 злочинну діяльність, надав зазначений свідомо підроблений акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р. для підписання посадовій особі ВАТ «ІнГЗК» - комерційному директорові цього підприємства ОСОБА_10 (призначений на посаду згідно наказу по ВАТ «ІнГЗК» від 22.05.2000 р., та звільнений з посади згідно з наказом № 1800 від 31.12.2004 р.), до службових обов'язків якого, відповідно до посадової інструкції, входило загальне керівництво роботою з виконання виробничих завдань цехом підготовки виробництва (ЦІ ЇВ), відділом матеріально-технічного постачання та обладнання, контроль своєчасності приймання товарно-матеріальних цінностей, що надходять на підприємство, організація ведення контролю якості та правильний первинний облік їх кількості, забезпечення дотримання встановленого порядку оприбуткування, зберігання видачі й списання ТМЦ, що надходять, тобто виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

У свою чергу, ОСОБА_10, не будучи обізнаним про злочинну діяльність ОСОБА_2 та ОСОБА_6, спрямованої на заволодіння шляхом зловживання посадовою особою своїм службовим становищем майном Держкомрезерву України, разом з тим, як відповідальна посадова особа, у результаті несумлінного ставлення до своїх службових обов'язків, не ознайомився зі змістом свідомо неправдивого акту ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р., наданого ОСОБА_6, і, довірившись останньому, підписав його у графі «Члени комісії: ОСОБА_10 І.», як член постійної технічної комісії ВАТ «ІнГЗК». Одночасно, продовжуючи несумлінно виконувати свої службові обов'язки та не знаючи про неправдивість відомостей, зазначених у цьому акті, ОСОБА_10 дав вказівку підписати його заступникові головного бухгалтера ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_11, а також заступникові головного бухгалтера ОСОБА_12 замість головного бухгалтера підприємства ОСОБА_13 С, яка була відсутньою.

Заступник головного бухгалтера ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_11, яка будучи посадовою особою (призначена на посаду згідно з наказом по ВАТ «ІнГЗК» № 8135 від 01.08.2003 року, працює дотепер), виконуючи адміністративно-господарські функції, а також відповідаючи, відповідно до своїх службових обов'язків, за ведення бухгалтерського позабалансового обліку товаро-матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, усвідомлюючи неправдивість відомостей, зазначених у наданому їй якісного стану вищезазначених матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які зберігалися у ВАТ «ІнГЗК».

Надалі, 07.09.2004 року за невстановлених слідством обставин вищезазначені свідомо підроблені офіційні документи, які були передані ОСОБА_6 своєму співучасникові ОСОБА_2, а саме: свідомо неправдивий акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року зі свідомо неправдивими додатками до нього № 1 і № 2, який надав їх до Держкомрезерву України, про що повідомив начальника Управління мобрезервів Держкомрезерву України ОСОБА_5

Тоді ж, 7 вересня 2004 р., у робочий час, з метою здійснення разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_6 злочинного плану заволодіння майном Держкомрезерву України, начальник Управління мобрезервів Держкомрезерву України ОСОБА_5, будучи посадовою особою, до обов'язків якого згідно з Положенням про Управління мобілізаційних резервів Державного комітету України з питань матеріального резерву, затвердженого Головою Держкомрезерву України 08.01.2004 р. (надалі -Положення від 08.01.2004 р.), входили контроль над кількісним і якісним станом матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на підприємствах-зберігачах, контроль над дотриманням останніми передбачених ЗЕКОНОМ України «Про державний матеріальний резерв» вимог зі зберігання, оновлення, заміни, запозичення, розбронювання і своєчасного повернення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, щорічна перевірка станом на 1 липня інвентаризації матеріальних цінностей мобілізаційного резерву щодо їхньої наявності, якісного стану, умов зберігання, а також відповідності цільовому призначенню, одержання від підприємств-зберігачів звітів про наявність, рух та якісний стан матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, проведення разом із КРУ Держкомрезерву перевірки наявності, якісного стану й умов зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на підприємствах-зберігачах, достеменно знаючи про розбронювання розпорядженням Кабінету Міністрів України № 611-рт від 25 серпня 2004 року й реалізацію на конкурсній основі матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК» загальною балансовою вартістю 2 259 447,71 гривень, у порушення вимог п. п. 17,21,26 «Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 року, згідно з якими відпуск матеріальних цінностей з державного резерву у порядку розбронювання здійснюється у випадку, коли ці цінності виключаються з номенклатури продукції державного резерву, рівні їх накопичення перевищують затверджені, а також у зв'язку з закінченням строку зберігання й недоцільністю подальшого зберігання на окремих пунктах відповідального зберігання, неможливістю (труднощами) їх освіження, перевезення; ціни на матеріальні цінності, що відпускаються з державного резерву, визначаються Держкомрезервом, виходячи з оптових цін, що діють на час відпуску, кон'юнктури ринку, строків зберігання, якості офіційному документі, у той же період часу в приміщенні адмінбудівлі ВАТ «ІнГЗК» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, б. 47, за вказівкою ОСОБА_10 навмисне підписала акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року в графі «Члени комісії: ОСОБА_11 І.» як член постійної технічної комісії ВАТ «ІнГЗК», чим скоїла посадову фальсифікацію. При цьому ОСОБА_11 не була інформована про злочинні наміри ОСОБА_2 у змові з ОСОБА_6 та іншими посадовими особами на заволодіння майном Держкомрезерву України, не перебувала.

Заступник головного бухгалтера ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_12, будучи посадовою особою та не знаючи про стан і строки зберігання матеріальних цінностей мобрезерву, за відсутності головного бухгалтера підприємства ОСОБА_13 С, виконуючи вказівку ОСОБА_10, також підписала замість ОСОБА_13 акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року в графі «Члени комісії: ОСОБА_13 С». При цьому наміру вчинення посадової підробки й заволодіння чужим майном вона не мала і про злочинні наміри ОСОБА_2, ОСОБА_6 на заволодіння зазначеними цінностями мобрезерву інформована не була.

Після цього, зазначений акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р. у той же період часу за невстановлених слідством обставин, у графі «ОСОБА_14 В.» був підписаний членом постійної технічної комісії головним маркшейдером ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_14 та у графі «Голова комісії, ОСОБА_15 М.» головою зазначеної комісії - технічним директором ОСОБА_15, які не знали про стан і строки зберігання матеріальних цінностей мобрезерву, не мали наміру на здійснення посадової підробки та заволодіння чужим майном, і не були інформовані про злочинні наміри ОСОБА_2 і ОСОБА_6 Одночасно, за невстановлених слідством обставин, невстановленою особою зазначений акт був підписаний від імені члена постійної технічної ВАТ «ІнГЗК» головного механіка цього підприємства ОСОБА_16 у графі «Члени комісії: ОСОБА_16 В.».

Після цього, ОСОБА_6, діючи відповідно до відведеної йому ролі, зловживаючи своїм службовим становищем всупереч інтересам служби з метою заволодіння майном Держкомрезерву України, навмисне затвердив свідомо неправдивий для нього акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року у генерального директора ВАТ «ІнГЗК» ОСОБА_17, а також підписав у нього свідомо неправдивий додаток № 1 до акту, не повідомивши при цьому останньому про неправдиві відомості, зазначені у цих документах, після чого навмисне завірив підписи генерального директора відбитками печатки підприємства.

