Номер провадження: 11-кп/785/880/15
Номер справи місцевого суду: 494/1/13- к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.08.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Березівського району Одеської області ОСОБА_10 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 25 травня 2015 року про повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_11 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, -

встановив:
прокуратурою Березівського району Одеської області для розгляду по суті був направлений до Березівського районного суду Одеської області вищевказаний обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000015.

Ухвалою від 25 травня 2015 року Березівський районний суд Одеської області повернув обвинувальний акт по матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 366 КК України.

Підставами для повернення прокурору обвинувального акту стало те, що обвинувальний акт, який надійшов до суду, не відповідає вимогам КПК України, його зміст, порядок складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього, передбаченні ст. 291 КПК України, вимогам якої не відповідає обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 02.02.2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_11 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності та судовий розгляд в частині обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 191 КК України продовжено в загальному порядку. Суд першої інстанції не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіривши обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК прийшов до висновку, що в порушення вимог наведеної норми обвинувальний акт не містить остаточного формулювання обвинувачення після закриття провадження за спливом строків давності. Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 291 КПК України: «Обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення».Згідно з частиною першою статті 337 КПК України: «Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту...». Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 взагалі не містить формулювання висунутого їм обвинувачення, а викладені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність, при цьому наявна вказівка на те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 саме підозрюються у вчиненні інкримінованих їм злочинів. Пунктом З частиною другою статті 291 КПК України передбачено: «Обвинувальний акт має містити відомості кожного потерпілого (прізвище, імя по батькові дата та місце народження, місце проживання, громадянство)». Відповідно до частини першої статті 55 КПК України встановлено: «Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди». Всупереч цьому, органом досудового слідства потерпілий, а саме: юридична особа, якій завдано майнову шкоду не визначений та в обвинувальному акті не вказаний. Також, згідно п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості щодо дати та місця його складання та затвердження. Проте, в порушення зазначеної вимоги КПК України, в обвинувальному акті зазначено лише дату його складання та не зазначено конкретне місце складання обвинувального акту, а вказано лише м. Березівка Одеська область. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме: з обвинувального акту, обвинувальний акт не підписано прокурором, який його затвердив, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 291 КПК України. Також, згідно вимог ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту повинен бути доданий реєстр матеріалів досудового розслідування, який згідно ст. 109 КПК України складається слідчим або прокурором і надсилається разом з обвинувальним актом, що виконано не було. Також в порушення вимог ст.ст. 109,291 КПК України, обвинувальний акт та Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до вищевказаного обвинувального акту, що є його невід`ємною частиною, не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, що має важливе значення для оцінки зібраних сторонами доказів, їх належності та допустимості при ухваленні судового рішення. Також, реєстр матеріалів досудового розслідування, а саме розділ 1, 2 не заповнені в повному обсязі; у розділі 3 зовсім нічого не зазначено, чи обирався підозрюваним запобіжний захід, який саме, коли, чи не обирався.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 25 травня 2015 року скасувати як незаконну і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що висновки суду першої інстанції суперечать вимогам п.3 ч.3 ст. 314 КПК України. Також вказує, що при проведенні судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні, суд не врахував вимоги ст. 319 КПК України та не поставив на обговорення питання щодо можливості продовжити судове слідство, а також не вирішив питання щодо відсутності або наявності підстав розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже були здійснені під час проведення судового розгляду до заміни судді. Крім того, у судовому засіданні прокурором звернуто увагу суду на недоцільність проведення підготовчого судового засідання, оскільки воно проведено 30.07.2013 та обвинувальний акт призначено до судового розгляду на 29.08.2013. Більше того, ухвала Березівського районного суду від 30.07.2013 у справі №494/1/13-к щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту сторонами кримінального провадження не оскаржувалась та набрала законної сили. Крім того, суд приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, не взяв до уваги ухвалу Березівського районного суду від 02.02.2015 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 та ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 366 КК України. ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 366 КК України. У вказаній ухвалі зазначено, що суд, вирішивши питання про закриття кримінального провадження відносно зазначених осіб, в іншій частині обвинувачення їх за ч.4 ст. 191 КК України продовжує судовий розгляд в загальному порядку, про що свідчить журнал судового засідання про проведення судового розгляду 18.03.2014 року, в ході проведення якого суд встановив осіб обвинувачених, роз`яснив їм їх права та суть обвинувачення. З урахуванням вищевказаного, вважає, що судом безпідставно вирішувалось питання про проведення іншого розгляду у вказаному кримінальному провадженні на підставі ст.. 314 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинувачених і адвоката, які вважають рішення суду законним та аргументованим, перевіривши матеріали надані апеляційному суду та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так в обвинувальному акті не міститься викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Також обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише анкетні данні обвинувачених, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких вони підозрюються і правова кваліфікація кримінальних правопорушень.
Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за цим процесуальним рішенням, мають статус підозрюваних.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

При цьому апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у даному кримінальному провадженні приймалося рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду. Суддя ОСОБА_12 провів підготовче судове засідання по даному кримінальному провадженню і призначив його до розгляду. Із матеріалів вбачається, що судді ОСОБА_12 , неодноразово заявляли відвід учасники процесу та він сам заявляв самовідвід, які згодом були задоволенні.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження є копія постанови судді ОСОБА_12 від 20 лютого 2012 року по скарзі ОСОБА_7 щодо незаконності постанови про порушення кримінальної справи відносно нього в даному кримінальному провадженні, яку суддя розглянув по суті.

Вказана обставина стала однією із основних підстав для заяви цьому судді відводу в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої інстанції, апеляційної і касаційної інстанції.

Однак, в порушення вказаних норм чинного законодавства, суддя призначив і провів в зазначеному кримінальному провадженні підготовче судове засідання, що є грубим порушенням вимог чинного КПК України і підлягає обов`язковому скасуванню, оскільки згідно з ч. 2 п. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо воно ухвалене незаконним складом суду.

Таким чином, оскаржувана ухвала судді прийнята за результатами підготовчого судового засідання проведеного 25.05.2015 року у відповідності до вимог чинного КПК України законним складом суду є законною та обґрунтованою.

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не ставлять під сумнів висновків районного суду, тому що в ухвалі зазначені конкретні недоліки, що містяться в обвинувальному акті та реєстрі, з посиланнями на відповідні норми закону.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Березівського району Одеської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 25 травня 2015 року про повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_11 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4