Справа № 183/7638/15
№ 1-кп/183/253/16
В И Р О К
іменем України
28 січня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000031 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в :
Солдата ОСОБА_4 24 березня 2014 року наказом № 62 командира військової частини НОМЕР_1 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду кухаря господарчого відділення взводу забезпечення 3 парашутно-десантного батальйону. ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Статутів Збройних Сил України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок.

11 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 04 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини та заявив про себе.

Таким чином, у період з 11 вересня 2014 року по 04 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині без поважних причин понад один місяць.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини справи не оспорює. Показав, що після повернення із зони проведення антитерористичної операції до пункту постійної дислокації військової частини вирішив до наступного відрядження в зону бойових дій провести час із рідними та допомогти своїм батькам. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції. Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вперше вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, за своїм попереднім місцем служби в органах міліції характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дочку 2011 року народження, займається суспільно-корисною працею, на обліку у лікарів не перебуває. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, а також участь обвинуваченого в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, відповідно до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк буде достатнім для його виправлення.

Однак, враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 407 КК України.

Також, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1