Одночасно, за невстановлених обставин невстановлена слідством особа, за попередньою змовою з ОСОБА_2, у той же період часу склала свідомо неправдивий додаток № 2 до акту ПТК від 06.09.2004 року -«Опис якісного стану розброньованих матеріальних цінностей мобрезерву», до якого внесли свідомо неправдиві відомості відносно нібито поганого рекомендацій такі акти складаються у день здійснення операції та протягом п'яти робочих днів направляються: один екземпляр - до Держкомрезерву, другий - до центрального або місцевого органу виконавчої влади, до сфери управління якого віднесене підприємство, третій екземпляр залишається у справах підприємства.

Згідно з вищезазначеними положеннями, закладення у порядку освіження (оновлення) матеріальних цінностей мобрезерву, що перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК», було відображене у наступних актах (форма 1 мр):

рейки залізничні ширококолійні, марки р-65 - акт № 14 від 23.10.2001 року;

балки і швелери - акти № 20 від 25.02.2000 року, № 24 від

28.08.2000 року, № 26 від 18.09.2000 року, № 6 від 07.10.2003 року. № 6 від

09.07.2004 року;

сталь товстолистова - акти № 2 від 16.02.2004 року, № 6 від

07.10.2003 року;

сталь крупносортна - акти № 8 від 28.05.2001 року, № 2 від

16.02.2004 року, № 12 від 04.10.2001 року;

- сталь середньосортна - акти № 2 від 19.03.2003 року, № 12 від

04.10.2001 року, № 20 від 25.02.2000 року;

сталь дрібносортна - акти № 7 від 10.10.2002 року, № 4 від

22.07.2003 року;

сталь тонколистова - акти № 4 від 26.03.2004 року, № 6 від

10.10.2004 року;

кулі сталеві помольні - акт № 6 від 22.09.1998 року;

канат сталевий - акти № 4 від 12.06.1998 року, № 12 від 12.07.1999 року, № 14 від 20.09.1999 року;

стрічка конвеєрна гумовотканинна - акти № 2 від 17.05.2002 року, № 5 від 30.09.2002 року, № 4 від 22.07.2003 року.

Екземпляри всіх вищезазначених актів закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у порядку оновлення у встановленому порядку були направлені співробітниками спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» до Держкомрезерву України, а саме до Управління мобілізаційних резервів, яке забезпечувало постійний контроль над якістю і рухом.

Також, відповідно до п. 80 Методичних рекомендацій № 305-дск від 11.12.2001 р. підприємства-зберігачі щорічно станом на 1 липня проводять інвентаризацію матеріальних цінностей мобілізаційного резерву з метою визначення їх наявності, якісного стану, умов зберігання, а також можливості їх використання за призначенням. Висновки про проведені інвентаризації оформлюються актом (форма Юмр), екземпляр якого відповідно до п. 81 зазначених Методичних рекомендацій направляється до Держкомрезерву України.

Саме у такому порядку комісією з числа посадових осіб та спеціалістів ВАТ «ІнГЗК», що діяла на підставі наказу по даному підприємству від 09.06.2004 р. № 514, була проведена перевірка наявності, якісного стану,

продукції, а у випадку проведення конкурсу - за цінами конкурсу на кожну партію конкретної продукції; Держкомрезерв відповідає за достовірність звітності про наявність запасів матеріальних цінностей державного резерву, їх рух та облік, а також здійснює контроль над збереженням матеріальних цінностей державного резерву на відповідних підприємствах, організаціях і проведення з такими цінностями певних операцій, визначених у встановленому порядку, - згідно з роллю, відведеною йому ОСОБА_2 як організатором злочину, вжив заходів з подальшого протиправного використання цих документів у роботі Управління, очолюваного ним.

Так, перебуваючи за місцем своєї роботи в Управлінні мобрезервів Держкомрезерву України, за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2, відповідно до злочинного плану, відомого і ОСОБА_6, та, як відповідальна посадова особа, маючи достовірну інформацію щодо реальних дат закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які зберігалися у ВАТ «ІнГЗК», їхнього належного якісного стану й умов зберігання, зловживаючи своїм службовим становищем всупереч інтересам служби й держави з метою заволодіння майном Держкомрезерву України, приблизно 7 вересня 2004 року прийняв до роботи свідомо неправдивий акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року та свідомо неправдиві додатки до нього № 1 і № 2, в яких відомості про якісний стан і роки закладення зазначених матеріальних цінностей суперечили наявній обліковій інформації, і всупереч покладеним на нього Законом України «Про державний матеріальний резерв» обов'язкам зі здійснення контролю над зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву й відповідністю звітних даних про їхню наявність та якісний стан, навмисне приховав недостовірність інформації.

При цьому, начальник Управління мобрезервів Держкомрезерву України ОСОБА_5 знав, що відповідно до ч. 4 п. 50 Методичних рекомендацій про порядок формування, розміщення й виконання завдань (замовлень) з накопичення матеріальних цінностей у мобілізаційному резерві міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською й Севастопольською міськими державними адміністраціями, підприємствами, установами, організаціями України, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 305-дсп від 11.12.2001 р. (надалі - Методичні рекомендації № 305-дсп від 11.12.2001 р.) Держкомрезерв України веде загальний облік матеріальних цінностей, накопичених у мобілізаційному резерві всіх підприємств, що мають мобілізаційні завдання (замовлення), і відповідно до п. 51 Методичних рекомендацій № 305-дск від 11.12.2001 р. первинним документом при оформленні всіх операцій (робіт) з матеріальними цінностями мобілізаційного резерву при закладенні (нагромадженні), у тому числі освіженні (оновленні) матеріальних цінностей, на відповідальному зберіганні та їх відпуску, є акт форми Імр, а згідно з п. 59 цих же Методичних умов зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також можливості їх використання за призначенням станом на 01 липня 2004 року, у результаті якої було встановлено, що фактична наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву відповідає обліковим відомостям, усі матеріальні цінності якісні й відповідають цілям, для яких вони призначені, умови зберігання забезпечують їхнє тривале збереження. Результати зазначеної перевірки були відображені в акті (форма Юмр) від 01 липня 2004 року, екземпляр якого у встановленому порядку був направлений ДО Держкомрезерву України, куди надійшов 05 липня 2004 року (вх. № 01166).

Таким чином, інформація щодо реальних дат закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що зберігалися у ВАТ «ІнГЗК», їхнього якісного стану й умов зберігання, знаходилась у Держкомрезерві України, була відома начальникові Управління мобілізаційних резервів Держкомрезерву України ОСОБА_5 та повинна була використовуватися ним у своїй роботі.

Проте всупереч інтересам служби, 7 вересня 2004 року начальник Управління мобілізаційних резервів Держкомрезерву України ОСОБА_5, перебуваючи на своєму робочому місці, за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 та під його керівництвом, згідно з відведеною йому роллю у заволодінні державним майном, володіючи інформацією про реальні роки оновлення зазначених матеріальних цінностей, про їхній якісний стан і відповідність цільовому призначенню, навмисне взяв до уваги акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р. і додатки № 1 і № 2 до нього, в яких відомості про якісний стан та роки закладення зазначених матеріальних цінностей прямо суперечили відомостям, що містилися у наявних в Управлінні мобілізаційних резервів Держкомрезерву України вищезазначених актах форм Імр та Юмр.

