Справа № 159/1061/13-к Провадження №11-кп/773/420/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст. 125, 126 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000001 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 та прокурора на вирок Ковельського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця міста Ковеля Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого:

за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,

за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень,

за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 1700 гривень штрафу.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередню особисте зобов`язання.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, щодо потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 закрите в зв`язку з відмовою потерпілих та їх законних представників від обвинувачення.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_15 у зв`язку з закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

При розгляді справи в апеляційному порядку колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що працюючи черговим з режиму комунальної установи «Волинський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей», що по вулиці Відродження, 12-а у місті Ковелі Волинської області, ігноруючи виконання своїх посадових обов`язків щодо недопустимості застосування фізичного насилля щодо дітей, 6 листопада 2012 року, у робочий час, знаходячись на робочому місці, систематично, повторно, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, вчиняв фізичне насильство над вихованцями вказаного закладу, а саме : ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , що виразилось у нанесенні ударів шкіряним ременем, чим заподіяв останнім тілесні ушкодження, які згідно висновків експерта судово- медичної експертизи від 26.11.2012 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, же 4 квітня 2009 року та в період часу з липня 2011 року по 6 листопада 2012 року, у робочий час, знаходячись на робочому місці, з метою умисного заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, шляхом нанесення побоїв, мучення, з метою примусити вихованців вчиняти певні дії проти їх волі, в приміщенні вищевказаної установи, систематично, повторно, вчиняв катування над вихованцями вказаного закладу, а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , що виразилось в нанесенні численних ударів шкіряним ременем, в окремих випадках змоченим водою, та скакалкою вказаним неповнолітнім, чим заподіяв останнім сильних фізичних та моральних страждань, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.127 КК України.

Судом першої інстанції було перекваліфіковано дії ОСОБА_7 зі ч.2 ст.127 КК України на ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Також суд прийшов до висновку, що епізоди по ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 кваліфіковано за ч.1, ч.2 ст.125 КК України і додаткової кваліфікації не потребують.

Кримінальне провадження за ч.1 ст.126 КК України щодо потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25 ОСОБА_14 було закрите, оскільки в ході судового розгляду вказані потерпілі та їх законні представники ОСОБА_27 та ОСОБА_28 відмовилися від обвинувачення.

Крім того, ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_15 у зв`язку з закінченням строків давності.

Також, ухвалою суду від 29.08.2013 року закрите кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.125 КК України, щодо потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25 в зв`язку з відмовою потерпілих та їх законного представника від обвинувачення.

В апеляції та доповненнях до неї, прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність те невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.2 ст.127 КК України. Призначити покарання за ч.2 ст.127 КК України у виді 8 років позбавлення волі, за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в сумі 850 гривень, за ч.2 ст.125 КК України у виді 6 місяців арешту. На підставі ст.49, ч.4 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного за ч.1,2 ст. 125 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 в своїй скарзі та доповненнях до неї, вказуючи на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а також на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність просить, перекваліфікувати дії обвинуваченого по нанесенню ударів потерпілим ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 з ч.1 та ч.2 ст.125 КК України на ч.1 ст.126 КК України. Вирок суду скасувати, звільнити підсудного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1,2 ст. 125 КК України, ч.1 ст. 126 КК України та закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав доводи апеляційних скарг, змін та доповнень до них та матеріали кримінального провадження, міркування прокурора, який подану ним апеляційну скаргу та зміни до неї підтримав, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого заперечив, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які кожен зокрема, свої вимоги підтримали, а вимоги прокурора не визнали, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Катуванням, на кваліфікації якого наполягає прокурор, відповідно до ст.127 КК України, визнається умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі -Конвенція), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.
Враховуючи вищевикладене, при визначенні кваліфікації дій ОСОБА_7 зокрема при з`ясуванні понять, необхідно взяти до уваги ст.3 Європейської Конвенції про права людини та практики Європейського Суду, згідно з якими катуванням визначається тяжка форма нелюдського поводження із визначеною метою, тобто поводження, що спеціально заподіює жорстокі фізичні або психічні страждання або грубо принижує людину перед іншими людьми чи змушує її діяти проти своєї волі або совісті.

Міра жорстокості є відносною та являється оціночним поняттям, яке залежить від обставин кожної конкретної справи. Однак, аналіз правових норм, дає підстави зробити висновок, що наслідком катування є не просто фізичний біль, а сильний фізичний біль, біль найвищого ґатунку, нестерпний фізичний біль, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного складу злочину. У міжнародній практиці саме ступінь фізичного болю є одним із критеріїв відмежування катування від інших форм поганого поводження.

