АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9231/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/38/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.126 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 0001015 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора прокуратури м.Тернополя ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 листопада 2015 року щодо :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мечищів, Бережанського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.126 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Як встановлено судом, 22 квітня 2015 року близько 7 год. 00 хв. у ОСОБА_8 , який перебував на загальному коридорі житлового будинку, що по АДРЕСА_2 , розпочався словесний конфлікт з ОСОБА_10 , в ході якого у нього виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_10 фізичного болю.

Реалізучи свій злочинний умисел, 22 квітня 2015 року близько 7 год. 00 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи в загальному коридорі житлового гуртожитку, що по АДРЕСА_2 , в ході конфлікту з ОСОБА_10 , з метою завдання їй фізичного болю, умисно схопив ОСОБА_10 однією рукою, а долонею іншої руки наніс декілька ударів в ділянку обличчя. Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_10 завдано фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

В зміненій до апеляційної скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок скасувати в звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням судом вимог КПК України та неповнотою судового розгляду, а кримінальне провадження закрити в звязку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України. В обгрунтування висвітлених в скарзі доводів зазначає про те, що органом досудового розслідування висунуте ОСОБА_8 неконкретне обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті не зазначено механізму та способу нанесення ударів, а саме в яку ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_8 їх наносив, що позбавило обвинуваченого належним чином реалізувати своє право на захист та є істотним порушенням вимог КПК України. Крім того, висновки суду не підтверджені дослідженими під час розгляду провадження доказами, оскільки показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , на яких грунтується вирок суду про винність ОСОБА_8 є непослідовними та суперечливими щодо механізму заподіяння ударів, їх кількості та локалізації. Зокрема, показання потерпілої не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , оскільки потерпіла в суді показала про заподіяння їй обвинуваченим ударів лівою рукою в праву частину обличчя, а свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснили, що бачили як обвинувачений наносив ОСОБА_10 удари правою рукою в ліву частину обличчя. Крім того, показання потерпілої не узгоджуються з відтвореним нею на слідчому експерименті механізмі нанесення їй ударів обвинуваченим - правою рукою по лівій щоці. А дані, здобуті за наслідками слідчого експерименту та покази свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 суперечать показанням потерпілої та мотивувальній частині висновку судмедексперта, в якій зафіксовано больові відчуття ОСОБА_10 внаслідок заподіяних обвинуваченим ударів, в правій ділянці обличчя. Проте, суд не звернув уваги на взаємовиключний механізм заподіяння ударів за показаннями потерпілої і висновком судмедексперта з однієї сторони та показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та слідчим експериментом за участю потерпілої - з іншої та у вироку навів всі вищеперелічені докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Також вважає, що суд допустив неповноту судового розгляду яка полягала в відмові у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування з ЄРДР відомостей щодо часу внесення заяви потерпілої про вчинення щодо неї злочину, який впливає на вирішення питання про допустимість доказів, оскільки вони могли бути здобуті поза межами даного кримінального провадження, ще до внесення відомостей до ЄРДР про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

В апеляції прокурор просить скасувати вирок суду за мякістю призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.126 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом при призначенні покарання не враховано обставини кримінального правопорушення, а саме зухвалу поведінку обвинуваченого стосовно потерпілої, який в присутності інших мешканців гуртожитку наносив їй побої та не вибачився за свою поведінку, що свідчить про нехтування ОСОБА_8 правилами суспільної моралі та небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали змінену апеляцію з викладених у ній мотивів, потерпілу, які просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого у звязку з її безпідставністю, прокурора, який підтримав подану скаргу та просив скасувати вирок суду та призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.126 КК України покарання у виді 200 годин громадських робіт, розглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене: компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні підстави для його ухвалення.

ОСОБА_8 засуджено за умисне заподіяння ОСОБА_10 рукою декількох ударів в одну ділянку обличчя( а не декілька). Потерпіла в показаннях, наданих нею в судовому засіданні зазначала про заподіяння їй обвинуваченим ударів в праву частину обличчя та судмедексперт у висновку № 530 від 23.04.2015 року підтвердив больові відчуття ОСОБА_10 внаслідок заподіяних їй обвинуваченим ударів, в правій ділянці обличчя. Проте, свідки обвинувачення ОСОБА_12 і ОСОБА_13 в судовому засіданні, під присягою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, свідчили про те, що бачили як обвинувачений наносив ОСОБА_10 удари правою рукою в ліву частину обличчя. На слідчому експерименті потерпіла також відтворила механізм нанесення їй ударів обвинуваченим - правою рукою по лівій щоці. Проте, суд не звернув уваги на взаємовиключний механізм заподіяння ударів за показаннями потерпілої і висновком судмедексперта з однієї сторони та показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та слідчим експериментом за участю потерпілої- з іншої та у вироку навів всі вищеперелічені докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Неусунення даних суперечностей колегія суддів розцінює як невмотивованість та необгрунтованість судового рішення, а незазначення органом досудового розслідування в яку саме ділянку обличчя наносив удари потерпілий обвинуваченій неконкретністю обвинувачення, що є порушенням його права на захист, оскільки обвинувачений не знав від чого йому захищатись, що колегія суддів розцінює як істотне порушення вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Усунути дану невідповідність суд апеляційної інстанції при перегляді судового рішення з метою дотримання принципу безпосередності сприйняття судом доказів з метою їх оцінки на підтвердження доводів сторони захисту та збереженні функції арбітра та неупередженості при реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та обовязків, колегія суддів може лише за клопотанням сторони судового провадження про дослідження доказів.

В зміненій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого заявила клопотання про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідження висновку судмедексперта № 530 від 23.04.2015 року та протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 від 24.04.2015 року , проте, без допиту потерпілої ОСОБА_10 на суперечність в показаннях якої з іншими доказами вона вказує та дослідження інших доказів, які суд навів у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.126 КК України, колегія суддів не може повно, всебічно і обєктивно дослідити всі обставини кримінального провадження та винести рішення в порядку ст.417 КПК України, про яке просить апелянт, оскільки воно буде суперечити вищезгаданим принципам КПК України, а тому враховуючи положення ч.6 ст.9, п.6 ч.1 ст.407,ч.1 ст.412 КПК України, колегія суддів вважає що апеляції захисника обвинуваченого та прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду скасувати з призначенням нового розгляду у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду, за результатами якого слід ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону, дослідити у встановленому порядку всі докази, детально проаналізувавши усі обставини кримінального провадження, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених в даній ухвалі, ретельно перевіривши всі доводи, наведені в апеляційних скаргах .

При цьому доводи захисника обвинуваченого про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду, яка полягає в відхиленні її клопотання про витребування з ЄРДР відомостей про дату та конкретний час внесення відомостей про скоєння злочину з метою визнання доказів, здобутих до їх внесення недопустимими, колегія суддів вважає необгрунтованими з огляду на те, що в матеріалах провадження міститься витяг з ЄРДР про внесення вказаних відомостей, цей витяг фіксується автоматично, в ньому зазначено дату сформування та номер кримінального провадження, що свідчить про виконання слідчим вимог ст.214 ПК України, зазначення у ньому більш точних відомостей КПК України не передбачено, а тому суд першої інстанції підставно відмовив стороні захисту у задоволенні вищезгаданого клопотання.

Керуючись ст.ст.7,9,91,370,405,407,412,419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

апеляційні скарги обвинуваченого захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора прокуратури м.Тернополя ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити у даному кримінальному провадженні новий судовий розгляд в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2