УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року щодо засуджених

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

України, який має середню освіту,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу

ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

засуджено: за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі, за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судові рішення стосовно яких у касаційному порядку не оскаржуються.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Заявлений по справі цивільний позов задоволено частково, постановлено стягнути солідарно із засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6

198, 80 грн. завданої матеріальної шкоди та 5000 грн завданої моральної шкоди.

ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він разом із

ОСОБА_8 20 липня 2014 року приблизно о 02. 30 год., перебуваючи біля НК «Шторм», на вул. Панаса Мирного, 28/3 у

м. Хмельницькому, вступили у бійку, яка відбувалась між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та використовуючи малозначний привід, грубо порушуючи громадський порядок із причин явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нанесли ОСОБА_6 удари ногами та руками по різних частинах тіла.

Після того, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 нанесли кілька ударів руками та ногами по голові та тілу ОСОБА_6 . Внаслідок зазначених хуліганських дій останньому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому спинки носа, рани правої надбрівної дуги з переходом на перенісся, крововиливи лобної ділянки голови справа, правої навколо очної ділянки обличчя, крововилив під кон`юнктиву правого ока, садна нижньої повіки правого ока, лівої виличної ділянки обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_4 після вчинення хуліганських дій стосовно потерпілого, діючи таємно, скориставшись тим, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон «Lenovo A 390» з картою пам`яті «Micro SD», об`ємом 2 GB, який знаходився на асфальтному покритті поряд із потерпілим ОСОБА_6 , чим заподіяв потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 963, 20 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від

14 грудня 2015 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 31 липня 2015 року щодо ОСОБА_4 без зміни.

У касаційних скаргах засудженого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 порушується питання про зміну постановлених щодо засудженого ОСОБА_4 судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та даним про його особу внаслідок суворості, а також ставиться вимога про застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Перевіривши доводи, викладені у касаційних скаргах, дослідивши надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку,

що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні з огляду

на таке.
Висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 296 КК України і ч. 1 ст. 185 цього Кодексу у касаційних скаргах

не оспорюються.
Доводи, які наведені у касаційних скаргах щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів, а також неправильного застосування кримінального закону у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не був звільнений від відбування покарання із випробуванням, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Покарання згідно з ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як убачається з постановленого судом вироку щодо ОСОБА_4 , суд при призначенні покарання належним чином врахував, дані про його особу, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 296 КК України та ч. 1 ст. 185 цього Кодексу, їх належність до категорії середньої тяжкості, а також усі обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин. Разом із тим, судом було взято до уваги, що ОСОБА_4 характеризується позитивно та має на утриманні неповнолітню дитину.
При цьому, судом першої інстанції, ОСОБА_4 призначено не найсуворіший вид покарання, який передбачено санкцією

ч. 2 ст. 296 КК України обмеження волі та не в максимальному розмірі.
Доводи потерпілого ОСОБА_6 про те, що на даний час

ОСОБА_4 повністю відшкодовано йому і матеріальну і моральну шкоди, на думку колегії суддів, не дають достатніх підстав для пом`якшення покарання, оскільки його визнано винним не тільки у злочині проти власності, а ще й у злочині проти громадського порядку, а тому відшкодування завданої шкоди по одному з епізодів злочинних діянь не дає достатніх підстав для пом`якшення остаточного покарання призначеного за сукупністю злочинів.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а доводи щодо суворості призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання та можливість звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком всебічно розглянуті судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 31 липня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3