Справа № 183/7919/15
№ 1-кп/183/280/16
В И Р О К
іменем України
05 лютого 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000712 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, неодруженого, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

09 березня 2015 року наказом № 50 (по особовому складу) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду старшого навідника мінометного взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» опублікованої у журналі Голос України від 04.03.2015 № 39, солдат ОСОБА_5 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
16 липня 2015 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
16 листопада 2015 року, солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону зі зізнанням в результаті чого злочин було припинено.
Таким чином, 16 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини, в умовах особливого періоду до 16 листопада 2015 року.
Дії солдата ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним. Також пояснив, що 10.02.2015 року його призвали на військову службу і направили на Житомирський полігон на 45 діб навчання. Після цього перейшов до Житомирської військової частини. Потім був відправлений на передову. 14.07.2015 року він спросив дозволу у сержанта поїхати додому, однак йому відмовили, у зв`язку з чим він 16.07.2015 року самостійно поїхав додому в м. Запоріжжя. 19.07.2015 року він повернувся до м. Дніпропетровська і зателефонував до військової частини, де в телефонному режимі йому сказали, що його «списали» і щоб до частини він не повертався. Після цього він повернувся до дому. Згодом його викликав голова селищної ради і сказав, що у зв`язку із складеною ситуацією потрібно звернутися до прокуратури. 16.11.2015 року він самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону зі зізнанням з метою подальшого проходження військової служби. У скоєному він щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- Витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2015 року № 50 згідно з яким військовослужбовець солдат ОСОБА_4 старший навідник мінометної батареї, ВОС-143803Д, призваний за мобілізацією, який прибув з військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби, з 08.03.2015 року, зарахований до списків частини, на всі види забезпечення;
- Витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16.07.2015 року № 589 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_4 16.07.2015 року;
- акт проведення службового розслідування з приводу самовільного залишення військової частини з району проведення навчань старшим навідником мінометного взводу мінометної батареї солдатом ОСОБА_4 , відповідно до якого встановлено факт самовільного залишення 16.07.2015 року військової частини та не з`явлення до військової частини старшого навідника мінометного взводу мінометної батареї солдата ОСОБА_4 ;
- наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 10.08.2015 року № 641 про результати службового розслідування з приводу самовільного залишення військової частини в районі проведення навчань солдатом ОСОБА_4 .
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, суд приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності, з`явлення із зізнанням.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який характеризується за місцем служби негативно.
Однак, суд також враховує той факт, що ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, самостійно звернувся до органів прокуратури, розкаявся у скоєному, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , 2005 року народження.

Також суд враховує участь обвинуваченого в антитерористичній операції по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Суд вважає за можливе, при наявності таких пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України і призначити покарання згідно ст. 69 КК України у виді арешту строком 4 (чотири) місяці з відбуванням на гауптвахті.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді арешту строком 4 (чотири) місяці з відбуванням на гауптвахті буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді арешту строком 4 (чотири) місяці з відбуванням на гауптвахті.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1