Єдиний унікальний № 500/5530/15-к
Провадження № 1-кп/500/443/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання
15 жовтня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області клопотання захисника про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001041 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, фізичної особипідприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та про закриття кримінального провадження відносно нього згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, пославшись на те, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії, а час початку лікування не має значення для вирішення питання про закриття кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та надав суду сою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження, пославшись на те, що вчинення обвинуваченим злочину у сфері обігу наркотичних засобів під час проходження лікування не може свідчити про бажання обвинуваченого вилікуватися від наркоманії, а тому не може бути застосована ч.4 ст. 309 КК України.

Суд, заслухавши думки прокурора та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що в задоволенні клопотання захисника про закриття провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до листа КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 08.10.2015 р. за №07/01-06-1790 КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» здійснює лікування осіб, хворих на наркоманію. ОСОБА_5 прийнятий на сайт замісної підтримувальної терапії 09.03.2009 р. і отримує її щоденно до теперішнього часу. Курс лікування для ОСОБА_5 не встановлений, можливо, довічний. При цьому хворому заборонено вживати спиртні напої, наркотики або інші психотропні засоби.

З ч. 4 ст. 309 КК України випливає, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Таким чином, з вказаної норми випливає необхідна умова її застосування, а саме, добровільне звернення особи, яка вчинила дії, передбачені частиною першою ст. 309 КК України, до лікувального закладу і початок лікування від наркоманії. Також слід зазначити, що при зверненні до лікувального закладу особа має ставити за мету вилікуватися від наркоманії, а не інші цілі.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 п. 23 постанови № 4 від 26.04.2002 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» роз`яснив, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності до цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Однак, стороною захисту не наведено обставин, що свідчили б про добровільність звернення обвинуваченого до лікувального закладу, а також про те, що обвинувачений ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а як пояснив в судовому засіданні сам обвинувачений під час його допиту, він визнав ту обставину, що перебуваючи на лікуванні, яке проходить з 2009 року, придбав наркотичний засіб, хоча і не вжив його, що може свідчити про наявність у нього наміру вжити наркотичний засіб та про відсутність у нього мети вилікуватися від наркоманії.

Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а використовує обставину перебування на лікуванні як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності та як можливість безперешкодного вживання наркотичних засобів та відповідно на їх зберігання.

Вказані висновки суду також підтверджуються даними висновків акту медичного огляду № 20 від 17.06.2015 р., згідно яким ОСОБА_5 недостатньо щирий, приховує компрометуючі його факти, намагається вибілити себе.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 хоч і проходить лікування від наркоманії, проте проходить його без мети вилікуватися від наркоманії. Також, на думку суду, в даному випадку обвинувачений ОСОБА_5 розпочав лікування не добровільно, а вимушено, з метою безперешкодного вживання наркотичних засобів. Вказане позбавляє суд можливості застосувати до нього положення ч. 4 ст.309 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. 372 КПК України, ч. 4 ст. 309 КК України, суд
ухвалив:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та про закриття кримінального провадження згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1