При цьому ОСОБА_5 всупереч покладеним на нього Положенням від 08.01.2004 р. та Законом України «Про державний матеріальний резерв» обов'язкам зі здійснення контролю над зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву і відповідністю звітних даних про їхню наявність та якісний стан, зловживаючи своїм службовим становищем, навмисне не вжив жодних заходів з перевірки недостовірної інформації, викладеної в акті ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р. та додатках № 1 і № 2 до нього, а саме: не ініціював проведення спеціалістами з КРУ Держкомрезерву України перевірки за цим фактом, а доручив головному спеціалісту Управління мобілізаційних резервів Держкомрезерву України ОСОБА_18 підготувати на підставі зазначеного акту службову записку до Управління стратегічного планування та фінансування про визначення стартових цін на матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК» та були розброньовані розпорядженням КМУ № 611-рт від 25.08.2004 р.

Виконуючи вказівку ОСОБА_5, головний спеціаліст Управління мобілізаційних резервів Держкомрезерву України ОСОБА_18, не будучи куратором ВАТ «ІнГЗК» та не володіючи інформацією щодо реальних строків закладення та якісного стану розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, на підставі переданого їй до роботи ОСОБА_5 свідомо неправдивого акту НТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р., на своєму робочому місці склала службову записку № 10/1686 від 13.09.2004 р. до Управління стратегічного планування й фінансування Держкомрезерву України про визначення стартових цін на матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК» та розброньовані розпорядженням КМУ № 611-рт від 25.08.2004 р., до якої перенесла свідомо неправдиві відомості з акту щодо років закладення матеріальних цінностей, після чого у той же день передала її для підписання ОСОБА_5

Тоді ж, ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2, який організував заволодіння як посадова особа шляхом зловживання своїм службовим становищем державним майном, відповідно до відведеної йому ролі, підписав вищезазначену службову записку, до якої додавалися свідомо неправдиві документи - акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р. та додатки до нього №№ 1, 2, тим самим навмисне виконав усі дії, спрямовані на забезпечення подальшого використання цих документів для заниження цін на розброньовані матеріальні цінності мобрезерву при їхньому продажу.

У той же день, вищезазначена службова записка № 10/1686 від 13.09.2004 р. разом із доданим до неї актом ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р. та додатками №№ 1,2, була передана до Управління стратегічного планування й фінансування Держкомрезерву України для визначення стартових цін на вищезазначені матеріальні цінності мобілізаційного резерву. У результаті вищезазначених спільних злочинних дій ОСОБА_2, ОСОБА_19 і ОСОБА_5 В, які були об'єднані метою заволодіти майном Держкомрезерву України загальною балансовою вартістю 2 259 447,71 гривень, тобто в особливо великих розмірах, шляхом зловживання посадовими особами своїм службовим становищем, 14.09.2004 року на підставі свідомо неправдивого акту ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року в Управлінні стратегічного планування й фінансування Держкомрезерву України була підготовлена цінова довідка № 724, в якій стартові ціни на матеріальні цінності мобрезерву, що перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК» та були розброньовані відповідно до розпорядження КМУ № 611-рт від 25.08.2004 р., з причини безпідставного застосування понижувального коефіцієнта відносно строків закладення та якісного стану, були суттєво занижені, згідно з висновками додаткової судово-економічної експертизи №№ 117/36 від 29.11.2010 р. на суму 1 227 777,25 грн.

У той же період у м. Києві, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_2 за невстановлених обставин підготував від імені підконтрольного йому фіктивного підприємства ПП «Марсель-Центр» (м. Київ) заявку до Держкомрезерву України № 17/9 від 01.09.2004 року на участь у конкурсі з придбання вищезазначених матеріальних цінностей, які перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК», та підписав її від імені директора ОСОБА_20, яка фактично не мала ніякого відношення до будь-якої діяльності зазначеного підприємства, здійснивши тим самим навмисну підробку офіційного документа, після чого, використовуючи зазначений свідомо підроблений документ, надав його до Держкомрезерву України, який дозволив підконтрольному йому підприємству ПП «Марсель-Центр» взяти участь у конкурсі на придбання матеріальних цінностей мобрезерву.

15 вересня 2004 року відповідно до протоколу № 323 засідання конкурсної комісії щодо реалізації розброньованих товаро-матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та згідно з довіреністю Держкомрезерву України, переможцем конкурсу було визнано саме ПП «Марсель-Центр», як підприємство, що запропонувало 100% передоплати.

Після зазначеного конкурсу матеріальні цінності мобрезерву, які перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК», відповідали якісним показникам і могли бути використані за призначенням, та загальна балансова вартість яких становила 2 259 447,71 гривень, були відпущені через ДП «Укррезерв» за значно заниженою ціною переможцеві торгів -приватному підприємству «Марсель-Центр» на підставі укладеного контракту № 2623 від 17.09.2004 року на суму 1 152 312,60 Грн., без урахування ПДВ.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_2 наприкінці вересня 2004 року за невстановлених обставин, діючи навмисно, повторно виготовив свідомо підроблений документ - довіреність від ПП «Марсель-Центр» на своє ім'я від 24.09.2004 року серії ЯИЛ № 266958 на одержання матеріальних цінностей у ДП «Укррезерв», яку надав до вищезазначеного державного підприємства, тим самим використавши зазначений свідомо підроблений документ, а натомість одержав від ДП «Укррезерв» іншу довіреність від 27.09.2004 року серії ЯИВ № 487374 на одержання матеріальних цінностей у ВАТ «ІнГЗК».

30 вересня 2004 року ОСОБА_2 прибув на ВАТ «ІнГЗК» та надав посадовим особам зазначеного підприємства наряд № 1884 (форми 28а), виданий Держкомрезервом України згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 р. № 611-рт, для розбронювання й видачі матеріальних цінностей покупцеві - ПП «Марсель-Центр», а також довіреність від 27.09.2004 року серії ЯИВ № 487374 на одержання ним зазначених матеріальних цінностей від ВАТ «ІнГЗК».

Таким чином, ОСОБА_2, діючи як організатор разом з начальником Управління мобілізаційних резервів Державного комітету України з державного матеріального резерву (Управління мобрезервів Держкомрезерву України) ОСОБА_5 та начальником спецвідділу відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничозбагачувальний комбінат» у м. Кривому Розі (ВАТ «ІнГЗК») ОСОБА_6 В, як виконавцями, у вересні 2004 року навмисне, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб заволоділи шляхом зловживання службовим становищем посадових осіб, службової підробки, підробки документів та їх використання, матеріальними цінностями мобілізаційного резерву Держкомрезерву України, що зберігалися на ВАТ «Інгулецький гірничозбагачувальний комбінат» та які підлягають реалізації у порядку розбронювання, на загальну суму 2 259 447,71 гривень, тобто в особливо великих розмірах.

Згідно з висновком додаткової судово-економічної експертизи № 117/36 від 29.11.2010 р. Держкомрезервом України у результаті навмисних дій ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, було недоотримано грошових коштів на суму 1 227 777,25 грн. внаслідок заниження вартості матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що зберігалися на ВАТ «Інгулецький гірничозбагачувальний комбінат».

