Справа № 1-797/2010 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року Святошинський районний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Почупайло A.B.

при секретарях Доля К.В., Колісник К.В.

за участю прокурорів Шаповалова І.В., Тимчука В.В.

адвоката ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в м. Києві, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, не працюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, пр-т JI. Курбаса, 9-в, кв. 22, не судимого,

у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,-

встановив:

Підсудний ОСОБА_3, 16 березня 2010 року, приблизно о 22.00 годин, знаходячись на території парку «Юність», розташованого по вул. Картвелішвілі, 2 в м. Києві, відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_2

ОСОБА_3 16 березня 2010 року, приблизно о 22.00 годин, знаходячись на території парку «Юність», розташованого по вул. Картвелішвілі, 2 в м. Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_2, яка йшла йому назустріч. В цей час ОСОБА_3 вирішив відкрито викрасти у ОСОБА_2,чуже майно а саме її жіночу сумку. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3М наблизився до ОСОБА_2 та шляхом ривка відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_2, а саме: жіночу сумочку, ціною 50 гривень, у якій знаходилось: гроші в сумі 500 гривень, ключі від замків вхідних дверей квартири, ціною 70 гривень, жіночий гаманець, ціною 40 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 80 гривень, жіноча косметичка, ціною 100 гривень, з косметикою, ціною 150 гривень, мобільний телефон «Нокіа 1100», ціною 40 гривень та сім-карткою оператора «МТС», ціною 10 гривень, на рахунку якої грошей не було, мобільний телефон «Нокіа 2700», ціною 590 гривень та сім- карткою оператора «Лайф», ціною 10 гривень, на рахунку якої грошей не було, навушники для мобільного телефону, ціною 50 гривень,

а також не представляючі для потерпілої матеріальної цінності паспорт громадянина України та посвідчення ветерана праці видані на ім'я ОСОБА_2, а всього майна на загальну суму 1700 гривень.

Відкрито викравши в ОСОБА_2 чуже майно, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину втік, завдавши потерпілій матеріальну шкоду.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому складі злочину, передбаченому ч. 1 ст. 186 КК України визнав повністю, дав суду показання, які повністю відповідають встановленим обставинам, підтвердив суду обставини скоєння ним злочину, вказавши на час, місце, спосіб і мету скоєння злочину, та показав, що приблизно в середині березня 2010 року, приблизно о 22.00 годин, він пішки повертався до дому через парк «Юність».

Проходячи через парк, він звернув увагу, що йому назустріч іде жінка з жіночою сумкою в лівій руці, яку він вирішив пограбувати. З цією метою він побіг в її бік та коли зрівнявся з нею, то з лівою руки жінки вихопив жіночу сумку та продовжив бігти. Дома він оглянув вміст сумки у якій знаходились паспорт ,пенсійне посвідчення, гроші в сумі 500 гривень,гаманець, в якому знаходились гроші в сумі 80 гривень, жіноча косметичка, ключі і два мобільні телефони «Нокіа 1100» та «Нокіа 2700», а також навушники до мобільного телефону.

Залишивши собі мобільні телефони, навушники та гроші, інше майно та документи він викинув на смітник. Викрадені гроші він витратив на власні потреби. Мобільний телефон «Нокіа 1100» через декілька днів він продав незнайомому чоловіку на ринку «Колібріс» за 20 гривень, а мобільний телефон «Нокіа 2700» він у м. Вишневе здав у ломбард. Отримані гроші витратив на власні потреби.

У скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 суду показала, що 16 березня 2010 року вона поверталась додому за місцем свого мешкання. Приблизно о 22.00 годин, проходячи по території парку «Юність», розташованого по вул. Картвелішвілі, 2 в м. Києві, вона побачила, що до неї наближається раніше незнайомий їй хлопець, як пізніше їй стало відомо, то був ОСОБА_3, який підбіг до неї та швидко вирвав у неї з рук її жіночу сумку, ціною 50 гривень, в якій знаходилось її майно, а саме: гроші в сумі 500 гривень, ключі, в кількості 7 шт. від замків вхідних дверей квартири, ціною 70 гривень, жіночий гаманець, червоного кольору, ціною 40 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 80 гривень, жіноча косметичка, ціною 100 гривень, з косметикою, на суму 150 гривень, мобільний телефон «Нокіа 1100», ціною 40 гривень, та сім-карткою оператора «МТС», ціною 10 гривень, на рахунку якої грошей не було, мобільний телефон «Нокіа 2700», ціною 590 гривень, із сім- карткою оператора «Лайф», ціною 10 гривень, на рахунку якої грошей не було, навушники для мобільного телефону, ціною 50 гривень, а також не представляючі для неї матеріальної цінності паспорт громадянина України та посвідчення ветерана праці, видані на її ім'я, а всього майна на загальну суму 1700 гривень. Після цього вона звернулась до Святошинського РУ із заявою про вчинений відносно неї злочин.

У зв'язку з тим, що в ході досудового слідства родичами ОСОБА_3 матеріальна шкода їй відшкодована, цивільний позов вона не заявляла.

Оскільки підсудний ОСОБА_3, свою вину в скоєному визнав повністю та не оспорював фактичні обставини справи, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви в добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників процесу та роз'яснивши їм положення ч. З ст. 299 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями підсудного ОСОБА_3, показаннями потерпілої ОСОБА_2 та дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу підсудного, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, дослідивши зібранні по справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому складу злочину повністю доведена й кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 186 КК України є правильною, оскільки він відкрито викрав чуже майно.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання підсудному ОСОБА_3 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що є злочином середньої тяжкості, особу підсудного, який посередньо характеризується за місцем останнього навчання, на час скоєння злочину навчався, до кримінальної відповідальності притягується вперше, його відношення до скоєного, що тяжких наслідків від скоєного не настало, думку потерпілої із приводу призначення йому міри покарання, обставин, що обтяжують покарання підсудного у відповідності до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено, обставинами що пом'якшують покарання підсудного у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій, вчинення злочину неповнолітнім, та вважає за необхідне обрати йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у вигляді громадських робіт.

Речові докази по справі: навушники до мобільного телефону, передані під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_2 (а.с. 34), суд вважає за необхідне залишити у власності потерпілої.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді ста двадцяти годин громадських робіт.

Міру запобіжного заходу, засудженому ОСОБА_3, до вступу вироку в законну силу, залишити підписку про невиїзд.

Речові докази по справі: навушники до мобільного телефону, передані під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_2, залишити у власності потерпілої.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 діб, із моменту його проголошення.

Суддя: