Справа № 541/2268/15-к
Провадження № 1-кп/541/167/2015
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , являючись солдатом військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , усупереч вимог ст.ст. 4, 11, 16, 28, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 5 лютого 2015 року, за місцем дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, відкрито відмовився виконати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.02.2015 року № 40 та бойове розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.02.2015 року № 04 стосовно виключення зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та переміщення до м.Дебальцеве для забезпечення проведення Антитерористичної операції, залишившись в м.Миргороді Полтавської області.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив суду, що був призваний на військову службу за мобілізацією 24 березня 2014 року та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого навідника реактивної артилерійської батареї спочатку в м.Суми, а в подальшому в м.Дебальцево. В кінці 2014 року був переведений в м.Миргород та з кінця грудня по кінець січня 2015 року проходив лікування в Роменській ЦРЛ. Відмову виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2015р. про переміщення до м.Дебальцеве пояснив тим, що він недавно звідти повернувся і йому необхідно було ще пройти лікування, проте з цього питання до командира він не звертався. Також пояснив що у скоєному розкаявся, надалі пройшов лікування та повернувся для проходження служби в м.Суми, був демобілізований 23 березня 2015 року. Йому роз`яснена ч. 3 ст. 349 КПК України, він правильно розуміє фактичні обставини кримінального провадження і їх не оспорює, просить судовий розгляд провести в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, йому також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини кримінального провадження у апеляційному порядку.

Враховуючи, що учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд проводить судовий розгляд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 60 від 24.03.2014р. солдата ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено старшим навідником 2 реактивного артилерійського взводу 8 реактивної артилерійської батареї 3 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 з 24 березня 2014 року. Згідно службової характеристики від 11.02.2015 року ОСОБА_4 проходив службу на посаді старшого навідника 10 реактивної артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , характеризується позитивно. Відповідно до медичної характеристики за період проходження служби проходив стаціонарне лікування з 23 грудня 2014 року по 26 січня 2015 року в м.Ромни ЦРЛ з діагнозом психічний розлад, під диспансерним наглядом не перебуває, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , що виразилось у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Обставинами, що пом`якшують його покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, безпосередню участь у антитерористичній операції.

Cуд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , який вину у вчиненому визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, обставини справи, що пом`якшують покарання, думку прокурора щодо можливості виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, вважає, що вказані пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та вважає можливим на підставі ст.69 КК України призначити йому покарання більш м`якого виду, ніж зазначене в санкції частини 1 статті 402 КК України, у виді штрафу, що сприятиме досягненню мети його виправлення і перевиховання та, на думку суду, буде необхідним і достатнім засобом впливу для запобігання вчинення ним нових злочинів. Враховуючи, що обвинувачений не має постійного заробітку та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, суд керуючись ч. 4 ст. 53 КК України вважає за необхідне покарання у виді штрафу розстрочити строком на 5 місяців із сплатою щомісяця певної частини суми штрафу.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в сумі становить 3400 грн. (три тисячі чотириста гривень).
На підставі ч. 4 ст 53 КК України сплату штрафу в сумі 3400 грн. розстрочити на 5 місяців з обов`язковою сплатою щомісяця суми не менше 680 грн. (Шістсот вісімдесят гривень).

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у строк 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1