Надалі, після заволодіння ОСОБА_2 за попередньою змовою з посадовими особами ВАТ «ІнГЗК» та Держкомрезерву України матеріальними цінностями мобрезерву, які продовжували зберігатися на території ВАТ «ІнГЗК», вони були реалізовані від імені приватного підприємства «Марсель-ІДентр» на підставі договору №20/09-01 від 20.09.2004 року Київському ТОВ «Ресурс-Інвест», в якому ОСОБА_2 займав посаду комерційного директора, за ціною 3 382 416,26 грн., а після цього через низку комерційних підприємств без фактичного вивезення з території ВАТ «ІнГЗК» були реалізовані цьому ВАТ за ціною 4 930 284 грн.

В своїй апеляції захисник - адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальну справу у відношенні ОСОБА_2 закрити на підставі п.2 ст.6 КПК України. При цьому апелянт посилається на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, зокрема, що судом першої інстанції:

проявлено однобічність в оцінці показань свідка ОСОБА_21, неправильно встановлено предметом викрадання загальна вартість матеріальних цінностей 2 259 447,71 грн. при визначенні шкоди у розмірі 1 227 777,25 грн. з огляду на стовідсоткову попередню оплату за них ПП «Марсель Центр» 1 381 571 грн. не досліджено та не оцінено положення нормативно-правових актів, зокрема Закону України «Про державний матеріальний резерв», Постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 25.08.2004 року, які регулюють питання розбронювання товарно-матеріальних цінностей мобрезерву та реалізації їх на умовах конкурсу, які були дотримано при реалізації матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, в зв'язку з чим відсутня подія злочину, необгрунтовано зроблено посилання на Постанову Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 року, накази Держкомрезерву № 47 від 19.02.2003 року, Держкомрезерву № 134 від 26.05.2004 року,

взято до уваги висновок судово-економічної експертизи, якою без належного нормативного обґрунтування визначена стартова ціна матеріальних цінностей та з посиланням на акти, які не набрали чинності.

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять жодних даних щодо встановлення ринкової вартості і стартової відпускної ціни матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які були розброньовані за розпорядженням Кабінету Міністрів України № 611-рт, а суд врахував тільки балансову вартість цінностей замість призначення за клопотанням захисту експертизи на предмет оцінки розброньованих цінностей. Разом з тим, спеціалістами-оцінювачами після дослідження на підставі адвокатського запиту встановлено стартову ціну 1 084 103 грн., яка свідчить про те, ЩО ціна продажу цінностей мобрезерву не була заниженою. Але суд відмовив стороні захисту у долученні до справи відповідних звітів, рецензії та допиті спеціаліста з оцінки, як відмовив у допиті й інших спеціалістів щодо конкурсної ціни та не підтвердження недоотримання Держкомрезервом України коштів від реалізації цінностей.

Захисник засудженого в апеляції також стверджує про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, оскільки засуджений ОСОБА_2 ніяких посад в Держкомрезерві не займав, в попередню змову з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не вступав та діяв виключно в комерційних інтересах підприємства а показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_22, які викривають ОСОБА_2 не узгоджуються з показаннями інших свідків. Висновки експерта ОСОБА_23, яка не внесена до Державного Реєстру атестованих судових експертів, є не фаховими, містять помилки, вибірковість застосування величин коефіцієнтів у підрахунках, спростовуються іншими доказами. Апелянт заперечує проти використання судом як доказу причетності ОСОБА_2 до вчинення злочину акту засідання постійної технічної комісії ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р. та довіреності № 266958 від 23.10.2004 р., оскільки експерт ОСОБА_24, якою проведено почеркознавчу експертизу зазначених документів та встановлено особисте виконання ОСОБА_25 РУКОПИСНИХ записів, не є судовим експертом та до Державного реєстру не внесена. Але суд необґрунтовано відмовив стороні захисту у долученні до справи відповідного висновку експерта Мізерної та допиті її як спеціаліста, а також у долученні до справи та допиті іншого спеціаліста Звездіної, якою проведено судово-авторознавче дослідження вказаного акту..

Також, адвокат засудженого посилається й на неправильне застосування кримінального закону при правовій оцінці дій засудженого, який не є службовою особою, за ст. 191 та ст.358 КК України, та на істотне порушення кримінально-процесуального закону, а саме, на безпідставне виділення матеріалів справи у відношенні ОСОБА_6 в окреме провадження, порушення вимог ст.26 КГТК України при виділенні матеріалів в окреме провадження щодо ОСОБА_10, Оліферович, ОСОБА_7, ОСОБА_22 та інших осіб; порушення органом досудового слідства вимог ч.2 ст.132 КПК України щодо притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченого, грубе порушення судом вимог ст. 261, ст. 318-319 КПК України щодо надання доказів по справі та необгрунтованого відхилення клопотань сторони захисту, застосування до засудженого ОСОБА_2 додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади.

Засуджений ОСОБА_2 в своїй апеляції просить вирок суду скасувати, справу закрити посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, норм матеріального та кримінального права, спеціального законодавства, яке регулює відносини при здійсненні операцій з мобілізаційним резервом. Як зазначає апелянт, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги Постанову Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 року, наказ Держкомрезерву № 47 від 19.02.2003 року, наказ Держкомрезерву № 134 від 26.05.2004 року, крім того, суд взяв до уваги висновок судово-економічної експертизи № 117/36 від 29.11.2010 року, який не відповідає діючому законодавству та який складено з грубим порушенням норм матеріального права.

Також, засуджений посилається на невідповідність висновків суду, фактичним обставинам справи оскільки він в попередню змову не вступав, керівництва Держкомрезервом та ТОВ «Ресурс-Інвест» не здійснював, наявні в справі докази спростовують причетність засудженого до інкримінованого злочину.

В своїй апеляції захисник засудженого ОСОБА_4В* в інтересах засудженого ОСОБА_2 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, зменшити строк покарання до розумної межі, оскільки засуджений ОСОБА_2 раніше не судимий, за місцем мешкання та праці характеризується позитивно та має на утриманні малолітню дитину. Покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

У запереченні на апеляцію прокурор Іонкін Д.Г., який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його відповідність вимогам закону.

Заслухавши головуючого - суддю Мажару С.Б., яка доповіла суть вироку суду першої інстанції, повідомила ким і в якому обсязі він оскаржений, виклала основні доводи апеляцій засудженого і його захисників та заперечень прокурора, заслухавши пояснення та промови у судових дебатах захисника - адвоката ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_2, які підтримали свої апеляції, думку прокурора Іонкіна Д.Г. про законність та обґрунтованість вироку, вислухавши останнє слово засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляції захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають задоволенню лише у частині необгрунтованого призначення ОСОБА_2 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю, а апеляцію засудженого ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, за таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і зроблений обгрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені інкримінованих йому злочинів. Такий висновок грунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом доказах.

Дії засудженого правильно кваліфіковані за ст. 27 ч.З, ст. 191 ч.5, ст. 358 ч.2,3, ст. 27 ч.З, 366 ч.2 КК України.

