1-кп/357/963/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.11.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0003421 від 22.08.2015 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білої Церкви, Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, несудимого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
21 серпня 2015 року, близько 21 год. 40 хв., ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO», з реєстраційний номером НОМЕР_2 , рухаючись вул. Заярською у м. Білій Церкві, Київської області, від вул. Павлюченко в напрямку вул. Таращанської, в районі розташування будинку № 22 по вул. Заярській упорушення вимог п. 2.3 (б) «Правил дорожнього руху України», який зобов?язує водія для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 11.2, яким визначено, що на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краюпроїзної частини, та п. 18.1 зазначених «Правил …», який зобов?язує водія транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним транспортного засобу, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , котра переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході зліва-направо відносно руху вказаного транспортного засобу та мала перевагув русі, і допустив наїзд на вказаного пішохода.

Врезультаті наїзду ОСОБА_8 отримала небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у виді саден та крововиливів на голові; крововиливів під м`якими мозковими оболонками та в шлуночки головного мозку, поодиноких згортків крові між твердою мозковою оболонкою та м`якими мозковими оболонками справа; переломів кіток тазу та крововиливів у м`яких тканинах навколо переломів з просоченням їх та клітковини малого тазу кров`ю; ушкоджень печінки; крововиливів у праву легеню, у підшлункову залозу, у брижу товстої кишки, в заочеревинну клітковину та жирову капсулу нирок; синця, саден та крововиливів у м`яких тканинах тулуба і синця, саден та крововиливів на кінцівках, якіц спричинили смерть потерпілої.

Смерть ОСОБА_8 настала від закритої травми тулуба з ушкодженням внутрішніх органів та кісток скелету, з крововиливами в м`які тканини тіла, з розладом кровообігу та розвитком шоку на фоні закритої черепно-мозкової травми, що також могла сприяти її настанню.

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п. 2.3(6), 11.2, 18.1 «Правил дорожнього руху України» перебувають у прямому причинному зв`язку зі скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у вчиненому і в повному обсязі підтвердив встановлені досудовим слідством обставини порушення 21.08.2015 року, близько 21 год. 40 хв., під час керування автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номеро НОМЕР_2 , вимог п.п. 2.3(6), 11.2, 18.1 «Правил дорожнього руху України», що призвело до наїзду врайоні буд. № 22 по вул. Заярській у м. Білій Церкві на пішохода ОСОБА_8 , котра переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході зліва-направо відносно руху його автомобіля, та спричинення останній небезпечних для життя тяжких тілесних ушкоджень, від яких та померла.

Ствердив, що, будучи на якийсь момент засліпленим світлом фар зустрічного транспорту, із запізненням помітив на переході пішохода і не встиг уникнути наїзду на нього. У вчиненому розкаявся.

Повністю визнавши себе винуватим у вчиненому, у повному обсязі погодившись з обвинуваченням та не оспорюючи фактичних обставин інкримінованого йому злочину, будучи належним чином ознайомленим з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідками їх застосування, ОСОБА_7 просив суд не досліджувати зібрані у провадженні докази та обмежитись його власним визнанням своєї винуватості.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненому повністю доведена в судовому засіданні, і що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обираючи покарання для ОСОБА_10 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, пом?якшуючі відповідальність обвинуваченого обставини, як то повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків, наявність статусу потерпілого від Чонобильської катастрофи (категорія 4) та наявність на утриманні сина, котрий є студентом ВУЗУ та навчається на денному відділенні, враховує особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, а також відсутність будь-яких обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин та побажання потерпілого, котрий просить не карати останнього суворо, і вважає, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України і, призначивши останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 286 ч. 2 КК України та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_11 не заявлявся, оскільки під час досудового розслідування матеріальні та моральні збитки йому відшкодовані обвинуваченим ОСОБА_9 у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 124 ч. 2 КПК України стягненню з обвинуваченого на користь держави підлягають процесуальні витрати в сумі 613 грн. 80 коп. на проведення у даному кримінальному провадженні інженерно-технічної експертизи.

Підстав для закстосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374-376 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі з позбавленням на 1 рік права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, зобовязавши останнього не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 613 грн. 80 коп. врахунок відшкодування витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1 ,