Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/872/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 191 (84, 86-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.11.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000052 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2015 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Трояни, Добровеличківського району, Кіровоградської області, мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
виправдано за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України за недоведеністю вчинення нею кримінальних правопорушень.

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що будучи службовою особою - начальником фінансово-господарського відділу Гайворонської районноїдержавної адміністрації (далі - РДА) в період 2003 2004 років, заволоділа чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а також вчинила службове підроблення, а саме внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання і видачу завідомо неправдивих документів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.
Крім цього, ОСОБА_8 будучи службовою особою головним бухгалтером Гайворонської районної ради в період січня червня 2006 року, повторно заволоділа чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а також повторно вчинила службове підроблення, а саме внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання і видачу завідомо неправдивих документів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.
Приймаючи рішення про необхідність виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення нею даних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції у вироку вказав, що по епізодам заволодіння ОСОБА_8 бюджетними коштами Гайворонської районної державної адміністрації в період 2003-2004 років та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, складання і видача завідомо неправдивих документів, суд приходить до висновку, що оскільки стороною обвинувачення не надані первинні бухгалтерські документи: особові рахунки по нарахування заробітної плати ОСОБА_8 за період з січня 2003 року по червень 2004 року, розрахунково-платіжні відомості за підписами керівника та головного бухгалтера, не доведено належність підпису ОСОБА_8 у наданих розрахунково-платіжних відомостях, а надані вищевказані докази поставлені судом під сумнів і визнані неналежними та недопустимими, а тому самі по собі показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , копії штатних розписів Гайворонської районної державної адміністрації, реєстри на виплату заробітної плати, виписки Гайворонського відділення КОФ АКБ «Укрсоцбанк» про рух коштів по особистому рахунку ОСОБА_8 , є недостатніми доказами для постановлення обвинувального вироку.
Окрім цього, стороною обвинувачення по епізодам повторного заволодіння бюджетними коштами Гайворонської районної ради в період січня червня 2006 року та повторного внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, складання і видача завідомо неправдивих документів, не надано суду первинних документів бухгалтерського обліку, у яких безпосередньо містяться дані про всі види нарахувань та утримань із заробітної плати ОСОБА_13 та визначається сума, що належить до видачі, які б відповідали вимогам ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, а саме: особових рахунків про нарахування заробітної плати ОСОБА_13 за період з січня 2006 року по червень 2006 року, та відновлених розрахунково-платіжних відомостей про нарахування заробітної плати за підписами керівника та головного бухгалтера за січень - червень 2006 року, а надані вищевказані докази поставлені судом під сумнів і визнані неналежними та недопустимими, а тому самі по собі показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , реєстри на виплату заробітної плати та виписка Гайворонського відділення №1 Кіровоградської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про рух коштів на картковому рахунку ОСОБА_13 , є недостатніми доказами для постановлення обвинувального вироку.
Також, судом першої інстанції зазначено у своєму рішенні, що стороною обвинувачення не було надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтвердили винуватість ОСОБА_8 у пред`явлених їй звинуваченнях, а тому з урахуванням положень ст. 62 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 у зв`язку із недоведеністю вчинення нею інкримінованих кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 :
- винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій представника влади строком на 3 роки. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності звільнити у зв`язку із закінченням строків давності;
- визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності звільнити у зв`язку із закінченням строків давності.
- визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій представника влади строком на 3 роки. В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з призначенням іспитового строку терміном на 3 роки. Покласти на ОСОБА_8 обов`язки передбачені ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої системи, повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися для реєстрації до органів кримінально виконавчої системи.
