Справа № 157/1038/15-к Провадження №11-кп/773/545/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 129 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Камінь-Каширського районного суду від 28.10.2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Карасин, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, батька шести неповнолітніх дітей, пенсіонера, засудженого вироком Камінь-Каширського районного суду від 12 серпня 2015 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 680 грн., який 17 серпня 2015 року сплатив, до цього, відповідно до ст.89 КК України, не судимого, визнано винним та засуджено:

- за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`тдесят) гривень;

- за ч.1 ст.129 КК України до арешту на строк 04 (чотири) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`тдесят) гривень, та у виді арешту на строк 04 (чотири) місяці, які, відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Строк відбуття призначеного покарання у виді арешту постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконанння.

Вироком вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и в :

Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що 11 серпня 2015 року близько 21 години, знаходячись у кухні свого житлового будинку, що по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин умисне завдав два удари кулаком в обличчя свого малолітнього сина ОСОБА_10 , доторкався лезом кухонного ножа його шиї з обох боків, притиснув цього ножа до його живота, умисне заподіявши цим потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Крім цього, у цей же день в той же час і в тому ж місці обвинувачений ОСОБА_7 під час заподіяння своєму малолітньому сину ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень з використанням для цього кухонного ножа висловлював в його адресу погрозу вбивством. Обставини, за яких було висловлено таку погрозу з врахуванням дій обвинуваченого, давали реальні підстави потерпілому побоюватися здійснення такої погрози.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 вказує на безпідставність засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 129 КК України, оскільки в діях останнього відсутній склад даного злочину. Крім того зазначає, що не здобуто будь-яких даних того, що обвинувачений в момент вчинення діяння перебував у стані алкогольного сп`яніння. Просить вирок суду змінити та виправдати ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 129 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку захисника та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

ОСОБА_7 себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, не визнав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у погрозі вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози та в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_11 - матір потерпілого в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_7 б`є її, дітей, зловживає спиртними напоями, довів малолітнього сина ОСОБА_12 до алкогольного сп`яніння, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. 12 серпня 2015 року малолітній син ОСОБА_13 не поїхав до ОСОБА_14 -Каширського районного суду, де мала розглядатись кримінальна справа щодо обвинуваченого за заподіяння їй тілесних ушкоджень. По телефону син повідомив, що напередодні вказаного дня у вечірній час обвинувачений у своєму будинку повчаючи, які він має давати показання у суді, побив його.

По приїзду додому на обличчі, шиї сина були подряпини. З його слів батько погрожував йому вбивством, приставляв ножа до його шиї, «обводив» її лезом цього ножа.

Малолітній потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що у вечірню пору перед днем, у який він мав їхати до ОСОБА_14 -Каширського районного суду він залишився один у будинку батька. Його брати і сестри пішли до матері в сусіднє село Карасин. Батько, прокинувшись, підійшов до нього і запитав, які показання він буде давати в суді. При цьому обвинувачений на кухні двічі кулаком вдарив в обличчя потерпілого, давив пальцем на око, брав рукою за шию, приставляв до неї ножа, обвів її лезом з обох боків, притискав ножа до його живота, говорив, що його заріже, якщо він не так буде говорити на суді, як він скаже. При цьому, ОСОБА_10 сприймав загрозу життю як реальну та боявся за своє життя. Про те, що сталось розповів матері, сестрі ОСОБА_15 , брату ОСОБА_16 .

Малолітні свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили в суді першої інстанції показання ОСОБА_10 і показали, бачили як батько кричав на їхнього брата ОСОБА_13 , який стояв на кухні і плакав, на шиї були подряпини. Пізніше він їм розповів, що батько у їх відсутності душив руками його шию, приставляв до неї ножа, говорив, що заріже, якщо буде щось не так говорити на суді.

Дані покази є узгодженими між собою і сумнівів в їх достовірності не виникає.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №117 від 13 серпня 2015 року малолітньому потерпілому ОСОБА_10 11 серпня 2015 року за вказаних ним обставин було заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді саден у ділянці голови і передньої черевної стінки, подряпин в ділянці шиї зліва і зправа, що ніким не оспорюється.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які посилається суд першої інстанції, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений і його дії за ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України кваліфіковано правильно.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі та обвинуваченого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції про те, що погрози вбивством обвинувачений не вчиняв, об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому розцінюються колегією суддів як намагання обрати такий спосіб захисту.

Обставини, за яких було висловлено таку погрозу малолітньому, а саме під час заподіяння йому тілесних ушкоджень, супроводження при цьому приставлянням ножа до шиї, живота потерпілого, давали реальні підстави потерпілому побоюватися за своє життя.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував, що обвинуваченим вчинено злочини невеликої тяжкості, особу ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується негативно, є пенсіонером, займається веденням окремого селянського господарства.

До обставини, яка обтяжує покарання суд правильно відніс вчинення злочинів щодо малолітнього. Обставини, які б пом`якшували покарання, відсутні.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 при обранні йому покарання у виді штрафу за ч.1 ст.125 КК України у максимальному розмірі, а за ч.1 ст.129 цього Кодексу у виді арешту на строк менше максимального.

Саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_7 , про що ставиться питання в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: