Справа №295/4925/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015 року м. Житомир
Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000044 від 13.02.2015р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баранівка Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, не працюючою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89КК України

за ч.3 ст.407 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2014 року відповідно до наказу №3 військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зарахований у списки вказаної військової частини і призначений на посаду номер обслуги аеромобільно-десантного взводу 5 аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальйону та відповідно до ст.ст.2,4,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.ст.19,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,30,35, 37 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до вимог ст.ст.3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

Однак, солдат ОСОБА_3 в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

24 листопада 2014 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем дислокації 5 аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , в порушення ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, без поважних причин і без дозволу командування, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , після чого обов`язки по службі не виконував та проводив час на власний розсуд.

30 січня 2015року солдат ОСОБА_3 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і пояснив, що був призваний 26.03.2014р. ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , де був зарахований на посаду номер обслуги аеромобільно-десантного взводу 5 аеромобільно-десантної роти 2 аеромобільно-десантного батальйону. Спочатку служив в АДРЕСА_1 , потім проходив службу в зоні АТО. Після повернення із зони АТО до військової частин в кінці листопада 2014р. з усного дозволу заступника командира частини залишив частину та поїхав додому де проживав і допомагав сім`ї по господарству. В січні 2015р. коли отримав лист від військового прокурора, що відносно нього відкрили кримінальне провадження, повернувся у військову частину та продовжив службу, після чого був демобілізований. У вчиненому розкаявся.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ч.3 ст.407КК України, які виразилися у самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується посередньо по місцю служби, має сім`ю, не працює, раніше не судимий, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває, приймав участь в антитерористичній операції по врегулюванню кризової ситуації в Україні, а тому приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням пом`якшуючих обставин покарання та наведених мотивів, суд вважає при призначенні ОСОБА_3 покарання застосувати ст.69КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч.3 ст.407КК України у виді штрафу.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.3 ст.407КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст.69КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 (три тисячі чотириста)гривень.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1