Своє прохання апелянт мотивує тим, що вирок районного суду стосовно ОСОБА_8 є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, судом першої інстанції визнаючи неналежними та недопустимими доказами надані стороною обвинувачення табелі робочого часу за 2003 2004 роки, а також розрахунково-платіжні відомості за той же період, у зв`язку із відсутністю у вказаних документах підписів відповідальних осіб, не було враховано, що вказані документи прямо підтверджують існування обставин які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, вони підтверджують факт здійснення за відповідні періоди фінансово-господарських операцій з нарахування заробітної плати і фактично заробітна плата була нарахована та отримана.
Окрім цього, на переконання апелянта, суд визнаючи недопустимими доказами висновок судово-економічної експертизи № 1528, 1679/23 від 30.11.2006 рок, висновок комісійної судово-економічної експертизи № 5029, 5030/24 від 30.12.2011 року, вийшов за межі своєї компетенції та присвоїв функції експертів, що є неприпустимим.
Також, судом у вироку зазначено, що стороною обвинувачення не було доведено, що підписи, які маються на розрахунково-платіжних відомостях, належать саме ОСОБА_8 , при цьому судом залишено поза увагою висновок судово-почеркознавчої експертиз, яким підтверджено, що підпис на зазначених документах належить саме ОСОБА_8 .
Поряд з цим, на думку апелянта, судом необґрунтовано визнано неналежним доказом та не взято до уваги розпорядження Гайворонської РДА від 23.12.2002 №402-р Про надання основної щорічної відпустки ОСОБА_8 ( т.1 а.с. 26), табель обліку робочого часу за січень 2003 року та за лютий 2003 року, хоча вказані табелі обліку робочого часу підтверджують факт перебування ОСОБА_8 у відпустці, а розрахунково-платіжні відомості за вказані періоди підтверджують нарахування заробітної плати та премії вказаній особі.
При винесені вироку судом не взяті до уваги в повному обсязі та не правильно оцінені покази свідка ОСОБА_15 старшого ревізора Гайворонського КРУ яка проводила перевірку нарахованої та виплаченої заробітної плати в період з 01.03.2005 по 01.07.2005 (Т. 2 а. п. 53), що підтвердила факт проведення ревізії в Гайворонській РДА; факт виявлених численних фінансових порушень в діях ОСОБА_8 , а саме незаконних нарахування премії, відпускних, матеріальної допомоги та заробітної плати ОСОБА_8 за період 2003-2004 років.
Судом зазначено, що стороною обвинувачення в якості доказу надано табелі обліку робочого часу господарчої групи Гайворонської районної ради за січень травень 2006 року (Т. 6 а. п. 103-112), які не є належними доказами.
Табель обліку робочого часу в обов`язковому порядку ведеться на кожному підприємстві, установі та організації являється підставою для фінансово-господарської операції (підставою нарахування заробітної плати працівникові), як наслідок включення її до складу витрат, або ж доходів підприємства з усіма подальшими наслідками.
Таким чином суд лише звернув увагу на форму типового документа первинного обліку не врахувавши при цьому, що вказані документи прямо підтверджують існування обставин які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, підтверджують факт здійснення за відповідні періоди фінансово-господарських операцій з нарахування заробітної плати і фактично заробітна плата була нарахована та отримана, крім цього підписи на вказаних табелях належать обвинуваченій ОСОБА_8 , відповідно до судово-почеркознавчої експертизи (Т. 13 а. с. 13-24).
Щодо визнання неналежним доказом аудиторського звіту про результати вибіркової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Гайворонської районної ради за січень червень 2006 року (Т. 10 а. п.59-70), то суд в даному випадку, знову ж перебрав на себе не властиві йому повноваження аудитора, самостійно визначаючи яким чином та в якому порядку повинна була проводитися вказана аудиторська перевірка.
Судом, також не в повній мірі сприйнятті та враховані при винесенні вироку покази свідка ОСОБА_16 (аудитора), яка під час судового розгляду повідомила, що проводила аудиторську перевірку в діяльності Гайворонської районної ради, яка стосувалася правильності нарахування працівникам робочої групи заробітної плати, яку на той час очолював ОСОБА_17 ; в ході проведеної перевірки нею виявленні численні порушення при нарахуванні та виплаті заробітної плати ОСОБА_18 ; аудиторський звіт повністю відповідає вимогам законодавства та має юридичну силу.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який в повному обсязі підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ОСОБА_8 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважала вирок районного суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про необхідність виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України за недоведеністю вчинення нею кримінальних правопорушень, на переконання колегії суддів, належним чином вмотивував свої висновки, дав правильну оцінку здобутим та наданим суду стороною обвинувачення доказам, визнавши більшу частину із них неналежними. Суд у своєму рішенні надав аналіз нормативно-правовим актам, які, зокрема, регулюють трудові відносини, порядок нарахування заробітної плати, премій тощо. При цьому, судом першої інстанції правильно зазначено у вироку, що такі докази, як документи, за своєю формою та змістом мають в повному обсязі відповідати встановленим у Законах та підзаконних актах критеріям, а невідповідність документів таким критеріям, ставить під сумнів такі докази і вони не можуть визнаватись належними та допустимими.

Апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів визнає необґрунтованою, виходячи з такого.

Так, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, з приводу того, що надані стороною обвинувачення первинні документи бухгалтерського обліку, а саме: табелі робочого часу за 2003 2004 роки, а також розрахунково-платіжні відомості за той же період, є неналежними доказами. Даний висновок суд першої інстанції належним чином мотивував і зазначив, що вказані первинні документи належним чином не оформлені, як того вимагають відповідні нормативно-правові акти, зокрема вони не містять обов`язкових реквізитів, а саме підписів керівника установи.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року (із змінами та доповненнями), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частиною 1 статті 9 вказаного Закону, також встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.7 зазначеного Положення, первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України. Документування господарських операцій може здійснюватись з використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов`язково містити реквізити типових або спеціалізованих форм. Наказом Держкомстату №253 від 09.10.1995 року «Про затвердження типових форм первинного обліку» затверджено типові форми первинного обліку особового складу та обліку використання робочого часу, у тому числі табель обліку робочого часу, та зазначені обов`язкові реквізити.

Надані стороною обвинувачення в якості доказів - табель обліку робочого часу за січень 2003 року (Т.1 а.п.136); табель обліку робочого часу за лютий 2003 року, (Т.1 а.п.137); табель обліку робочого часу за липень 2003 року (Т.1 а.п.138); табель обліку робочого часу за серпень 2003 року (Т.1 а.п.139); табель обліку робочого часу за вересень 2003 року(Т.1 а.п.140); табель обліку робочого часу за жовтень 2003 року (Т.1 а.п.141); табель обліку робочого часу за листопад 2003 року (Т.1 а.п.142); табель обліку робочого часу за січень 2004 року (Т.1 а.п.143); табель обліку робочого часу за лютий 2004 року (Т.1 а.п.144); табель обліку робочого часу за червень 2004 року (Т.1 а.п.145); табель обліку робочого часу за липень 2004 року (Т.1 а.п.146) судом першої інстанції визнані неналежними доказами, оскільки у вказаних документах первинного обліку відсутній підпис керівника, тобто відсутній обов`язковий реквізит, який має містити первинний документ.

Більш того, допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 зазначила те, що всі табелі обліку робочого часу підписувала вона та керівник апарату.

Поряд з цим, відповідно до п. 2.17 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 року, первинні документи, що пройшли обробку, повинні мати відмітку, яка виключає можливість їх повторного використання: при ручній обробці - дату запису в обліковий регістр, а при обробці на обчислювальній установці - відтиск штампу оператора, відповідального за їх обробку. Обвинувачена ОСОБА_8 у своїх показаннях зазначила, що на всіх табелях обліку робочого часу вона проставляла відмітки про їх опрацювання, однак надані стороною обвинувачення табелі не містять таких відміток. Окрім цього, наявність в матеріалах кримінального провадження декількох екземплярів табелів обліку робочого часу за один і той самий період, лише за підписом ОСОБА_10 , та неодноразова заміна табелів, наданих до фінансового відділу для нарахування заробітної плати, про що свідчать показання свідка ОСОБА_19 , ставить під сумнів відповідність та достовірність зазначених в табелях відомостей. Суд оцінює критично показання свідка ОСОБА_10 щодо складання нею уточнюючих довідок у разі будь-яких змін в обліку робочого часу, оскільки складання таких довідок не передбачено наказом Держкомстату №253 від 09.10.1995 року «Про затвердження типових форм первинного обліку», крім цього її показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 про надання в разі змін додаткових табелів та показаннями ОСОБА_19 про неодноразову заміну табелів.

Наказом Міністерства статистики України №144 від 22.05.1996 року «Про затвердження типових форм первинного обліку по розрахунках з робітниками і службовцями по заробітній платі», затверджено типову форму з обліку розрахунків з робітниками і службовцями по заробітній платі, у тому числі особового рахунку та розрахунково-платіжну відомість, яка складається на основі даних особового рахунку та застосовується для розрахунку заробітної плати, де зазначені їх обов`язкові реквізити.

Суд першої інстанції не визнав належними та допустимими доказами, надані стороною обвинувачення в якості доказів розрахунково-платіжну відомість за вересень 2003 року (Т.1 а.п.129); розрахунково-платіжну відомість за жовтень 2003 року (Т.1 а.п.130); розрахунково-платіжна відомість за січень 2004 року (Т.1 а.п.131); розрахунково-платіжну відомість за лютий 2004 року (Т.1 а.п.132); розрахунково-платіжну відомість за червень 2004 року (Т.1 а.п.133); розрахунково-платіжна відомість за листопад 2003 року (Т.1 а.п.135); розрахунково-платіжну відомість за квітень 2004 року (Т.1 а.п.375); розрахунково-платіжну відомість за травень 2004 року (Т.1 а.п.376), оскільки у вказаних первинних документах бухгалтерського обліку відсутні обов`язкові реквізити, а саме підписи відповідальних осіб - керівника та головного бухгалтера.

Із таким висновком суду першої інстанції погоджується судова колегія, та зазначає, що викладені у вироку суду мотиви із яких було визнано недопустимими доказами первинні документи бухгалтерського обліку, взагалі не були спростовані прокурором в апеляційній скарзі.
При цьому слід зазначити, що офіційним визнається документ, який відповідає певним ознакам, зокрема: документ, який містить інформацію, повинен складатися із дотриманням визначених законом форм і мати передбачені законом реквізити (бланк, штамп, печатка, підпис тощо).
Документ, який оформлений без дотримання вимог законодавства, не може нести жодних правових наслідків, а тому не може бути використаний, в тому числі, і як доказ у кримінальному провадженні.
Оскільки надані стороною обвинувачення первинні документи бухгалтерського обліку не містять обов`язкових реквізитів, а саме підписів відповідальних осіб, то і використати дані документи в якості доказів неможливо. Таким чином, доводи прокурора з приводу того, що надані стороною обвинувачення первинні документи прямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, вони підтверджують факт здійснення за відповідні періоди фінансово-господарських операцій з нарахування заробітної плати і фактично заробітна плата була нарахована та отримана, є безпідставними.
Не відповідають дійсності, за зазначених вище підстав, і апеляційні доводи прокурора щодо необґрунтованості прийнятого судом першої інстанції рішення з приводу необхідності визнання недопустимими доказами надані стороною обвинувачення табелі обліку робочого часу господарчої групи Гайворонської ради за січень-травень 2006 року.
Колегія суддів також погоджується із висновком районного суду з приводу необхідності визнання недопустимими доказами інформацію начальника КРУ в Ульяновському районі про наслідки проведення ревізії законності нарахування та виплати заробітної плати начальнику фінансово-господарського відділу Гайворонської РДА№20-17/293 від 22.07.2005 року та акт контрольно-ревізійного відділу в Ульяновському районі про наслідки проведення ревізії законності нарахування та виплати зарплати начальнику фінансово-господарського відділу Гайворонської РДА №20-21/41 від 22.07.2005 року.
Так, суд першої інстанції правильно звертає увагу на той факт, що ревізія була проведена не уповноваженим на це органом, оскільки проведення ревізії доручалось спеціалістам КРУ в Гайворонському районі Кіровоградської області, а видане направлення № 22 від 14 липня 2005 року та ревізія проведена спеціалістами КРУ в Ульяновському районі Кіровоградської області. При цьому матеріали провадження не містять жодних відомостей, які б вказували на неможливість проведення такої ревізії спеціалістами КРУ в Гайворонському районі Кіровоградської області, чи доручення проведення такої перевірки спеціалістам КРУ в Ульяновському районі Кіровоградської області.
Із наведеного слід зробити висновок, що постанова слідчого у даному кримінальному провадженні про проведення ревізії фактично виконана не була, так як проведена не уповноваженими на те спеціалістами, а тому і вказаний акт ревізії не можливо взяти до уваги в якості доказу.
Окрім цього, суд правильно звернув увагу на порушення вимог Інструкції про проведення ревізій і перевірок органами державної контрольно-ревізійної служби в Україні, затвердженої наказом Головного контрольно-ревізійого управління України від 3 жовтня 1997 року № 121, під час проведення ревізії та складання акту за її наслідками. Даний висновок суду в апеляційній скарзі прокурора спростований не був і скарга не містить жодної мотивації із цього приводу.
Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд визнаючи недопустимими доказами висновок судово-економічної експертизи № 1528, 1679/23 від 30.11.2006 рок, висновок комісійної судово-економічної експертизи № 5029, 5030/24 від 30.12.2011 року, вийшов за межі своєї компетенції та присвоїв функції експертів, що є неприпустимим, на переконання колегії суддів є надуманими та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Частиною першою вказаної статті КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України, висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Згідно частини десятої даної статті КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідній постанові, ухвалі, вироку.
Таким чином, суд першої інстанції оцінюючи висновки судово-економічних експертиз з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, належним чином вмотивуваши своє рішення, обґрунтовано визнав зазначені висновки експертів недопустимими доказами. При цьому, доводи прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі з приводу того, що суд не вправі був присвоювати функції експертів є безпідставними та спростовуються викладеними вище нормами кримінального процесуального закону, адже судом першої інстанції було надано оцінку вказаним висновкам експертів, як доказам.
Наведені вище підстави також спростовують й доводи прокурора щодо безпідставного визнання недопустимим доказом аудиторський звіт про результати вибіркової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Гайворонської районної ради за січень червень 2006 року.
Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що оскільки всі ревізії, які були проведені в рамках даного кримінального провадження, а також судові експертизи базувались на первинних документах бухгалтерського обліку, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими доказами, то і згадані вище акти ревізій та висновки судових експертиз, не можна визнавати належними та допустимими доказами і їхні висновки класти в основу доведеності обвинувачення ОСОБА_8 .
За таких обставин, оскільки висновки суду першої інстанції, які наведені у вироку суду, не були спростовані в апеляційній скарзі прокурора, і наведені в ній доводи не ґрунтуються на вимогах нині діючого законодавства, а є виключно припущенням апелянта, тому в задоволенні скарги прокурора слід відмовити.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, колегією суддів встановлено не було, а тому вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2015 року стосовно ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим і його слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення, а вирок Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2015 року, яким ОСОБА_8 виправдано за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України за недоведеністю вчинення нею кримінальних правопорушень, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: підписи

Згідно оригіналу:

Суддя Апелційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2