Крім того, з суб`єктивної сторони злочин, який кваліфікується за ст. 127 КК України та органами досудового слідства інкримінувався в вину ОСОБА_7 , характеризується умисною формою вини та наявністю спеціальної мети спонукати потерпілого або іншу особу вчинити дії, що суперечать її волі (наприклад повідомити якісь відомості, що останній бажає зберегти у таємниці)

Аналізуючи докази по справі, зокрема пояснення обвинуваченого ОСОБА_30 , який визнав свою вину в тому, що бив дітей ременем за порушення ними встановленого в закладі порядку та з метою покращення дисципліни вихованців, при цьому не примушував вчиняти будь-які дії проти їх волі. Вказане підтверджують в своїх показаннях неповнолітніх потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та інші, які зазначають, що ОСОБА_7 наносив їм удари за допущені порушення дисципліни в навчальному закладі, голосні розмови після відбою, залишення без дозволу вихователів території Центру. Вказували, що біль був короткочасний, не перешкоджав вести звичайний спосіб життя через нетривалий час, підтвердивши покази обвинуваченого з приводу цих обставин.

Жоден з потерпілих, під час розгляду справи в суді, не вказували, що ОСОБА_31 примушував їх до вчинення будь-яких дій, які б суперечили їх волі. Крім того, медичні працівники Центру, в своїх поясненнях зазначають, що ніхто з потерпілих вихованців, не зверталися до них зі скаргами на фізичну біль, заподіяння тілесних ушкоджень чи будь якими іншими. Зазначені обставини приводять до висновку, що потерпілі усвідомлювали, що їх поведінка суперечила встановленому порядку.

Відповідно до п.п. 3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6 розкрито сутність поняття «мордування». Де відзначено, що це поняття позначає багаторазове або тривале спричинення болю. Отже, ознака багаторазовості та тривалості характеризує вказане діяння. Йдеться про специфічну поведінку, яка викликає ситуативний біль, а не жорстокий, нестерпний фізичний біль, стосовно якого йшлося вище, що вказує на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 126 КК України, згідно вироку суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, взявши до уваги показання обвинуваченого, потерпілих, свідків та інші докази, в їх сукупності вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки катування, визначеного ст. 127 КК України, а лише наявні ознаки умисного завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, так як судом встановлено, що удари обвинуваченим наносилися потерпілим з метою дотримання ними умов виховного процесу та внутрішньої дисципліни закладу та жодних наслідків, від таких дій обвинуваченого ОСОБА_7 не настало, крім покращення поведінки вказаних осіб.

В матеріалах справи наявні судово-медичні експертизи №№ 701, 700, 696, 699, 693, 697, 702 від 26.11.2012 року, які проведені за матеріалами кримінального провадження, повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі. Для їх проведення експерту в повній мірі було надано необхідну інформацію для оформлення відповідей на поставлені слідчим запитання, з поясненням потерпілими, обставин випадку внаслідок якого вони отримали тілесні ушкодження. В тексті експертиз міститься посилання щодо попередження експерта про відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України. Висновки судово-медичних експертиз оформлені у відповідності до чинного законодавства.

З огляду на проведений судом аналіз вказаних документів, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів захисту стосовно передчасності висновку про заподіяння 06.11.2012 року потерпілим ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 умисних легких тілесних ушкоджень на підставі вказаних вище судово-медичних експертиз.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , умисних легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я, потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , а також в умисному завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. З огляду на вищевказане колегія суддів приходить до висновку про правильність кваліфікації за вироком Ковельського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року

Таким чином, підстав для скасування вироку суду з постановленням нового, про що ставиться питання в апеляції прокурор, колегія суддів не вбачає.

Однак, колегія суддів знаходить, що на час розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчились строки давності притягнення засудженого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення вказаних злочинів, що дає підстави до часткового задоволення поданих апеляцій.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки притягнення.:

- два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

- три роки- у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі

Злочини передбачені ч. 1 ст. 126 та ч.1, 2 ст. 125 КК України у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії невеликої тяжкості, та останній епізод протиправної діяльності ОСОБА_7 мав місце 6 листопада 2012 року. Отже у відповідності до ст. 49 КК У з дня вчинення злочинів минули строки давності.

Із урахуванням наведеного ОСОБА_7 , підлягає звільненню від призначеного вироком суду покарання, на підставах передбачених ст.ст. 49,74 КК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання призначеного вироком суду за ч. 1 ст. 126 та ч.1, 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності передбачених ст. 49 КК України

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:
Судді: