Справа № 199/3106/15-к
ВИРОК
іменем України
21.10.2015 року місто Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за кримінальним провадженням № 0000475 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 17.09.2015 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м.Дніпропетровська, українця, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , судимого: 2002, 2005, 2008, 2011 року, звільнився умовно-достроково 16.08.2012 року на 8 місяців 11 днів, а останній раз - 10.09.2014 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.309, ч.1 ст.311,75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

відповідно до нового обвинувального акту від 17.09.2015 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя м.Дніпропетровська, українця, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не судимого відповідно до ст.89 КК України,

відповідно до нового обвинувального акту від 17.09.2015 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,

В С Т А Н О В И В:

10.03.2015 року приблизно о 02-30 годин ОСОБА_3 , знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , побачив текстове повідомлення на телеканалі «Мега», в якому невідомий чоловік бажав знайомитись з чоловіками для інтимних відносин, після чого у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

10.03.2015 року приблизно о 03-00 годині ОСОБА_3 подзвонив по вищевказаному повідомленню, - не знайомому йому чоловікові - потерпілому ОСОБА_9 , який у розмові з ним запропонував зустрітись для інтимних відносин, на що ОСОБА_3 , переслідуючи мету на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_9 , та розраховуючи, що потерпілий з приводу свого сорому відносно нетрадиційної сексуальної орієнтації не звернеться до правоохоронних органів, дав свою згоду та запропонував зустрітися за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 подзвонив своєму знайомому та сусіду обвинуваченому ОСОБА_4 , якого повідомив про свій план та якому запропонував допомогти йому скоїти грабіж ОСОБА_9 , на що той дав свою згоду та прийшов за вказаним місцем мешкання ОСОБА_3 , де вони попередньо домовились між собою як група осіб на скоєння відкритого викрадення майна потерпілого. При чому також вирішили, що ОСОБА_3 зустрінеться з ОСОБА_9 та запросить його за місцем свого мешкання, де в цей час їх буде чекати ОСОБА_4 , і де вони відкрито викрадуть майно ОСОБА_9 , розраховуючи, що потерпілий з приводу свого сорому відносно нетрадиційної сексуальної орієнтації не звернеться до правоохоронних органів,

У цей же день, 10.03.2015 року, ОСОБА_3 , приблизно о 03-30 годині, зустрівся з ОСОБА_9 біля свого будинку та запросив потерпілого до своєї квартири АДРЕСА_3 , де їх чекав ОСОБА_4 .

Коли вони зайшли в квартиру, ОСОБА_3 направився до кухні, а з кімнати в коридор квартири вийшов ОСОБА_4 , який відповідно попередньої змови з ОСОБА_3 , реалізуючи свій спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна потерпілого ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групи осіб, підійшов до останнього, та з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс останньому один удар правим кулаком в область правої скули ОСОБА_9 .

В цей момент до них підійшов ОСОБА_3 , який у категоричному зверненні до ОСОБА_9 змусив його пройти до кухні. Знаходячись на кухні, реалізуючи свій спільний злочинний намір, ОСОБА_3 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого наніс ОСОБА_9 один удар в область підборіддя з лівої сторони, та таким чином пригнітивши волю останнього, і умисно спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді синця на нижній щелепі ліворуч, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкодження.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав у ОСОБА_9 : мобільний телефон «Айфон-6» вартістю 18263 грн 37 коп (імей: НОМЕР_1 ), ремінь марки «Дизель», вартістю 65 грн 55 коп і гроші 175 грн, а всього на загальну суму 18503 грн 92 коп, після чого відпустив потерпілого, наказавши йому залишити квартиру.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_4 продав телефон «Айфон-6», який належить потерпілому ОСОБА_9 , своєму знайому ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_3 свою провину фактично визнав частково. Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, знаходячись за місцем свого мешкання, побачив текстове повідомлення на телеканалі телевізора, в якому невідомий чоловік - ОСОБА_9 бажав знайомитись з чоловіками для інтимних відносин, після чого подзвонив йому і домовився з ним зустрітись за місцем свого мешкання, а саме по АДРЕСА_1 з метою викрадення його майна. Згодом подзвонив своєму знайомому сусіду ОСОБА_4 та попросив «підстрахувати і прийти до нього до дому», на що останній дав свою згоду. Приблизно о 03-30 годині, він зустрівся з ОСОБА_9 біля свого будинку та запросив останнього до місця свого мешкання, де він направився до кухні, куди через деякий час підійшли ОСОБА_9 разом з ОСОБА_4 . Знаходячись на кухні, він наніс ОСОБА_9 один удар та попросив викласти все своє майно на стіл, на що останній погодився та виклав мобільний телефон марки «Айфон-6», пасок марки «Дизель» та гроші у розмірі 150 гривень. Після цього ОСОБА_9 залишив квартиру. Зазначає, що йому не відомо, чи наносив ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_9 будь-які тілесні ушкодження, оскільки перебуваючи на кухні вказаної квартири нічого не чув та не бачив. ОСОБА_4 бачив, як він забрав речі та гроші у потерпілого, але його дії присікти не намагався. Також заперечує факт попередньої змови з ОСОБА_4 щодо викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину фактично не визнав. Суду показав, що йому 10.03.2015 року близько 03-00 години зателефонував сусід ОСОБА_3 , який повідомив, що до нього приїде чоловік з нетрадиційною сексуальною орієнтацією і попросив його підстрахувати та побути у квартирі. Погодившись він прийшов до квартири АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_3 . Коли до квартири зайшов ОСОБА_3 разом з незнайомим йому ОСОБА_9 , перший пішов до кухні, а він вийшовши до коридору квартири, підійшов до ОСОБА_9 та «дав йому ляпас» правою рукою в область правої скули. Зазначає, що після цього не брав участі ні в яких діях проти потерпілого, окрім як у збуту мобільного телефону марки «Айфон-6», але вказує, що дійсно бачив як на кухні зазначеної квартири ОСОБА_3 попросив ОСОБА_9 викласти всі свої речі на стіл та привласнив їх. Після чого вони розподілили гроші навпіл. Також вказує, що не забирав майно потерпілого безпосередньо у нього самого та не грабував його, заперечує факт змови з ОСОБА_3 щодо викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 .

