Справа № 343/2218/15-к
Провадження № 11-кп/779/476/2015
Категорія ч.4 ст.187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря с/з ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

пр.-ка виправного центру ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 , на ухвалу Долинського районного суду від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою заяву ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , із неповною середньою освітою, одруженого, раніше судимого, востаннє вироком Апеляційним судом Закарпатської області за ч.4 ст.187, ст. 71, Кримінального кодексу України (далі КК) на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, українця, громадянина України, -

про його умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання задовольнено, та умовно-достроково звільнено його від подальшого відбування покарання на невідбутий термін два роки, одинадцять місяців, дванадцять днів.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 , прибув у Долинський ВЦ №118 20 серпня 2015р., працевлаштований з 09 вересня 2015р. Крім цього, суд зазначив в ухвалі, що ОСОБА_7 не допускав порушень вимог режиму відбування покарання, дисциплінарних стягнень на нього не накладалось, і заохочення адміністрацією установи йому не оголошувались.

Із змісту апеляційної скарги (далі АС) прокурора ОСОБА_9 вбачається, що він покликається на незаконність ухвали суду щодо ОСОБА_7 , оскільки суд не врахував пояснення представника Долинського ВЦ №118, який заперечив щодо задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а також, що Долинський ВЦ №118 за короткий термін перебування засудженого ОСОБА_7 в установі не може зробити об`єктивних висновків щодо його поведінки та ставлення до праці.

Також суд, при задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 не взяв до уваги те, що відповідно до ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено порядок дострокового звільнення від відбування покарання, а саме даною нормою Закону зазначено, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до положень ст.ст.81,82 КК може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, то орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для розгляду в суді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 стала заява засудженого, а не клопотання установи, як це передбачено ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Крім цього, суд не взяв до уваги те, що відповідно до рішення адміністративної комісії Долинського виправного центру №118 від 25.08.2015р. засудженому ОСОБА_7 відмовлено у поданні до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Дане рішення засудженим ОСОБА_7 не оскаржувалось та на даний час є чинним.

Просить ухвалу суду щодо ОСОБА_7 скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 який просить ухвалу суду щодо ОСОБА_7 скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні зави засудженого ОСОБА_7 , пояснення засудженого ОСОБА_7 та представника ВЦ ОСОБА_8 , які заперечили доводи апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що її слід задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Підставою для розгляду справив суді була подана заява засудженим ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання.

Із змісту даної заяви, вбачається, що до ОСОБА_7 слід застосувати умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання, оскільки він протягом відбування покарання у виправних установах став на шлях виправлення і своєю поведінкою, та чесним ставленням до праці довів те, що він виправився і вже не є небезпечним для суспільства. Також в ній зазначається, що в ОСОБА_7 на утриманні є неповнолітня дитина, і він, як батько має обов`язок на її виховання. (арк. с.1).

З матеріалів справи вбачається, що вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 06 червня 2005 року ОСОБА_7 засуджений за ч.4 ст.187, з урахуванням положень ст., ст.71 КК на 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, а строк відбування покарання постановлено обчислювати йому з 04 грудня 2004 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2015 року, ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді 3 років, 5 місяців 2 дні обмеження волі.

В Долинський ВЦ №118 ОСОБА_7 прибув 20 серпня 2015р. З 09 вересня 2015р. він працевлаштований старшим днювальним відділення для новоприбулих засуджених. Стягнень на нього не накладалось, заохочень не оголошувалось.

В матералах провадження міститься позитивна характеристика на засудженого ОСОБА_7 .

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

У відповідності до ч.5 ст.82 КК, до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Інших вимог щодо такого звільнення закон не містить.

Згідно довідки управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області, Долинського виправного центру №118, засуджений ОСОБА_7 в установах відбування покарань перебуває з 17.12.2004р. Під час тримання в СІЗО м.Ужгород допускав порушення вимог режиму тримання під вартою, за що було накладено 1 дисциплінарне стягнення правами начальника СІЗО, яке на даний час погашено в установленому законом порядку. Заохочень не оголошувалось. З 30.11.2010 року відбув покарання в Цуманській ВК (№84). Був працевлаштований на виробництві установи, в бригаді по виготовленню базальтової бруківки. Допустив порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено 4 дисциплінарні стягнення, а саме: 08.10.2007р. догана за зберігання заборонених предметів; 13.10.2007р. догана за зберігання заборонених предметів; 09.11.2007р. попередження за зберігання заборонених предметів; 28.01.2011р. 15 діб ДІЗО за зберігання заборонених предметів, які на даний час погашені в установленому законом порядку (арк.с.10)

Розглядаючи заяву ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, суд обмежився тільки дослідженням його характеристики, однак поза увагою суду залишились дані довідки про заохочення і стягнення, в якій зазначено, що засуджений недостатньо працював, значної участі у громадському житті колонії не брав, отримував догани за неналежну поведінку (арк.с.11).

Приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції прийшов, до передчасного висновку, про те, що ОСОБА_7 відповідно до положень ч.2 ст.81 КК, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до роботи став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 прибув в ВЦ 20 серпня 2015р., а працевлаштований з 09 вересня 2015р.

Колегія суддів погоджується із доводами прокурора, викладених в його апеляційній скарзі, про те, що за такий короткий термін перебування ОСОБА_7 в ВЦ, він не міг довести, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення.

Колегія суддів зазначає, що оскільки при апеляційному розгляді справи встановлені істотні порушення судом першої інстанції кримінально-процесуального закону, то постановлену ухвалу щодо ОСОБА_7 слід скасувати.

За таких обставин, АС прокурора ОСОБА_9 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 413, 419, 527 КПК, ч.2 ст.81 КК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Скасувати ухвалу Долинського районного суду від 04 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 та ухвалити нову, якою відмовити ОСОБА_7 у задоволенні заяви про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2 Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4