Справа № 458/6/16-к
1-кп/458/12/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючої, судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого, адвоката ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турці кримінальну справу (матеріали кримінального провадження) про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ільник Турківського району Львівської області, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, не працює, заміжня, неповнолітніх дітей не має, депутатом не є, інвалідності не має, раніше не судима, проживає в АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ільник Турківського району Львівської області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, неповнолітніх дітей не має, є інвалідом третьої групи загального захворювання, пенсіонером по інвалідності, депутатом не є, раніше несудимий, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Турки Львівської області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, неповнолітніх дітей не має, є інвалідом третьої групи загального захворювання, пенсіонером по інвалідності, депутатом не є, раніше несудимий, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
за ч.ч. 1,4 ст. 358 Кримінального кодексу України,
встановив:
26.09.2010 року в приміщенні Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області в с. Ільник Турківського району Львівської області, обвинувачена ОСОБА_6 , працюючи секретарем Ільницької сільської ради, будучи службовою особою, умисно, в інтересах третіх осіб, використовуючи свої повноваження всупереч інтересам служби, свідомо внесла завідомо неправдиві відомості в офіційний документ, а саме: проставила підпис від імені ОСОБА_9 в графі «Розписка про одержання нотаріального оформленого документа» в журналі реєстрації нотаріальних дій Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області за 2003-2011 роки.
26.09.2010 року в с. Ільник Турківського району Львівської області, ОСОБА_7 , працюючи сільським головою Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, будучи службовою особою, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, всупереч інтересам служби, видав завідомо неправдивий документ: усвідомлюючи те, що спадкодавець ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не підписував заповіт, відповідно у заповіті містяться неправдиві дані про успадкування майна, підписав, завірив відтиском круглої гербової печатки сільської ради та видав завідомо неправдивий заповіт, датований 13.10.2009 року, про те, що ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповідає свій житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_4 , своєму племіннику, ОСОБА_8 .
26.09.2010 року в приміщенні Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області в с. Ільник Турківського району Львівської області, ОСОБА_8 , з особистих мотивів з метою отримання права спадкування за заповітом протиправно проставив підписи від імені спадкодавця ОСОБА_9 після слова «підпис» на оригіналах першого та другого примірників заповіту, укладеного від імені ОСОБА_9 13.10.2009 року, посвідченого Ільницьким сільським головою Турківського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі № 25 про те, що ОСОБА_9 на випадок смерті заповідає свій житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_4 , та все майно своєму племіннику, ОСОБА_8 .
В подальшому, продовжуючи здійснення свого злочинного умислу, ОСОБА_8 використав цей завідомо підроблений заповіт, а саме: в 2012 році, перебуваючи у приватного нотаріуса Турківського нотаріального округу ОСОБА_10 в м. Турці, з особистих мотивів з метою отримання права на спадкування майна за заповітом подав приватному нотаріусу, ОСОБА_10 , пакет необхідних документів, в тому числі підроблений заповіт ОСОБА_9 , датований 13.10.2009 р., посвідчений Ільницьким сільським головою Турківського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 25.
Свою вину у вчиненому ОСОБА_6 не визнала і пояснила, що вона не є родичкою потерпілого, як стверджує обвинувачений ОСОБА_8
26.09.2010 року вона, працюючи секретарем Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, перебувала на робочому місці, коли її викликав до себе у кабінет голова Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, ОСОБА_7 , який надав їй написану чернетку заповіту від імені ОСОБА_9 та сказав надрукувати текст цього заповіту, що вона і зробила. На той час ОСОБА_9 вже не було в живих. Бачила, що в сільській раді в цей час був присутнім ОСОБА_8 .
Підпис в Журналі реєстрації нотаріальних дій Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області за 2003-2011 роки від імені ОСОБА_9 вона не вчиняла.
Заповіт від імені ОСОБА_9 , датований 13.10.2009 р., фактично був посвідчений сільським головою ОСОБА_7 вже після смерті ОСОБА_9 , в день сплати державного мита 26.09.2010 року. Гроші касиру ОСОБА_11 в сумі 50 гривень давав сільський голова, ОСОБА_7 в день оформлення квитанції 26.09.2010 року, про що знає зі слів ОСОБА_11 . В той же день в сільській раді бачила ОСОБА_8 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав і пояснив, що 13.10.2009 року він, працюючи головою Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, перебував у сільській раді на своєму робочому місці. В цей час до сільської ради приїхав на легковій машині ОСОБА_8 , попросив його під`їхати із ним до будинку його тещі в с. Ільник, у якої зараз перебуває ОСОБА_9 , який бажає скласти заповіт. Він поїхав із ОСОБА_8 до будинку його тещі, розташованого в с.Ільник. Коли зайшов до будинку, там на ліжку лежав ОСОБА_9 , який сказав, що хоче скласти заповіт, і надав чернетку заповіту. В цей час в кімнаті більше нікого не було.