Не зважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_3 та фактичним не визнанням вини ОСОБА_4 , суд вважає, що вина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожного з них, в обвинуваченні згідно обвинувального акту, за ч.2 ст.186 КК України, знайшла своє підтвердження під час судового розгляду та підтверджується доказами, отриманими в ході досудового розслідування, долученими та дослідженими судом:

- показами суду потерпілого ОСОБА_9 , що він після прибуття до м.Дніпропетровська побачивши текстові оголошення по телевізору, та будучи особою з нетрадиційною сексуальною орієнтацією, надав об`яву про своє бажання зустрітися з чоловіками для інтимних стосунків. 10.03.2015 року приблизно о 03-00 годині на його мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік ОСОБА_3 , в ході розмови з яким домовився про зустріч у нього вдома у квартирі АДРЕСА_4 . Приїхавши на зазначене місце, піднявшись до квартири та перебуваючи в коридорі ОСОБА_3 пішов до кухні, в цей час до нього вийшов незнайомий ОСОБА_4 , який наніс йому один удар правим кулаком в область щелепи справо. Через деякий час, повернувшись до коридору ОСОБА_3 сказав йому йти до кухні, де отримав ще декілька ударів від останнього. Перебуваючи на кухні вказаної квартири на вимогу одного з обвинувачених «викласти всі речі з карманів на стіл», він виклав гроші у розмірі десь 175 гривень, може більше, не пам`ятає, мобільний телефон марки «Айфон 6» він віддав ОСОБА_4 , а пасок марки «Дизель» з нього зняв ОСОБА_3 . Після чого його відпустили і він залишив зазначену квартиру та звернувся до міліції с заявою про скоєний злочин. На його думку дії ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 відносно нього були узгоджені та заздалегідь сплановані між обвинуваченими;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.03.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , який з пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_4 як особу, яка викрала у нього телефон;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.03.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , який з пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка викрала у нього телефон;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.03.2015 року за участю обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які показали механізм скоєння ними кримінального правопорушення;

- протоколом огляду від 08.04.2015 року реміння марки «Дизель», який належить потерпілому ОСОБА_9 та був вилучений у обвинуваченого ОСОБА_3 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 1671е від 14.04.2015 року, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця на нижній щелепі ліворуч; враховуючи характер виявленого у нього тілесного ушкодження можливо вказати, що воно могло утворитися від дії тупого твердого предмету, якими могли бути і рука або інші аналогічні предмети (предмет); враховуючи ступінь ознак загоєння виявленого у нього тілесного ушкодження (синець блакитно-червоного кольору з нечіткими контурами) можливо вказати, що воно могло утворитися незадовго до його огляду, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений і слідчий у постанові; за своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, не є небезпечними для життя, так як останні не спричинили загрозливі для життя явища;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.04.2015 року за участю свідка ОСОБА_10 , який з пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_4 та який 10.03.2015 року в ранковий час доби біля кафе «Камелот», розташованого по вул.Донецьке шосе,110а у м.Дніпропетровську, продав йому мобільний телефон марки «Айфон-6»;

- висновком додаткової судово-товарознавчої експертизи № 70/34-538 від 01.09.2015 року, що залишкова вартість мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone 6» з об`ємом пам`яті 64 Gb станом на 10.03.2015 року могла становити 18263 гривень 37 копійок;

