АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/750/2015Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/268/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121, ч.2 ст.194 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

при секретарі - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2015 року.

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Веселинівського району Миколаївської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , до вчинення кримінальних правопорушень проживаючого без реєстрації у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не працюючого, не судимого в силу ст.89 КК України, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.194 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді 7 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.194 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання, а саме з 15 лютого 2014 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 тримання під вартою, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 липня 2015 року, продовжено до 09 вересня 2015 року включно.

Цивільний позов прокурора судом залишено без розгляду.

Судом ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 4818 грн. 72 коп. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

За вироком суду, 12 лютого 2014 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем проживання у житловому будинку, належному ОСОБА_9 , що в АДРЕСА_1 , де крім нього була власниця будинку, а також чоловік її доньки ОСОБА_10 , внучка дружина ОСОБА_6 ОСОБА_11 , малолітні правнуки діти ОСОБА_6 ОСОБА_12 та ОСОБА_12 , де розпивав спиртні напої з ОСОБА_13 .

Під час розпивання спиртних напоїв між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою вбивства з особливою жорстокістю, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, вийшов у тамбур житлового будинку, де взяв пляшку з полімерного матеріалу ємкістю 1,5 л, частково наповнену легкозаймистою рідиною бензином, і повернувшись назад у кімнату, достовірно знаючи, що в будинку знаходяться інші члени його сім`ї, вилив на тіло ОСОБА_13 легкозаймисту рідину бензин, і реалізовуючи свої умисні дії, з особливою жорстокістю, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи, що внаслідок дії вогню на тіло, ОСОБА_13 буде відчувати нестерпний фізичний біль, фізичні страждання та муки, тобто свідомо бажаючи і допускаючи настання таких страждань, за допомогою сірників підпалив ОСОБА_13 , в результаті чого він отримав термічне ураження організму тілесні ушкодження у вигляді опіків полум`ям обличчя, передніх поверхонь шиї, грудей, обох верхніх кінцівок, передньо-бокових поверхонь стегон ІІ-ІІІ А-Б ступеня, що займали не менше 30% поверхні тіла та супроводжувались больовим шоком важкого ступеня, сильним фізичним болем, і які належать до тяжких за критерієм небезпечності для життя у момент спричинення.

Виконавши таким чином усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, контролюючи розвиток причинного зв`язку між своїми умисними діями та бажаними наслідками, ОСОБА_6 втрутився у нього, добровільно відмовився від настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 , погасив вогонь на потерпілому, і спільно з ОСОБА_10 виніс його на подвір`я господарства.

Далі, не бажаючи настання смерті інших людей, оскільки в результаті підпалу ОСОБА_13 у помешканні, де він перебував, почалася пожежа, ОСОБА_6 виніс двох своїх малолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_12 на вулицю, і переконавшись, що всі живі і в палаючому будинку жодна з осіб, які були там на момент вчинення ним кримінального правопорушення, не залишилася, з місця події втік.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , шляхом підпалу було знищено майно, яке знаходилося у житловому будинку, і яке не становило для потерпілих матеріальної цінності, а також пошкоджено житловий будинок ОСОБА_9 , що в АДРЕСА_1 , чим завдано останній збитків на загальну суму 48957 грн.

Після того, як ОСОБА_6 втік з місця події, ОСОБА_10 , який у цей час також перебував в стані алкогольного сп`яніння, вирішив рятувати майно своєї сім`ї, для чого зайшов у палаючий житловий будинок ОСОБА_9 , де отруївся окисом вуглецю і помер.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, просить даний вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України та виключити з вироку посилання про настання тяжких наслідків за ч.2 ст.194 КК України, а саме спричинення смерті ОСОБА_10 , і призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На його думку, висновок суду про те, що в процесі горіння ОСОБА_13 відчував нестерпний фізичний біль, фізичні страждання та муки є нічим іншим, як припущенням, оскільки потерпілий ні під час досудового розслідування, ні під час судового слідства жодних показань не давав, а тому оцінити стан останнього без його ж показань, неможливо.

Вважає, що ознаки особливого мучення при заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 відсутні, а сильний фізичний біль потерпілий міг відчувати вже після заподіяння цих ушкоджень.

Звертає увагу також на те, що в момент заподіяння тілесного ушкодження була лише одноразова дія ОСОБА_6 , він вилив бензин на тіло ОСОБА_13 і підпалив, а тому, на його переконання, не має жодних підстав стверджувати про те, що умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння, спричинено ОСОБА_13 способом, що має характер особливого мучення.

Окрім цього, не погоджується із висновком суду про те, що тяжкі наслідки, спричинення смерті ОСОБА_10 , настали через умисне знищення та пошкодження чужого майна шляхом підпалу, так як останній виходив з палаючого будинку та знову заходив у нього, а тому настання його смерті не може бути пов`язано з діями ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з викладених в ній підстав, просять рішення суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України та виключити з вироку посилання про настання тяжких наслідків за ч.2 ст.194 КК України, а саме спричинення смерті ОСОБА_10 , і призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання у виді 5 років позбавлення волі, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення і безпідставність поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Висновки про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.194 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні та детально викладених у вироку доказів, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , даючи показання в судовому засіданні суду першої інстанції, свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та показав, що 12 лютого 2014 року в помешканні де проживав, у вечірню пору, розпивав спиртні напої з ОСОБА_13 . В ході чого між ними виникла сварка, яку спровокував ОСОБА_13 , у зв`язку з чим в нього виник намір його підпалити, і тому, він вилив на останнього бензин та підпалив. Побачивши, що ОСОБА_13 горить та не бажаючи його смерті, полив останнього водою і витягнув на вулицю.

Після того, коли повернувся у будинок, то побачив, що в ньому почалася пожежа, і тоді він виніс двох свої дітей на вулицю. Переконавшись, що всі, хто був у будинку, знаходяться на вулиці, покинув місце події.

З огляду на те, що зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо фактичних обставин підпалу повністю узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, правильність викладених у вироку висновків з цього приводу сумнівів не викликають, і до того ж ніким не оспорюються.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність, належність, допустимість та достатність наведених у вироку доказів, на думку колегії суддів, немає.

Що ж стосується правильності висновків суду першої інстанції про заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, способом, що має характер особливого мучення, то колегія суддів виходить з такого.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, має місце тоді, коли його заподіяння супроводжувалось особливим фізичним чи моральним стражданням або особливим (нестерпним) болем для потерпілого.

Під мученнями слід розуміти дії, що заподіяли потерпілому страждання шляхом тривалого позбавлення їжі, пиття, тепла, залишення його в шкідливих для здоров`я умовах та інші подібні дії. Сюди ж відносяться дії, пов`язані з багаторазовим або тривалим спричиненням особливого болю (щипання, шмагання, завдання численних, але невеликих ушкоджень тупими чи гостроколючими предметами, застосування термічних факторів тощо).

Визначення наявності ознак особливого мучення є компетенцією суду.

За показаннями свідка ОСОБА_14 , даними нею в судовому засіданні суду першої інстанції, вона обіймає посаду фельдшера Скала-Подільського відділення швидкої допомоги. 13 лютого 2014 року знаходилася на чергуванні, о 00 год. 24 хв. поступило повідомлення про пожежу в АДРЕСА_2 .

Каретою швидкої допомоги, разом з ОСОБА_15 водієм, доправляла в реанімаційне відділення Борщівської районної лікарні потерпілого ОСОБА_13 , якому надавала першу медичну допомогу, так як в нього були термічні опіки обличчя, кінцівок, живота, і він перебував у стані больового шоку.

Аналогічними показанням свідка ОСОБА_14 є показання свідка ОСОБА_15 .

Згідно до висновку судово-медичної експертизи від 15 травня 2014 року №041, за результатами медичного обстеження ОСОБА_13 у Борщівській районній та в Тернопільській міській лікарні швидкої допомоги у нього виявлено термічне (від дії високої температури) ураження організму опіки полум`ям обличчя, передніх поверхонь шиї, грудей, обох верхніх кінцівок, передньо-бокових поверхонь стегон ІІ-ІІІ А-Б ступеня, що займали не менше 30% поверхні тіла, і супроводжувались больовим шоком важкого ступеня.

Обгорання одягу ОСОБА_13 на його передній поверхні тулуба та шиї, обпалення волосся брів, повік і частково волосистої частини голови, кіптява на всьому його обличчі, циркулярного характеру опіки правої руки, зафіксовані у медкарті №1074 Борщівської ЦРКЛ, свідчать про те, що опіки у потерпілого виникли від дії полум`я. Відсутність опіків на задніх поверхнях голови, шиї, тулуба, нижніх кінцівок вказують, на те, що ОСОБА_13 під час термічного ураження найімовірніше перебував у сидячому положенні.

Опіки полум`ям будь-якого ступеня завжди супроводжуються сильним фізичним болем.

Термічне ураження у ОСОБА_13 належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності його для життя в момент спричинення.

Цим висновком експерта ніяким чином не виключено ту обставину, що в момент спричинення тілесних ушкоджень отримання опіків, ОСОБА_13 не відчував сильного фізичного болю.

Висновок експерта у тій частині, що ОСОБА_13 перебував в стані алкогольного сп`яніння, яке могло зменшити його больові відчуття, ніяким чином не спростовує твердження експерта, що опіки полум`ям будь-якого ступеня завжди супроводжуються сильним фізичним болем.

Беручи до уваги наведене, а також враховуючи конкретні обставини події, механізм, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, наслідки, що настали, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в момент заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , останній відчував сильний фізичний біль та страждання, що можна охарактеризувати як особливе мучення.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у апеляційній скарзі про те, що потерпілий ОСОБА_13 ні під час досудового розслідування, ні під час судового слідства жодних показань не давав, а тому оцінити стан останнього без його ж показань, неможливо, на переконання колегії суддів жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що ознаки особливого мучення при заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому відсутні, не заслуговують на увагу, а тому підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України колегія суддів не вбачає.

У зв`язку з цим, кваліфікація неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння, вчинене способом, що має характер особливого мучення, є правильною.

Окрім того, в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить виключити із вироку посилання про настання тяжких наслідків за ч.2 ст.194 КК України, а саме спричинення смерті ОСОБА_10 , оскільки настання смерті останнього не може бути пов`язано з діями обвинуваченого.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, органи досудового розслідування не інкримінували обвинуваченому ОСОБА_6 спричинення смерті ОСОБА_10 , і у вироку суд першої інстанції кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.194 КК України, як умисне знищення та пошкодження чужого майна шляхом підпалу, що спричинило інші тяжкі наслідки, без вказівки на спричинення смерті ОСОБА_10 , а тому підстав для такого виключення не має.

Разом з тим, суд першої інстанції, формулюючи у фабулі обвинувачення, яке визнане доведеним, зазначив про те, що після того, як ОСОБА_6 втік з місця події, ОСОБА_10 , який у цей час також перебував в стані алкогольного сп`яніння, вирішив рятувати майно своєї сім`ї, для чого зайшов у палаючий житловий будинок ОСОБА_9 , де отруївся окисом вуглецю і помер.

По даному формулюванню суд першої інстанції у вироку будь-якої оцінки не дав та дії обвинуваченого ОСОБА_6 з цього приводу не кваліфікував.

Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що наведене формулювання суду першої інстанції, в порядку ч.2 ст.404 КПК України, із фабули вироку в частині обвинувачення, що визнане судом доведеним, слід виключити, як зайве.

На переконання колегії суддів, призначена обвинуваченому ОСОБА_6 міра покарання є законною, необхідною та достатньою для його виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, як це передбачено ст.65 КК України.

Дане покарання матиме й превентивне значення як для обвинуваченого, так і для інших осіб.

Підстав для зміни зазначеного рішення суду, як про це просить в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження, і дати правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України виключити із фабули вироку посилання суду першої інстанції на те, що після того, як ОСОБА_6 втік з місця події, ОСОБА_10 , який у цей час також перебував в стані алкогольного сп`яніння, вирішив рятувати майно своєї сім`ї, для чого зайшов у палаючий житловий будинок ОСОБА_9 , де отруївся окисом вуглецю і помер, як зайве.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2