Зокрема, доводи апелянтів в частині однобічності в оцінці судом першої інстанції доказів, а саме показань свідка ОСОБА_21 не обґрунтовані, оскільки як вбачається з матеріалів кримінальної справи, показання свідка ОСОБА_21 щодо підконтрольності ОСОБА_2 ТОВ «Ресурс-Інвест» та фактичним керуванням даним підприємством узгоджуються з іншими доказами по справі, насамперед, з показаннями самого засудженого ОСОБА_2, які він давав під час судового розгляду.

Так, як пояснював засуджений ОСОБА_2 в суді, він обіймав посаду комерційного директора на зазначеному підприємстві, хоча права підпису не мав. Інформацію стосовно розбронювання товарно-матеріальних цінностей він отримав, чи від знайомих, чи можливо з засобів масової інформації, чи з інших джерел. Всі рішення щодо діяльності вказаного підприємства приймав саме ОСОБА_21 Однак, як зазначає сам засуджений, він не доповідав ОСОБА_21 з приводу розбронювання товарно-матеріальних цінностей та це питання з ним не узгоджував. Також ОСОБА_2 був не обізнаний щодо введення господарської діяльності між ТОВ «Ресурс-Інвест» та ПП «Марсель-Центр». Але, на початку вересня прибув на ВАТ «ІнГЗК» саме з цього приводу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що саме ОСОБА_2 здійснював загальне керівництво вказаним підприємством оскільки, Обмінне доручення ЯИВ № 487374 від ДП «Укррезерв» було видано на ім'я ОСОБА_2 лише 27.09.2004 років, доручення від ЧП «Марсель-Центр» ЯИЛ № 266958 на ім'я ОСОБА_2 було складено 24.09 2004 року та згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 58/04-262 від 08.08.2006 року, ОСОБА_2 особисто виконав рукописний запис у графах довіреності серії ЯИЛ № 266958 від 24.09.2004 р. (т. 10 л.с. 90-104), які було складено після складання акту постійно технічної комісії ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 року.

Крім того, колегія суддів також бере до уваги показання свідка ОСОБА_26, який пояснював суду, що такі підприємства як ПП «Марсель-Центр», ТОВ «Сталь-торг 2001» неодноразово брали участь з реалізації товарно-матеріальних цінностей держкомрезерву. Особисто він неодноразово бачив ОСОБА_2 у Держкомрезерві України в період з 2002 року до кінця 2006 року, який представляв інтереси різних підприємств, які бажали брати участь у конкурсах з реалізації розброньованих ТМЦ мобілізаційного й державного резерву.

Причетність ОСОБА_2 до керівництва ПП «Марсель-Центр» підтверджено висновками судово-почеркознавської експертизи № 58/ 04-32 від 12.03.2007 року, згідно якої ОСОБА_27 особисто підписав заявку на участь в конкурсі № 17/9 від 01.09.2004 р. від імені формального директора ЧП «Марсель-центр» ОСОБА_28 та свідченнями свідка ОСОБА_28, наданими у ході досудового слідства та оголошеними у судовому засіданні у встановленому законом порядку, яка пояснювала, що у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, за винагороду, на її ім'я, її знайомим ОСОБА_29 було зареєстроване ПП «Марсель-Центр». Вона особисто ніякого відношення до діяльності зазначеного підприємства не мала, фінансово-господарчих документів від його імені ніколи не підписувала та з ОСОБА_2 не знайома (т.5 а.с. 163-165).

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_25 також здійснював загальне керівництво й ПП «Марсель-Центр», що підтверджено окрім вищезазначених доказів, журналом реєстрації заявок ДП «Укррезерв», згідно якого встановлено наявність реєстраційних записів щодо прийому заяв на конкурс ПП «Марсель-Центр» № 17/9 від 01.09.2004 р. ( т.10 а.с. 26-28), яка згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 58/04-32 від 12.03.2007 року, від імені формального директора ПП «Марсель-Центр» ОСОБА_20 особисто підписана ОСОБА_2 (т. 10 а.с. 134-137), висновком судово- почеркознавчої експертизи № 24 від 15.04.2010 року, згідно з якою рукописні

записи «17/9», «01» і «вересня» у графах «№________» та «________»________2004

р.» у листі (заявці) ПП «Марсель-Центр» № 17/9 від 01.09.2004 р. зроблені особисто ОСОБА_2 (т.10 а.с. 140-142), а також листом Держкомрезерву України № 02/605 від 31.01.2007 р., згідно з яким 18.11.2004 р., 19.11.2004 р. ОСОБА_2 відвідував Держкомрезерв України як представник ПП «Марсель-Центр», а 02.12.2004 р. і 09.12.2004 р., як представник ТОВ «Сталь-Торг-2001» (т. 12 а.с. 81-83).

Зазначене підтверджено копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2005 року, згідно з яким статут ПП «Марсель-Центр» від 02.06.2004 року визнаний недійсним з моменту його реєстрації у зв'язку З фіктивністю цього підприємства, а свідоцтво платника податку на додану вартість від 09.06.2004 р. - з моменту його видачі (т11, л.с.6); та копією вироку Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2005 р. щодо ОСОБА_29 за ч. 2 ст. 205 КК України, який у період 2003-2005 років організував реєстрацію й перереєстрацію у державних і податкових органах, не менше 10 підприємств, одне з яких ПП «Марсель-Центр» (директор ОСОБА_20 Я.), відкриття розрахункових рахунків зазначених підприємств у банках на ім'я осіб зазначеної категорії, у т.ч. ОСОБА_20, призначення їх на посаді директорів даних підприємств, після чого передав пакет установчих та реєстраційних документів на створені й придбані підприємства невстановленим слідством особам, (т. 11 л.с. 7-10).

Вирішуючи питання щодо відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам складання ОСОБА_2 завідомо неправдивого акту постійної технічної комісії ВАТ «ІнГЗК», колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим доказами висновок суду щодо

складання даного акту саме засудженим ОСОБА_2, оскільки, як пояснила свідок ОСОБА_22, на початку вересня 2004 року до них у відділ приїхав ОСОБА_2, вона також бачила, як ОСОБА_6 з ним спілкується. Вона думала, що ОСОБА_2 представник Держкомрезерву, оскільки між ними велася розмова про мобрезерв. ОСОБА_2 бачила у вересні 2004 року у них у відділі, у ОСОБА_2 був ноутбук у відкритому вигляді, ОСОБА_2 сидів за столом і працював на ноутбуку. Свідчення, надані у ході досудового слідства, підтверджує, оскільки тоді краще пам'ятала події, стосовно яких її допитували.

Будучи допитаною у ході досудового слідства, свідок ОСОБА_22 стверджувала, що вищезазначений акт постійно діючої комісії на персональному переносному комп'ютері (ноутбуці), перебуваючи у приміщенні спецвідділу ВАТ «ІнГЗК», підготував ОСОБА_2, який був представником ДП «Укррезерв» і приїжджав тоді на ВАТ «ІнГЗК» з м. Києва спеціально для цієї мети. Саме від ОСОБА_2 вона тоді почула, що підписання вищезазначеного акту є невеликою формальністю. Під час підготовки акту ОСОБА_2, останній задав ОСОБА_6 питання щодо складу технічної комісії, також вони обговорювали інформацію щодо строків закладення матеріальних цінностей мобрезєрву. Сам акт ПТК від 06.09.2004 р. готував ОСОБА_2 і як він пояснив, цей акт - проста формальність. Вона підписала даний акт лише тому, що одержала усну вказівку від свого керівництва, швидше за все від ОСОБА_6, який був її безпосереднім начальником. Ніякої участі у складанні зазначеного акту вона не брала. (т.З а.с. 115-124).