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 319/38 від 30.03.2015 року, що залишкова вартість ремінню чоловічого коричневого кольору станом на 09.03.2015 року могла становити 65 гривень 55 копійок;

- показами суду свідка ОСОБА_10 , що вранці йому зателефонував його знайомий ОСОБА_4 , який запропонував купити мобільний телефон марки «Айфон» за низькою ціною. Погодившись на це вони зустрілись на ж/м Лівобережний-2 у м.Дніпропетровську, де він придбав у ОСОБА_4 , як з`ясувалося, саме телефон марки «Айфон-6» приблизно за 2,250 - 3,000 гривень. ОСОБА_4 йому повідомив, що цей телефон йому добровільно віддали за борги. Через деякий час він вказаний телефон марки «Айфон-6» продав через сайт «OLX»;

- показами експерта ОСОБА_11 , яка підтримала свій висновок № 1671е від 14.04.2015 року та суду показала, що питання встановлення обставин подій експерт не вирішує, тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 могли утворитись від дії тупого твердого предмету, яким могла бути і рука стиснута у кулак або нога. Вказаний синець був блакитно-червоного кольору з нечіткими контурами, термін його утворення може співпадати з датою отримання тілесного ушкодження, вказаною у постанові слідчого;

- показами експерта ОСОБА_12 який підтримав свій висновок № 319/38 від 30.03.2014 року та суду показав, що при проведенні експертизи посилався на рекомендації затверджених Міністерством Юстиції України, оцінка проводилась на момент скоєння кримінального правопорушення. Для проведення експертизи слідчим було надано копію накладної про вартість телефону. При проведенні експертизи виходив із достовірності наданого документу, в результаті чого зробив висновок, що це телефон марки «Apple» моделі «Iphone 6», а також порівнював з оригінальним телефоном виробленого у США;

- відповідними документами, які підтверджують факт перебування у власності потерпілого ОСОБА_9 саме мобільного телефону «Айфон-6», у якого імей: НОМЕР_1 .

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч.2 ст.186 КК України.

З обвинувального акту кожного обвинуваченого підлягає виключенню як зайва, кваліфікуюча ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України «скоєння грабежу повторно», оскільки на теперішній час зі спливом певного часу, передбачено ст.89 КК України, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть вважатися як особи, які в минулому скоювали корисні злочини або були судимі за корисні злочини.

Суд вважає необґрунтованим заяву обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що вони не домовлялись викрасти майно у ОСОБА_9 , а, також заяву ОСОБА_4 про його невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки це спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , речовим доказом, показами суду обвинувачених, висновками судово-медичної та товарознавчої експертизи, показами свідка ОСОБА_13 .

Суд вважає, що дії обвинувачених щодо скоєння злочину і потерпілого були узгоджені між ними та заздалегідь сплановані, та помилково розраховані, що ОСОБА_9 з приводу свого сорому відносно нетрадиційної сексуальної орієнтації не звернеться до правоохоронних органів с заявою про скоєне кримінальне правопорушення.

Саме ОСОБА_3 у пізній час сповістив ОСОБА_4 про свій намір на грабіж ОСОБА_9 і той не відмовився, а прийшов до квартири, залишився чекати ОСОБА_3 у квартирі, а коли останній привів потерпілого у свою квартиру, вони останнього побили та змусили віддати їм свої речі: телефон, ремінь і гроші, які поділили навпіл між собою.

При цьому, за показами потерпілого ОСОБА_9 , він на кухні, на вимогу ОСОБА_3 , у присутності ОСОБА_4 , - виклав гроші на стіл, мобільний телефон марки «Айфон 6» - він віддав ОСОБА_4 , а пасок марки «Дизель» - з нього зняв ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 в подальшому збув телефон потерпілого своєму знайомому ОСОБА_13 , який показав, що він у ОСОБА_4 придбав, як з`ясувалося, саме телефон марки «Айфон-6» приблизно за 2,250 - 3,000 гривень. ОСОБА_4 йому повідомив, що цей телефон йому добровільно віддали за борги. Через деякий час він вказаний телефон марки «Айфон-6» продав через сайт «OLX»;

Причини, які би свідчили, що потерпілий ОСОБА_9 оговорює обвинувачених, відсутні, та не встановлені ні під час досудового слідства, ні під час судового розгляду.

З огляду на викладене, суд розцінює фактичне не визнання ОСОБА_4 своєї вини та часткове визнання вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як обрану останніми лінією захисту і бажання будь-яким засобом уникнути відповідальності за вчинення ними умисного тяжкого кримінального правопорушення або її пом`якшити, і вважає, що показання обвинувачених в цій частині не впливають будь-яким чином на доведеність вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння або на кваліфікацію вчиненого, тому суд не може їх свідчення в цій частині взяти до уваги.

Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив призначити обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк.

Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вчинив умисний, корисний, насильницький тяжкий злочин, раніше судимий, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на час затримання ніде не працював, постійного доходу не має, не має тяжких хвороб, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, перебуває під динамічним наглядом та обліку у лікаря нарколога.

ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення 10.03.2015 року, тобто менш чим через рік після ухвалення відносно нього вироку суду, що дає суду підставу вважати, що він схильний до скоєння злочинів, а тому, у відповідності зі ст.71 КК України, йому повинне бути призначено покарання тільки у вигляді реального позбавлення волі на певний строк.

ОСОБА_4 у відповідності зі ст.89 КК України не судимий, вчинив умисний корисний, насильницький тяжкий злочин, свою провину фактично не визнав, на час затримання офіційно не працював, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, що також дає суду підставу вважати, що ОСОБА_4 схильний до скоєння злочинів, а тому йому повинне бути призначено покарання тільки у вигляді реального позбавлення волі на певний строк.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Матеріали кримінального провадження містять позовну заяву потерпілого ОСОБА_9 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 19579,86 гривень, моральної шкоди у розмірі 20000 гривень, в також процесуальних витрат у розмірі 2149,04 гривень.

Прокурор ОСОБА_5 просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути солідарно з обвинувачених матеріальну шкоду у розмірі 18503,92 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, з кожного обвинуваченого.

Обвинувачений, він же цивільний відповідач ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги визнали частково, а саме лише матеріальну шкоду у розмірі вартості паску, згідно висновку експертизи.

Обвинувачений, він же цивільний відповідач ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги визнали частково, а саме лише матеріальну шкоду.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважає, що є наявність правових підстав для часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних злочином, з огляду на наступне.

У відповідності з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з положеннями ч.1 ст.190 ЦК України солідарна відповідальність перед потерпілим настає з осіб, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди.

Так діями обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -потерпілому ОСОБА_9 була спричинена матеріальна шкода, яка згідно висновку експертизи № 70/34-538 від 01.09.2015 року складає 18263,37 гривень та 175,00 гривень, згідно обвинувального акту, що дає суду підстави частково задовольнити цивільний позов та стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду саме в розмірі 18438,37 гривень.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно п.3 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд погоджується зі слушністю доводів цивільного позивача відносно стягнення з цивільних відповідачів обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої в результаті вчинення останніми відносно нього протиправних дій, а також наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування, які передбачені ст.ст.11,16,п.1 ч.2 ст.23 ЦК України.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами виваженості та розумності, при цьому суд враховує фактичні обставини, при яких цивільному позивачеві було завдано тілесні ушкодження, а також фізичні та моральні страждання, перенесені потерпілим внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення, тяжкість тілесних ушкоджень, виходячи з чого суд вважає суму у 4000 гривень достатньою для компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_9 у зв`язку з нанесенням йому легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, втрату належного йому майна та приниження його честі та гідності. Тому, вказана сума підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь цивільного позивача.

Суд вважає не обґрунтованою вимогою цивільного позивача потерпілого ОСОБА_9 щодо стягнення з обвинувачених процесуальних витрат у розмірі 2149,04 гривень, оскільки відповідно до ч.2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України та не можуть бути стягнуті з обвинувачених.

Також не підлягають задоволенню стягнення витрат за відрив від звичайних занять у зв`язку з участю у слідчих діях та коштів у зв`язку з проведенням судово-медичного дослідження, які є складовою процесуальних витрат, оскільки згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними та допустимими (ст.ст.58,59 ЦПК України).

На підтвердження даної вимоги суду надано тільки копію квитанції про сплату проведення дослідження, яка не має печатки або будь-якого іншого штампу. Проте, суд не розцінює даний доказ як належний та допустимий, тому до уваги його не приймає. В супереч зазначеним вимогам суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів з приводу працевлаштованості потерпілого ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта: з боку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України на Придніпровській залізниці у розмірі 429,66 гривень.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368,369,370,371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_3 частково приєднати покарання у вигляді 3 місяців позбавлення волі, не відбуте засудженим за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.09.2014 року, і, остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 3 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання засудженим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , кожному з них, обчислювати з 20.03.2015 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , кожному з них, до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Цивільний позов задовольнити частково і стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 18438,37 гривень матеріальної шкоди та 4000,00 гривень моральної шкоди.

У задоволенні іншої части позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта: з боку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України на Придніпровській залізниці у розмірі 429,66 гривень.

У відповідності з п.1 ч.6 ст.100 КПК України пояс марки «Дизель» повернути за належністю власнику - ОСОБА_9 .

Обвинувачені, прокурор, захисники, потерпілий та його представник мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, а потерпілому, його представнику копію вироку - надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення. Інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1