Справа № 370/2175/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1423/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 21.12.2015

УХВАЛА
Іменем України
21 грудня 2015 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄДРДР за № від 27 липня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України на підставі вимог ст. 48 КК України, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із звільненням останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

Згідно ухвали, 24 червня 2015 року близько 4 години обвинувачений неповнолітній ОСОБА_10 , йдучи вулицею Першотравнева в с. Андріївка Макарівського району Київської області до власного дому в с. Нова Гребля, Бородянського району, Київської області, побачив біля домогосподарства АДРЕСА_2 прив`язаного до паркану коня і тоді у нього виник умисел на крадіжку. Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений з метою збагачення за рахунок чужого майна з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, розв`язав упряж і таємно вчинив крадіжку коня гнідої масті віком 18 років вартістю 10 000 гривень та кантарки для упряжі вартістю 150 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_11 . Після вчинення крадіжки неповнолітній ОСОБА_10 на коні прискакав в с. Нова Гребля, таким чином розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Не погоджуючись з таким рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, постановити ухвалу, якою визнати закриття кримінального провадження не обґрунтованим, а кримінальне провадження направити на новий розгляд у той же суд в іншому складі.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. 48 КК України, в ухвалі не наведено мотивів про те, що вказане діяння перестало бути небезпечним внаслідок будь-яких змін в суспільно-політичному та економічному стані країни, чи втрати конкретним правопорушенням суспільної небезпечності внаслідок локальних змін. Вважає, що згідно з КК України ч. 1 ст. 185 КК України є суспільно небезпечним діянням. Як підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у вказаній ухвалі наведені фактичні дані, які характеризують особу обвинуваченого з позитивної сторони, що за певних обставин могло б бути підставою для звільнення від кримінальної відповідальності внаслідок того, що обвинувачений перестав бути суспільно-небезпечною особою, натомість лише сама характеристика не може бути підставою для застосування ст. 48 КК України. Вважає, що судом не наведено доводів в чому полягає зміна обстановки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, його захисника та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу суду залишити без змін, а скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 48 КК України та роз`яснень, в постанові Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Таким чином, статтею 48 КК України передбачені дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності:

- втрата діянням суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки;

- втрата особою суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки.

Захисником у судовому засіданні було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки і суд прийшов до висновку, що в силу зміни обстановки ОСОБА_10 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Однак, судом першої інстанції при винесенні ухвали відносно ОСОБА_10 не були в повному обсязі враховані вимоги статті 48 КК України та роз`яснення Верховного Суду України.

При формулюванні підстав для звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції, вказав як підставу для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності втрату діянням суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки.

З матеріалів справи та ухвали суду не вбачається на підставі чого суд першої інстанції прийшов до висновку, що крадіжка чужого майна перестала бути суспільно небезпечною. Ті ж доводи, які наводить суд можуть стосуватись іншої підстави для звільнення, а саме втрати особою суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки.

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час підготовчого судового засідання або під час судового провадження повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що є умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України. Ці вимоги Закону судом першої інстанції також не були виконані. Суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідності на підставі ст. 48 КК України, всупереч вимогам закону, в своєму рішенні привів лише статтю та частину статті за якою ОСОБА_12 повідомлено про підозру та не навів висновків про те, яке саме діяння скоїв обвинувачений, чи містить воно склад злочину, чи винний ОСОБА_10 в його вчиненні та докази в підтвердження його винуватості.
Наведені порушення свідчать про неправильне застосування судом ст. 48 КК України та істотне порушення вимог Закону, та про те, що залишились недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, які відповідно до вимог ст.ст. 409, 411 КПК України, тягнуть за собою скасування судового рішення, а оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про дослідження обставин кримінального правопорушення, від захисника, обвинуваченого та його представника також не надійшло такого клопотання, то апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити свою ухвалу. Таким чином судова колегія вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції від та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України. Частини 5 та 7 п. 2 ст. 291 КПК України передбачають, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України з зазначенням розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано зазначених вимог закону. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та правова кваліфікація дій обвинуваченого. Таким чином, прокурором всупереч вимогам кримінального процесуального закону ОСОБА_12 фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Формулювання обвинувачення визнане судом доведеним зазначається і в ухвалі суду про закриття кримінального провадження у зв`язку зі зміною обстановки. Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції прийняв рішення, чим порушив вимоги положень ст. 370 КПК України. Розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В той же час, суд апеляційної інстанції згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України, не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України. Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність, а також наявність чи відсутність підстав для закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року по кримінальному провадженню № 0000613 від 27 липня 2015 року , якою ОСОБА_13 останній звільнений від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки і кримінальне провадження закрито скасувати.

Кримінальне провадження № 0000613 від 27 липня 2015 року, щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст.ст. 314 316 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4