Дата документу Справа № 333/7759/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

у кримінальному провадженні №0002593 від 08.07.2013 р.,

щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2

13 серпня 2015 року місто Запоріжжя

№ пр. 11-кп/778/536/15
Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_3 доповідача і головуючого, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 захисника обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

за апеляційними скаргами -

ОСОБА_1 і ОСОБА_2

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду вироку Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 8 грудня 2014 року (головуючий в суді 1 інст. суддя ОСОБА_10 , справа №333/7759/13-к, провадження №1-кп/333/39/14).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Запоріжжі і там же зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України, -

засуджено до позбавлення волі за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки, за ч.1 ст.122 КК України і за сукупністю злочинів на 2 роки 6 місяців зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України;

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Запоріжжі і там же зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання.

До набрання вироком законної сили засудженим ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мірами запобіжного заходу обрано особисте зобов`язання.

Майнову шкоду у сумі 8335 грн., яку завдано кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 , обвинуваченими відшкодовано під час судового провадження у першій інстанції.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди у сумі 200000 грн. задоволено частково і на його користь з засудженого ОСОБА_1 стягнуто 50000 грн., з ОСОБА_2 5000 грн.

Згідно з вироком:

7 липня 2013 року, приблизно з 1900 год. до 1930 год., біля кіоску по реалізації пива «Січ» - ПП «Матієнко» в місті Запоріжжі по вулиці Новокузнецькій, 21, - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, групою осіб, вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Як встановлено судом, обвинувачені на протязі зазначеного часу, висловлювалися на адресу кіоскера ОСОБА_11 нецензурною лайкою, закривши своїми тулубами доступ до кіоску зупинили торгівельну діяльність зазначивши про це особам, які знаходилися в черзі і які через це втратили можливість здійснення споживчих потреб.

Близько 1900 год., ОСОБА_8 , який підійшов до кіоску для здійснення споживчих потреб, обвинувачені також повідомили про зупинення ними торгівельної діяльності кіоску про що заперечила реалізатор. На спробу ОСОБА_8 з`ясувати обставини обвинувачені ОСОБА_12 і ОСОБА_2 , висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою, змусили ОСОБА_8 направитися з ними за кіоск для з`ясування відносин.

За кіоском:

ОСОБА_2 продовжив ображати грубою нецензурною лайкою ОСОБА_8 , який, у зв`язку з цим, став відходити від обвинуваченого;

ОСОБА_1 в цей час, умисно наніс ОСОБА_8 удар кулаком по потилиці від якого той впав на землю. Використовуючи безпорадний стан потерпілого обвинувачений ОСОБА_1 умисно наніс йому не менш десяти ударів кулаком по обличчю.

В результаті умисних дій обвинуваченого ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження:

струс головного мозку, рана на ніжній губі, синці у нижніх повік обох очей, крововилив на білкову оболонку правого ока, які у своїй сукупності є легкими тілесними ушкодженнями, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я;

закриті переломи медіальної лодижки правої великогомілкової кістки із задовільним стоянням кісткових фрагментів, малогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням кісткових фрагментів на ? ширину кістки, заднього краю великогомілкової кістки з незначним зміщенням кісткових фрагментів з підвивихом правої стопи назовні, підшкірна гематома області правого гомілковостопного суглоба. Сукупністю цих нанесених потерпілому тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_1 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_8 більше 21 дня.

Після вчинення кримінальних правопорушень обвинувачені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зникли з місця події.

В апеляційних скаргах:

обвинувачені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять про скасування вироку, як незаконного і закриття кримінального провадження. Стверджують, що:

судом не дано оцінки тому, що вони вимагали від реалізатору ОСОБА_11 повернути їм гроші за неякісні фісташки.

Вважають, що дезінформація ними інших покупців про закриття кіоску не утворює складу хуліганства.

Стверджують про необґрунтоване не звільнення від кримінальної відповідальності і не передачу їх на поруки.

Стверджують про невмотивованість вироку і безпідставність стягнення з них моральної шкоди потерпілому у визначених судом розмірах.

Обвинувачений ОСОБА_1 стверджує про відсутність в нього прямого умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ноги. Вважає, що такі могли утворитися від необережних дій самого потерпілого, коли він «... оступився об нерівності дорожнього покриття».
При здійсненні апеляційного розгляду:

суддями суду апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 , підтриманого обвинуваченими, про відвід суддів суду апеляційної інстанції через сумніви у їх неупередженості, оскільки суддею апеляційного суду працює батько потерпілого ОСОБА_13 . При прийнятті такого рішення суддями врахована правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладена в його ухвалі від 23 червня 2015 року у цьому провадженні про можливість «утворення колегії суддів автоматизованою системою розподілу судових справ» у Апеляційному суді Запорізької області;

захисник ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , підтримали доводи апеляційних скарг і просили їх звільнити від кримінальної відповідальності та передати на поруки трудовому колективу ТОВ «Охоронний холдинг»;

прокурор ОСОБА_7 не вбачила підстав до задоволення апеляційних скарг. Разом з тим просила змінити мотивувальну частину вироку тією вказівкою, що обвинуваченим ОСОБА_1 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, а не ч.1 ст.121 КК України;

потерпілий ОСОБА_8 в своїх письмових запереченнях і в суді апеляційної інстанції просив залишити без задоволення апеляційні скарги.

За наслідками розгляду здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд не вбачає підстави до задоволення апеляційних скарг виходячи з такого.

Винність засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчинені інкримінованих їм злочинних дій підтверджена доказами, які є в матеріалах справи, і їх діям місцевий суд дав належну і відповідну юридичну оцінку.

Грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилася у значному часі, більш як 30 хвилин, у громадському місці - ігноруванні елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності, фактичній зупинці на цей час роботи торговельної точки (підприємства), біля якої знаходилися інші громадяни, які бажали здійснення своїх споживчих потреб.

Вчинення обвинуваченими, групою осіб, хуліганства підтверджено показаннями свідків - реалізатора кіоску ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_8 з часу його з`явлення біля кіоску, які погоджуються з показаннями свідків, які бажали здійснення свої споживчих потреб ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

З показаннями зазначених осіб погоджуються й показання самих обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які при розгляді провадження стверджували про дійсне пред`явлення ними претензій реалізатору за неякісний товар, оголошення про закриття кіоску.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до з`явлення потерпілого ОСОБА_8 до кіоску, як хуліганство групою осіб і їх дії, як хуліганство групою осіб після з`явлення потерпілого ОСОБА_8 за ч.2 ст.206 КК України місцевий суд правильно виходив з того, що обвинуваченими вчинено грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю. Такі дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були поєднані з очевидним для винних грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю за правовою позицією Верховного Суду України у постанові Пленуму «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року N 10 (пункт 4) та, серед багатьох інших, в ухвалі від 28.01.2010, № 5-4800км09.

За таких обставин, твердження в апеляційних скаргах про інші, не хуліганські мотиви, вчинення дій, які потягли закриття роботи торгової точки на значний період часу, не спростовують правильність висновку суду про вчинення винними хуліганства групою осіб.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_1 про відсутність в нього прямого умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, що пошкодження ноги, утворилися від необережних дій самого потерпілого, коли він «... оступився об нерівності дорожнього покриття», - не ґрунтуються на фактичних обставинах провадження.

Нанесення потерпілому за кіоском декількох умисних ударів по голові визнається самим обвинуваченим ОСОБА_17 . Падіння на землю від першого ж удару по потилиці підтверджено потерпілим. Падіння на землю та короткочасна втрата свідомості за показаннями потерпілого є свідченням нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_1 ударів значної сили з умислом на спричинення йому тілесних ушкоджень. Саме у зв`язку з діями обвинуваченого ОСОБА_1 , очевидними для нього, утворилися переломи кінцівки потерпілого та спричинення останньому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. За показаннями свідка ОСОБА_14 він з кіоску чув крики жінки «Він його зараз уб`є». З показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що в кіоску вона була одна. Обвинувачений ОСОБА_1 не заперечує, що він один наносив умисно тілесні ушкодження потерпілому.

З наведеною сукупністю доказів погоджуються висновки судово-медичного експерта про спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, від вивиху, або при падінні від удару у потилицю, тощо.

Цим та іншим доказам суд першої інстанції дав належну і відповідну оцінку про винність ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке ним вчинено умисно. При цьому, суд першої інстанції правильно зазначивши в резолютивній частині вироку про засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КК України, помилково в мотивувальній частині вироку при обґрунтовані кваліфікації його дій зазначив про вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Цю помилку апеляційний суд виправляє на підставі п.4 ч.1 ст.408 КПК України шляхом внесення у вироку відповідних змін, оскільки цим не погіршується становище обвинуваченого.

Судом першої інстанції прийнято законне, обгрутоване й вмотивоване судове рішення про не закриття кримінального провадження, і не звільнення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності з передачею їх на поруки колективу організації в якій вони працюють. З відповідним клопотанням колектив організації до суду апеляційної інстанції взагалі не звертався. Тому, й з цих підстав не можуть бути задоволені апеляційні скарги про скасування вироку і закриття провадження з передачею винних на поруки.

За виписами ч.1 ст.47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

За переконанням суду апеляційної інстанції відсутні обставини, які б свідчили про те, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щиро покаялися. До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов виходячи з такого.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною ще в ухвалі від 16 жовтня 2007 року зазначено: згідно зі ст. 66 КК щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, бажанні виправитися. При здійсненні судового провадження в судах першої і апеляційної інстанцій обвинувачені не підтверджували бажання виправитися шляхом припинення у подальшому злочинної діяльності. Визнання своєї вини є складовою поняття щире каяття, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в ухвалі від 24 грудня 2009 року №5-4574км09. У цьому ж провадженні, за висновками суду першої інстанції, фактично, обвинувачений ОСОБА_1 вину визнав частково, а обвинувачений ОСОБА_2 взагалі не визнав.

Суд першої інстанції ґрунтовно і вмотивовано дійшов до висновку про необхідність стягнення з винних моральної шкоди і в розмірах, визначених ним. Суд в належній мірі врахував страждання потерпілого (фізичні, душевні, психічні), характер немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо).

Засудженим суд призначив покарання відповідно до положень Загальної частини КК України - у межах, установлених у санкціях статей Особливої частини КК України, що передбачають відповідальність за вчинені ними злочини, з належним урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, осіб винних та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таким чином, засудженим призначені покарання необхідні й достатні для їх виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд першої інстанції вмотивовано звільнив від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 з підстав, передбачених статтею 75 КК України, засудженого ОСОБА_2 за амністією.

На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 КПК України апеляційний суд ухвалив:
апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.

З підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.408 КПК України вирок Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 8 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 змінити:

У мотивувальній частині вироку щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 вважати, що його дії кваліфіковано не за ч.1 ст.121 КК України, а за ч.1 ст.122 КК України.

В решті цей вирок залишити без зміни.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5