Він взяв чернетку заповіту і повернувся разом із ОСОБА_8 на його машині до сільської ради. В сільській раді він надав чернетку заповіту секретарю сільської ради, ОСОБА_6 , і сказав надрукувати заповіт.
Із оформленими двома примірниками заповіту, на яких печатку він проставив у сільській раді, та Журналом реєстрації нотаріальних дій за 2003-2011 роки він на машині ОСОБА_8 повернувся до будинку його тещі. Там ОСОБА_9 підписав два примірники заповіту, один із яких він забрав, а другий отримав ОСОБА_9 . Чи розписувався ОСОБА_9 у журналі реєстрації нотаріальних дій за 2003-2011 роки, він не пам`ятає.
В цих заповітах було зазначено, що за вчинення посвідчення заповіту ОСОБА_9 заплатив державне мито в сумі 50 гривень, однак це неправда. В дійсності ОСОБА_9 судового збору не заплатив.
Вважає, що він заповіт видав ОСОБА_9 незаконно, оскільки ОСОБА_9 на час оформлення заповіту не сплатив державне мито в сумі 50 гривень.
Обставини сплати вже в 2010 році державного мита за оформлення заповіту від імені ОСОБА_9 йому невідомі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав і пояснив, що ОСОБА_9 не є його кровним родичем, він є чоловіком рідної сестри його матері. Однак він завжди називав ОСОБА_9 дядьком.
13.10.2009 року дядько захворів на ружу і попросив його відвезти на машині в с.Ільник до його тещі, яка вміє «спалювати ружу». Він привіз його до тещі, в домі якої дядько повідомив його, що хоче оформити заповіт, і попросив привезти працівника сільської ради для посвідчення заповіту.
Він поїхав у Ільницьку сільську раду і повернувся із головою сільради, ОСОБА_7 . Сільський голова зайшов до хати, поговорив із ОСОБА_9 , після чого він відвіз ОСОБА_7 до сільської ради, почекав, а потім знову відвіз сільського голову до будинку тещі. В будинок він не заходив, при посвідченні заповіту присутній не був. Через деякий час він відвіз ОСОБА_7 разом із заповітом та книгою реєстрації до сільської ради. По дорозі сільський голова сказав йому, що у книзі реєстрації дядько розписався. Знає, що дядько державне мито за заповіт не платив, так як заповіт міг бути змінений.
26.09.2010 року, вже після смерті дядька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаючи про заповіт дядька, він приїхав до Ільницької сільської ради. В сільській раді він віддав секретарю сільської ради, ОСОБА_6 , гроші в сумі 50 гривень за заповіт дядька.
Вважає, що заповіт дядьком підписаний. Оспорювання заповіту організувала секретар ОСОБА_6 , яку він вважає родичкою потерпілого, чого доказати не може. Однак вважає, що ОСОБА_6 все зробила, щоби визнати цей заповіт недійсним.
Хоча обвинувачені свою вину не визнали, їх вина стверджується такими доказами:
-показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_4 про те, що він не є родичем обвинуваченої ОСОБА_6 , як стверджує обвинувачений ОСОБА_8 .
Після смерті свого рідного дядька, ОСОБА_9 , який є рідним братом його батька, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , він в грудні-листопаді 2010 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька. Приватний нотаріус ОСОБА_12 повідомив його, що є зареєстрований від імені ОСОБА_9 заповіт.
Після цього його мама, ОСОБА_13 , поїхала у Ільницьку сільську раду, де довідалася, що ніби дядько заповів все своє майно ОСОБА_8 .
Після цього мама подала заяву в суд про оспорювання заповіту. Суд визнав заповіт недійним. А коли апеляційний суд скасував рішення районного суду, мама звернулася із заявою до міліції;
-показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , касира Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області, про те, що із 1979 року по даний час він працює касиром Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області.