Зазначені обставини складання та підписання завідомо для ОСОБА_2 та ОСОБА_6 даного акту ПТК також підтверджені й іншими доказами по справі, які суд першої інстанції належним чином проаналізував, визнав допустимими та поклав в основу своїх висновків про винність ОСОБА_2 в інкримінованих йому злочинах, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_7, який суду пояснив, що він працював провідним інженером спецвідділу ВАТ «ІнГЗК» по роботі з мобілізаційним матеріальним резервом у період 1990-2006 р. У 2004 році, приблизно після липня місяця прийшов ОСОБА_2 з ОСОБА_6 та надали йому акт ПТК про те, що на комбінаті проведена перевірка та встановлено, що матеріали, які зберігаються, не відповідають своїм даним. ОСОБА_6 сказав йому, що якщо він не підпише цей акт, то буде звільнений. Умовляли його підписати акт і ОСОБА_6 та ОСОБА_2, говорили, що нічого за це не буде. Припускає, що акт ПТК склав ОСОБА_2, тому що він перебував у кабінеті з ОСОБА_6 і ним та щось друкував на ноутбуці. Ані він, ані ОСОБА_6 на комп'ютері нічого не друкували. Він на той період сидів у одному кабінеті з ОСОБА_6 і комп'ютера у них у кабінеті не було. Після того, як він підписав акт, ОСОБА_2 сидячи у них у кабінеті, друкував щось на ноутбуці і біля нього лежали розкладені картки форми 4, які він на прохання ОСОБА_6 дав ОСОБА_2, в яких відображена інформація про роки закладення та освіження ТМЦ;

-показаннями свідка ОСОБА_6, даними у ході досудового слідства та оголошеними у судовому засіданні, який пояснював, що він за вказівкою свого начальника, від якого він перебував у службовій залежності, підписав документ, який містив неправдиві відомості та який надалі був використаний ОСОБА_2 для заволодіння державним майном. У ОСОБА_2 із собою був персональний переносний комп'ютер (ноутбук), а також портативний принтер (він їх зберігав у валізці, яку носив із собою). ОСОБА_2 сів за запропонований ним стіл, підключив принесений із собою ноутбук і принтер та почав набирати на клавіатурі документ. У процесі роботи ОСОБА_2 просив назвати йому посади й прізвища членів комісії для того, що б вказати їх в акті, який він набирав на своєму ноутбуці. Також ОСОБА_2 попросив його надати йому картки форми 4 на матеріальні цінності мобрезерву, які за його вказівкою відразу надав ОСОБА_7 Він періодично заглядав у монітор ноутбука ОСОБА_2 у процесі його роботи чітко бачив, що той готував акт ПТК від 06.09.2004 року. Приблизно через годину після того, як ОСОБА_2 почав працювати, він на своєму ж принтері роздрукував акт засідання постійної технічної комісії ВАТ «ІнГЗК» і запропонував йому його підписати в графі, де стояло його прізвище;

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 58/04-262 від 08.08.2006 року, згідно з якою ОСОБА_2 особисто виконав рукописний запис в акті ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р.: «06 вересня ...4»(т. 10 а.с. 90-104).

В судовому засіданні були допитані всі особи по справі, свідчення яких мали істотне значення для правильного вирішення справи, повно досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, всім їм дана оцінка, а тому доводи, викладені в апеляціях засудженого та його захисника ОСОБА_3 про однобічність та неповноту досудового і судового слідства безпідставні.

Так, висновком судово-почеркознавчої експертизи № 58/ 04-597 від 11.12.2006 року підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_6, що міститься у графові «Члени комісії» акту ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р., зроблений ОСОБА_6 (т.10 л.с. 111-118).

Висновком судово-технічної експертизи № 58/06-598 від 13.12.2006 року встановлено, відбиток печатки ВАТ «ІнГЗК», а також підпис від імені ОСОБА_17, які містяться у додатку № 2 до ОСОБА_6 ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р., нанесені струменево-краплинним способом за допомогою кольорового струменевого принтеру (т.10 л.с. 124-127).

Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи № 25 від 16.04.2010 року, підписи від імені ОСОБА_5 у службовій записці № 10/1686 від 13.09.2004 р. та у наряді № 1884 від 22.09.2004 р., зроблені ОСОБА_5 (т.10 л.с. 140-142).

За висновком судово-економічної експертизи № 17 від 28.02.2007 року закладення матеріальних цінностей мобрезерву на підприємстві ВАТ «ІнГЗК» документально оформлювалось актами про закладення, відпуск

матеріальних цінностей форми 1мр, який є первинним документом з оформлення операцій з матеріальними цінностями мобілізаційного резерву, а також, згідно з яким, матеріальних цінностей мобрезерву, що були розброньовані розпорядженням КМУ № 611 -р від 25.08.2004 р., із простроченим строком зберігання не виявлено (т. 10 л.с. 154-172).

Як вбачається із акту ревізії окремих питань фінансово-господарчої діяльності Держкомрезерву України за 2004-2005 роки (№ 06-21/92 т від 26.12.2008 р.), колишній начальник Управління мобрезерву України ОСОБА_5, володіючи інформацією щодо реальних дат оновлення матеріальних цінностей мобрезерву, які зберігалися у ВАТ «ІнГЗК», взяв до уваги акт ПТК ВАТ «ІнГЗК» від 06.09.2004 р. з недостовірними відомостями щодо дат закладення матеріальних цінностей та підписав службову записку № 10/1686 від 13.09.2004р. з недостовірною інформацією щодо дати закладення цих матеріальних цінностей (т. 10 л.с. 229-256 ).

Із листа Держкомрезерву України від 21.10.2007 р. № 5-2/128 видно, що другі екземпляри актів (форма Імр), а також акт у ВАТ «ІнГЗК» перевірки наявності, якісного стану та умов зберігання матеріальних цінностей мобрезерву станом на 01.07.2004 р. (форма 1мр), якими були зафіксовані відновлення матеріальних цінностей мобрезерву, які зберігалися у ВАТ «ІнГЗК», а також їх якісний стан і відповідність цілям призначення, були у наявності у Держкомрезерві України (т. 11 л.с. 84-157).

Враховуючи наведені у вироку вищезазначені та інші докази, які узгоджуються між собою, доповнюють один одного та не суперечать іншим зібраним по справі доказам, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 організував службові злочини, вчинені за попередньою змовою з ОСОБА_5 і ОСОБА_6, зі своєї ініціативи був у м. Кривому Розі на ВАТ «ІнГЗК», брав активну участь у складанні акту про неналежну якість матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, умовляв членів комісії підписати акт, пояснюючи, що ніяких наслідків після підписання акту не буде, сам проставляв дату на акті, що підтверджується висновком експертизи, даний акт ПТК від 06.09.2004 р. виявився підставою до реалізації товарно-матеріальних цінностей мобрезерву Держкомрезерву України, тобто ОСОБА_2 організував заволодіння чужим майном шляхом зловживання посадових осіб, справу щодо яких відповідно закрито та виділено в окреме провадження, своїм службовим становищем та службового підроблення, вчинені за попередньою змовою групою службових осіб, в особливо великих розмірах, а також особисто підроблював та вносив неправдиві дані в офіційні документи, використовуючи їх для маскування заволодіння матеріальними цінностями мобрезерву.

З матеріалів справи вбачається, що усі дії підсудного ОСОБА_2 узгоджуються з діями ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які під його керівництвом та безпосередньою участю як організатора службових злочинів, у вересні 2004 року умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою службових осіб заволоділи шляхом зловживання службовим становищем посадових осіб, службової підробки, підробки документів та їх використання, матеріальними цінностями мобілізаційного резерву Держкомрезерву України, що зберігалися на ВАТ «ІнГЗК» і які підлягають реалізації у порядку розбронювання, що говорить про те, що ОСОБА_25 безпосередньо організовував службові злочини, які вчиняли посадові особи ОСОБА_5В, та ОСОБА_6 за попередньою змовою, та усвідомлював такі обставини.

Вирішуючи питання про винність ОСОБА_2 у організації заволодіння товарно-матеріальними цінностями Держкомрезерву України, суд згідно вимог ст.67 КТ1К України належним чином оцінив у сукупності з іншими доказами показання підсудного ОСОБА_2, які він давав під час досудового і судового слідства, та відповідно до вимог ст. 334 КПК України вмотивував свої висновки.

Посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано кримінальний закон при правовій оцінці дій засудженого, який не є службовою особою, а тому не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 191 ч.5, ст. 358 та ст. 366 ч.2 КК України є необгрунтованими, оскільки колегія суддів вважає встановленими судом першої інстанції і доведеними ним факти, що ОСОБА_2 при зазначених у вироку обставинах, виступав організатором злочинів у сфері службової діяльності, тобто був особою, що організувала вчинення посадовими особами злочинів та керувала їхньою підготовкою й виконанням. Саме ОСОБА_2 у вересні 2004 року організував заволодіння шляхом зловживання службовим становищем зазначених посадових осіб матеріальними цінностями мобілізаційного резерву Держкомрезерву України, що зберігалися на ВАТ «ІнГЗК» і які підлягали реалізації у порядку розбронювання, в особливо великих розмірах, і службове підроблення офіційних документів щодо цих матеріальних цінностей посадовими особами ВАТ «ІнГЗК» та Управління мобрезервів, при цьому особисто, як виконавець, зробив підробку інших документів та їх використання.

Колегія суддів вважає, що невизнання підсудним своєї вини у вказаному вище і викладена ним суду позиція не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить усім матеріалам справи.

Суд першої інстанції належним чином проаналізував усі наявні у справі докази та прийшов до обґрунтованих висновків, що ОСОБА_2 достовірно було відомо про розбронювання відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 611 -рт від 25 серпня 2004 року та реалізацію на конкурсній основі матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що перебували на відповідальному зберіганні у ВАТ «ІнГЗК». Саме він втягнув у здійснення злочинів в якості співучасників-виконавців посадових осіб, повноваження яких були пов'язані зі зберіганням, рухом матеріальних засобів на підприємстві-зберігачі, контролем над кількісним і якісним станом матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, тобто начальника Управління мобрезервів Держкомрезерву України і начальника спецвідділу ВАТ «ІнГЗК», організував і керував заволодінням матеріальними цінностями Держкомрезерву України в особливо великих розмірах шляхом зловживання цими посадовими особами своїм службовим становищем і службової підробки документів, при цьому розподілив між співучасниками-посадовими особами ролі й розробив злочинний план.

Вірними є висновки суду й про те, що ОСОБА_2 ініціював ібрав активну участь у складанні навмисно неправдивих документів про неналежний стан матеріальних цінностей мобрезерву, з відомостями, що не відповідають дійсності, про неналежну якість, роки закладення та строки зберігання, що перевищують нормативні у декілька разів, що вплинуло і на розрахунки конкурсної стартової ціни матеріальних цінностей з фактичним її значним заниженням, у результаті чого ОСОБА_2 разом зі співучасниками-посадовими особами з використанням свідомо неправдивих документів заволоділи розброньованими матеріальними цінностями мобілізаційного резерву Держкомрезерву України, що зберігалися на ВАТ «ІГЗК» на загальну суму 2 259 447,71 гривень, тобто в особливо великих розмірах. В результаті умисних дій саме організатора злочинів ОСОБА_2 Держкомрезервом України було недоотримано коштів на суму 1227777,25 грн. внаслідок заниження вартості матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що зберігалися на ВАТ «Інгулецький гірничозбагачувальний комбінат». При цьому зазначені матеріальні цінності через низку комерційних підприємств, у тому числі підконтрольних ОСОБА_2, без фактичного вивезення з території ВАТ «ІнГЗК» були реалізовані цьому ж ВАТ за ціною 4 930 284 грн., що у свою чергу також підтверджує їхню фактичну належну якість.

Доводи засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 з приводу істотного порушення судом першої інстанції кримінально-процесуального закону, норм матеріального права та спеціального законодавства, яке регулює відносини при здійсненні операцій з мобілізаційним резервом є необгрунтованими та хибними з огляду на те, що спричинення збитків державі в сумі 1227777,25 грн., як наслідок незаконних дій ОСОБА_27, підтверджується висновками проведеної у даній кримінальній справі судово-економічної експертизи № 117/36 від 29.11.2010 року, які зроблені на підставі Закону України «Про державний матеріальний резерв» №51/97 - ВР від 24.01.1997года » (із змінами і доповненнями), на підставі «порядку формування, розміщення і проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву» затвердженого Кабінетом Міністрів від 08.10.1997 року, №1129, «методичних рекомендацій про порядок формування, розміщення і виконання завдань (замовлень) по накопиченню матеріальних цінностей в мобілізаційному резерві міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Криму, обласними, Київською і Севастопольську міською державними адміністраціями, підприємствами, організаціями, організаціями України» затверджених наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України №305 - ДСК від 11.12.200І года, наказу Державного комітету України по державному матеріальному резерву №134 від 26.05.2004 року «Про затвердження порядку визначення цін при закупівлі і відпуску матеріальних цінностей державного резерву», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.09.2004года за №1123/9722, наказу Державного комітету України по державному матеріальному резерву №47 від 19.02.2003 року «Про затвердження порядку визначення цін при закупівлі і відпуску матеріальних цінностей державного резерву». Експертом враховані: лист Госкомрезерву України № 8/1882 від 11.04.2006 р. з додатком (орієнтовний розрахунок цін до цінової довідки № 724 від 14.09.2004 року).

В своїх апеляціях засуджений ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3 посилаються також й на незаконне виділення матеріалів справи відносно ОСОБА_6 в окреме провадження, оскільки дане рішення порушує вимоги ст. 22 КПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи та ст. 26 КПК України.

Однак, згідно ст. 26 КПК України виділення справи допускається у випадках, які викликано необхідністю, коли це не може негативно відбиватися на всебічності, повноті і об'єктивності дослідження і вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, а саме протоколу допиту ОСОБА_6 ( т.2 а.с. 261, т.1 а.с. 112-117) який був оголошений під час судового розгляду справи, ОСОБА_6 повністю викриває ОСОБА_2 у підробленні акту постійної технічної комісії, що в свою чергу, на думку колегії суддів, не вплинуло на повноту, всебічність та об'єктивність вирішення справи, оскільки було вимушеною процесуальною дію з огляду на стан здоров'я ОСОБА_6

Апелянти також вказують й на порушення судом першої інстанції вимог ст. 261 КПК України щодо користування рівними правами на заявлення клопотань, надання доказів та доведенні їх переконливості сторони обвинувачення та сторони захисту.

Так, захисник засудженого та сам засуджений в своїх апеляціях посилаються на однобічність розгляду справи, оскільки судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту з приводу долучення до матеріалів справи висновків експертів по проведенню експертного економічного дослідження та дослідження рукописних записів та підписів, складених на підставі адвокатського запиту.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відхилення заявлених клопотань, оскільки висновок № 5147/5148/10-11 експертного дослідження рукописних записів та підписів від імені ОСОБА_20 від 07.07.2010 року, висновок експертного економічного дослідження від 30.08.2010 року, висновок № 5717/10-11 судово-авторознавчого дослідження від 06.08.2010 року, звіт про визначення стартової ціни товарно-матеріальних цінностей Державного резерву від 01-05.07.2010 року, зроблені без постанови слідчого або суду. Спеціалісти не були попереджені про кримінальну відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку.

Дослідження спеціалістами проводилися не за матеріалами даної кримінальної справи, а згідно з адвокатським запитом захисника ОСОБА_3, відповідно до наданих ним електрофотокопій та фотокопій документів, виготовлених захисником, який зацікавлений у результаті справи, суду не було відомо, чи ідентичні електрофотокопії та фотокопії документів з оригіналами документів. Відповідно до ст. 78 КПК України документи, на підставі яких проводиться експертиза, повинні бути первинні, тобто оригінали.

Колегія суддів вважає посилання сторони захисту на те, що проведенні експертизи, які наявні в матеріалах кримінальної справи виконанні особами, які не мають право проводити судові експертизи, непереконливими, з огляду на те, що висновок судово-економічної експертизи у суді № 117/36, проведеної 29.11.2010 р. виконано начальником сектору економічних і товарознавчих досліджень НДЕКЦ при УМВС України на Придніпровській залізниці ОСОБА_23, яка має вищу економічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю «Судово-економічна експертиза документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності», свідоцтво № 91 від 26.03.2010 року, має ліцензію на право проведення судово-економічної експертизи, працює начальником сектору економічних і товарознавчих досліджень НДЕКЦ при УМВС України на Придніпровській залізниці, ще підтверджено матеріалами кримінальної справи.

Таким чином, обставини, які б ставили під сумнів достовірність зібраних у справі доказів та правильність висновків суду про винність ОСОБА_30 у злочинах, за які він засуджений, не встановлено.

Вивченням та перевіркою матеріалів справи не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що у справі допускались порушення вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, у тому числі й тих, які б були пов'язані із фабрикацією справи чи із фальсифікацією доказів, та які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути справу та постановити законний, обгрунтований і справедливий вирок.

Що стосується основного покарання у виді позбавлення волі на 10 років із конфіскацією всього майна засудженого, то воно ОСОБА_31 призначено відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при цьому суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, й належно вмотивувавши своє рішення про обрання ОСОБА_2 зазначеного покарання.

Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для пом'якшення основного покарання колегія суддів не вбачає, тому залишає без задоволення апеляцію захисника ОСОБА_4

Підстав для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вбачає наявними у справі підстави для ЗМІНИ вироку у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону щодо призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю.

Відповідно до вимог ст. 55 КК України додаткове покарання у вигляді позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю може бути призначене лише у тих випадках, коли вчинення злочину було пов'язане з посадою засудженого або зайняттям певною діяльністю. Засуджений ОСОБА_2 у встановленому порядку не був наділений правом займатись вказаною діяльністю (пов'язаною із розпорядженням цінностями мобілізаційного резерву, будь-яких посад у ВАТ «ІнГЗК» та Державному комітеті з матеріального резерву України не займав, а являвся організатором посадових злочинів, вчинених посадовими особами цих структур.

Тому засудженому вказане додаткове покарання суд першої інстанції призначив засудженому безпідставно.

Крім того, суд своєю постановою від 24.02.2011 року у цій справі на підставі ст.409 КПК України вирок від 21.02.2011 року уточнив у частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю, строк якого визначив у 3 роки.

Проте, вимоги ст. 411 КПК України регламентують порядок вирішення питань, пов'язаних з виконанням вироку. Відповідно до вимог ст. ст. 335, 337 КПК України остаточна міра покарання, обрана судом, визначається тільки при постановлені вироку і вказується в його резолютивній частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та його захисників про необґрунтованість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади підлягають у цій частині частковому задоволенню, зазначена постанова суду підлягає скасуванню, а рішення суду про призначення ОСОБА_2 такого додаткового покарання колегія суддів виключає із вироку.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 15 КПК України ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню інакше як за вироком суду й відповідно до закону.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, щодо померлого ОСОБА_32 кримінальну справу було закрито на підставі ст.6 п.8 УПК України, а щодо ОСОБА_6 суд прийняв рішення про виділення справи в окреме провадження у зв'язку з його тяжкою хворобою з одночасним зупиненням провадження у виділеній справі (т. 14 а.с. 193).

Вирок у цій справі винесено тільки щодо ОСОБА_2

Однак, суд, установлюючи фактичні обставини справи, у мотивувальній частині вироку вказав, що ОСОБА_2, як організатор, вчинив злочини разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Такий виклад фактичних обставин суперечить змісту презумпції невинуватості. Встановивши, що злочин вчинено ОСОБА_2 разом із співучасниками - службовими особами, щодо яких справа не розглядалася, суду належало у вироку зазначити процесуальний статус цих осіб, щодо яких відповідно справу закрито та виділено в окреме провадження.

Тому в порядку ч.2 ст.365 КПК України таку вказівку суду першої інстанції слід виключити з мотивувальної частини вироку.

Колегія суддів вважає необхідним внести зміни у цій частині вироку та зазначити, що ОСОБА_2 як організатор вчинив злочини, передбачені ст. 27 ч.З, ст. 191 ч.5, ст. 358 ч.2,3, ст. 27 ч.З, 366 ч.2 КК України, разом з їх виконавцями - особою, кримінальну справу щодо якої закрито у зв'язку з його смертю, та особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 366, 377, 379 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково, апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2011 року щодо ОСОБА_2 змінити.

В порядку ч.2 ст.365 КПК України виключити з його мотивувальної частини вказівку про вчинення ОСОБА_2 злочинів разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і вважати, що ОСОБА_2 як організатор вчинив злочини, передбачені ст. 27 ч.З, ст. 191 ч.5, ст. 358 ч.2,3, ст. 27 ч.З, 366 ч.2 КК України, разом з їх виконавцями - особою, кримінальну справу щодо якої закрито у зв'язку з його смертю, та особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження.

Виключити з його рішення суду про призначення засудженому ОСОБА_2 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю.

У решті вирок залишити без зміни.

Скасувати постанову суду від 24.02.2011 року, якою на підставі ст.409 КПК України уточнювався вирок суду від 21.02.2011 року.

Ухвалу може бути оскаржено протягом 3 місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду