Справа № 11-94/12 Головуючий у І інстанції Подалюка О.Ф.
Категорія - ст.286 ч.1 КК Доповідач Трейтяк О. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів ВОРОНЦОВОЇ С.В., СЕРДЮКА О.Г.,

при секретарі СЕРЕДІ В.С.

з участю прокурора ЩЕРБАКА О.В.,

потерпілого - ОСОБА_2,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3, засудженого - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2- ОСОБА_3 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2011 року.

Цим вироком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий,

засуджений за ст.286 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладені обов'язки відповідно до ст.76 КК України повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично зявлятись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Чернігівської обласної ради 7022,56 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 1463,28 грн. витрат за проведення судових експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6- ОСОБА_7 1219,88 грн. відшкодування матеріальних збитків та 15000 грн. моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2- ОСОБА_3 15000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.81 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним та засуджений за те, що 23.07.2011 року о 17-20 год., керуючи автомобілем «Пежо 405», н.з. 217-67 КК, рухався в м. Чернігові по вул. Боженка зі сторони вул. 1-ї Гв. ОСОБА_6 в напрямку вул. Кругової. Рухаючись у вказаному напрямку та перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння, проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, під час виникнення небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, внаслідок чого на перехресті вулиць Боженко та Декабристів скоїв наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_2, який рухався по вул. Боженко.

В результаті ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніоспинальної травми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, вираженого вегетативного синдрому, забою грудного відділу хребта, компресійного перелому тіл грудного відділу хребців 1 ст. больового синдрому, множинних забійних ран волосяної частини голови, обличчя, тулубу, кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 22.09.2011 р. в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров'я, строком понад 21 день.

Пасажир велосипеда неповнолітній ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому правої стегнової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден та забиття м'яких тканин тім'яної ділянки голови, тулубу, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 20.09.2011 р. в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров'я, строком понад 21 день.

В даній дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п.1.7, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляції законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати, оскільки призначене судом покарання не відповідає ступені тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_4 Посилається на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не було враховано тяжкість отриманих потерпілими ушкоджень, те що неповнолітній ОСОБА_2 потребує додаткового лікування, злочин скоєний в стані наркотичного спяніння, засуджений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

В поданих запереченнях на апеляцію законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3, засуджений ОСОБА_4Ю, просить вирок суду залишити без зміни, а апеляцію без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції постановив законний та обґрунтований вирок, який відповідає тяжкості вчиненого злочину. Звертає увагу на те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, почав відшкодовувати завдані збитки, скоїв злочин невеликої тяжкості, субєктивна сторона якого характеризується необережною формою вини.

Заслухавши доповідача, пояснення законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3, яка підтримала свою апеляцію та просила її задовольнити з вказаних в ній підстав, засудженого ОСОБА_4, який вважає вирок суду законним, а апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а призначену засудженому міру покарання необхідною та достатньою для його виправлення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом ґрунтується на допустимих і достатніх, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд дав належну юридичну оцінку.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 частково визнав вину у скоєні інкримінованого йому злочину, дав вичерпні показання щодо скоєного ним злочину та щиро розкаявся в ньому.

Винуватість засудженого ОСОБА_4 в тому, що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху, в результаті чого малолітнім потерпілим були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України в апеляції не оскаржується, а тому згідно ст.365 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряється.

Дії ОСОБА_4 судом правильно кваліфіковані за ст.286 ч.1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Оцінивши всі обставини справи у сукупності, колегія суддів вважає, що суд при обранні засудженому міри покарання відповідно до вимог ст. 65 КК врахував характер та суспільну небезпеку скоєного злочину, обставини, при яких скоєно злочин, вік та поведінку потерпілих на дорозі, обставини, що помякшують покарання часткове відшкодування завданої шкоди, обтяжуючу покарання обставину - скоєння злочину щодо малолітнього, дані про особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, частково відшкодував завдану майнову шкоду, те, що потерпілі на суворості покарання не наполягали.

З урахуванням наведених вище обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням на нього певних обовязків. ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів і відповідає принципам індивідуалізації, обґрунтованості, гуманності, законності та справедливості призначення покарання.

Як в ході досудового слідства так і в суді першої та апеляційної інстанції, обставин які б свідчили про те що засуджений становить небезпеку для суспільства та що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства не встановлено, не наведено таких даних і в апеляції законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3

Доводи законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3, викладені в апеляції, на думку колегії, безпідставні.

Мета покарання - це виправлення та перевиховання особи яка скоїла злочин та попередження скоєння нею нових злочинів, та не повинно бути карою та розправою за скоєння злочину чи невиконання певних вимог потерпілої сторони.

В судовому засіданні суду першої інстанції законні представники неповнолітніх потерпілих не наполягали на суворості покарання, навпаки просили не позбавляти ОСОБА_4 волі (а.с.226,227).

Як пояснила законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції поводом для подачі апеляції і зміни її позиції стала невиплата засудженим на її вимогу всієї суми стягнутої моральної шкоди до набрання вироком чинності.

Не сплата засудженим стягнутої на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 суми моральної шкоди до набрання вироком чинності не є підставою для скасування вироку і посилення покарання. Стягнення присуджених на відшкодування моральної шкоди сум можливе лише після набрання вироком чинності у встановленому законом порядку.

Всі обставини, на які посилається в своїй апеляції законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3, судом при визначенні покарання враховані. Підстав для скасування вироку і посилення покарання засудженому колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які б притягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2011 року щодо ОСОБА_4 - без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_9