26.09.2010 року він був на робочому місці в примішенні сільської ради, коли його викликав до себе у кабінет сільський голова, ОСОБА_7 , і дав йому 50 гривень, щоби він оформив квитанцію від імені ОСОБА_9 за заповіт. Він оформив квитанцію про сплату ОСОБА_9 державного мита в сумі 50 гривень за заповіт, копія якої залишилася у сільській раді, а оригінал він віддав ОСОБА_7 . Коли був посвідчений цей заповіт, йому невідомо;
-показаннями в судовому засіданні ОСОБА_13 , дружини рідного брата померлого ОСОБА_9 , про те, що ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Турці, є рідним братом її чоловіка, який помер раніше.
Позаяк ОСОБА_9 не мав дітей, вона та її сім`я по мірі можливості йому останні роки допомагали: спочатку її чоловік, а коли чоловік помер, то син ОСОБА_14 із сім`єю якийсь час жив у ОСОБА_9 і допомагав йому.
За тиждень до смерті ОСОБА_9 вони із матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 провідували ОСОБА_9 і в процесі розмови останній повідомив, що він заповіту на випадок своєї смерті не складав. А тому вона після того, як в сільській раді взнала про існування заповіту від імені ОСОБА_9 , звернулася до суду, а потім до правоохоронних органів. Знає, що ніякого заповіту ОСОБА_9 не складав;
-показаннями свідка ОСОБА_10 , приватного нотаріуса Турківського нотаріального округу, про те, що 29.09.2010 року до неї із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 звернувся ОСОБА_8 . Нею було заведено спадкову справу. Також ОСОБА_8 подав їй оригінал заповіту від 13.10.2009 року, посвідченого Ільницьким сільським головою ОСОБА_7
15.08.2012 року та 20.08.2012 року на підставі цього заповіту вона видала ОСОБА_8 два свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 .
В цих свідоцтвах вона помилкового вказала, що це заповіт від 30.10.2009 року, однак без заповіту від 13.10.2010 року ОСОБА_8 не зміг би отримати право на спадщину після смерті ОСОБА_9 ;
-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08.08.2014 року про ознайомлення слідчого та вилучення із Ільницької сільської ради копій квитанцій на прийом неподаткових платежів № 042736 від 26.09.2010 року; журналу реєстрації нотаріальних дій Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області за 2003-2011 роки; заповіт ОСОБА_9 (а.с. 53 тому 1);
- висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у Львівській області № 6/592 від 02.12.2013 року, із якого вбачається, що в журналі реєстрації нотаріальних дій за 2003-2011 роки на сторінці 34 має місце зміна первинних реквізитів шляхом замальовування речовиною білого кольору (коректором) в місцях розташування цифрових записів «27»,»28»,»29» замість цифр «7», «8», «9» попередньо були виконані цифри «6», «7», «8» в цифрових записах «26», «27», «28» (а.с. 87 тому1);
- висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у Львівській області № 2228 від 07.08.2014 року, із якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_9 , розташовані після слова «Підпис» на оригіналах першого та другого примірників заповіту, укладеного від імені ОСОБА_9 , посвідченого Ільницьким сільським головою Турківського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 25, - виконані не ОСОБА_9 .
Підпис від імені ОСОБА_9 , розташований у графі: «Розписка про одержання нотаріального оформленого документа» в журналі реєстрації нотаріальних дій за 2003-2011 роки, в якому за № н/д 25 за 2009 р. зареєстрований вказаний заповіт,- виконаний не ОСОБА_9 , не ОСОБА_8 , а іншою особою (а.с. 102 тому 1);
-протоколом про відібрання взірців почерку ОСОБА_7 від 23.10.2014 року (а.с. 137 тому 1);
- протоколом про відібрання взірців почерку ОСОБА_6 від 23.10.2014 року (а.с. 142 тому 1);
- висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у Львівській області № 4211 від 10.11.2014 року, із якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_9 розташований в графі «Розписка про одержання нотаріального оформленого документа» в журналі реєстрації нотаріальних дій за 2003-2011 роки, в якому за № н/д 25 від 13.10.2009 року зареєстрований заповіт від його імені, - виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою. Вказаний підпис виконаний ОСОБА_6 (а.с. 150 тому 1);
-копією свідоцтва про право на спадщину від 20.08.2012 року після смерті ОСОБА_9 , згідно із яким на підставі заповіту від 30.10.2009 року (як пояснила нотаріус, свідок ОСОБА_10 , фактично це заповіт від 13.10.2009 року, тут у даті нею допущено описку) ОСОБА_8 набув право власності на грошові вклади на суму 5046, 91 гривень (а.с. 158 тому 1);
-витягом з Реєстру права власності, інвентаризаційною справою, із яких вбачається, що на час своєї смерті ОСОБА_9 був власником будинку АДРЕСА_4 (а.с. 159, 171-173 тому 1);
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 18.12.2014 року про ознайомлення слідчого та вилучення із Львівської філії «Держінформюсту» заяв Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області про реєстрацію посвідчених заповітів (а.с. 186 тому 1);
- висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у Львівській області № 350 від 25.02.2015 року, із якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_9 розташований в графі «Розписка про одержання нотаріального оформленого документа» в журналі реєстрації нотаріальних дій за 2003-2011 роки, в якому за № н/д 25 за 2009 рік зареєстрований вказаний заповіт, виконаний не ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 (а.с. 234 тому 1);
- висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у Львівській області № 743 від 24.04.2015 року, із якого вбачається, що підписи (рукописний текст прізвища « ОСОБА_15 »), які розташовані у графі «Підпис» на двох оригінальних примірниках заповіту від імені ОСОБА_9 , датованого 13.10.2009 року, виконані самим гр. ОСОБА_8 (а.с. 239 тому 1);
-інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.12.2014 року, із якої вбачається, що на час формування цієї інформації ОСОБА_8 вже був власником будинку АДРЕСА_4 (а.с. 254 тому 1);
-протоколом огляду документів від 10.06.2015 року (а.с. 268 тому 1);
-постановою від 10.06.2015 року слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області про прилучення до справи речових доказів (а.с. 270 тому 1);
-копією інформаційної довідки нотаріуса Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_10 , пред`явленої нею в судовому засіданні 03.02.2016 року на підтвердження своїх слів про допущену в свідоцтвах описку;
-копіями заяв до Львівської філії «Держінформюсту» Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області про реєстрацію посвідчених заповітів (а.с. 190-199) тому 1);
- речовими доказами: квитанцією на прийом неподаткових платежів № 042736 від 26.09.2010 року; журналом реєстрації нотаріальних дій Ільницької сільської ради Турківського району Львівської області за 2003-2011 роки; заповітами ОСОБА_9 .
Наведені вище докази по суті співпадають; в частині, викладеній вище в ухвалі, не суперечать один одному, є належними, допустимими, взаємопов`язаними та достатніми для прийняття рішення.
Ними вину обвинувачених суд вважає доведеною.
Даними доказами, яким не довіряти у суду підстав немає, спростовуються твердження обвинувачених про їх невинуватість.
Суд не приймає до уваги при вирішенні даної справи протокол тимчасового доступу до речей і документів на а.с. 79 тому 1, оскільки в цьому протоколі виправлена дата його складання.
Довідку Ільницького сільського голови № 147/02-19 від 20.10.2014 року суд до уваги не приймає, оскільки вона суперечить первинним документам щодо ОСОБА_6 на а.с. 7-29 тому 2.
Дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , бувши службовою особою, склав і видав завідомо неправдиві офіційні документи, вніс до них завідомо неправдиві відомості, а ОСОБА_6 , бувши службовою особою, внесла до офіційного документу завідомо неправдиві відомості, тобто обидвоє вчинили підроблення офіційних документів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковано за ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, позаяк він вчинив підроблення офіційних документів, які посвідчуються установою, після чого завідомо підроблений документ використав, пред`явивши його нотаріусу, та незаконно набув право власності на спадкове майно ОСОБА_9 .
Згідно із вимогою п. 2 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України, позаяк злочин вчинено більше трьох років назад, перебіг давності не переривався, перешкоди у застосуванні давності відсутні, обвинувачені підлягають звільненню від кримінальної відповідальності за вчинені злочини.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.
Враховуючи те, що згідно із вимогами ст. 129 КПК України суд може задовольнити цивільний позов повністю або частково чи відмовити в ньому лише при ухваленні обвинувального вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, цивільний позов слід залишити без розгляду.
В силу ст. 124 КПК України процесуальні витрати у вигляді витрат на залучення експерта підлягають стягненню із обвинувачених лише у разі ухвалення обвинувального вироку.
На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 124,129,284 Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст. 12, 49, 358 ч.ч. 1,4, 366 ч. 1 Кримінального кодексу України, суд ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винною за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України та звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України та звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_8 визнати винним за ч. 1 та ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України та звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.
Провадження у даній справі закрити.
Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення відшкодування за завдану злочином моральну шкоду залишити без розгляду.
На дану ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області протягом 7 днів із дня її оголошення.
Головуюча-