АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2446/15-к Номер провадження 11-кп/786/79/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.407 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000086 від 26.11.2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 02 липня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації гранатометника 2 відділення 3 взводу 5 роти військової частини НОМЕР_1 , не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

По справі вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , являючись військовослужбовцем за призивом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22.08.2014 року, діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира (начальника), не з`явився вчасно на службу без поважних причин до вказаної військової частини та проводив час на власний розсуд до 01.04.2015 року за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.

Не погодившись з рішенням районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду щодо нього у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Ставить питання про повторне дослідження доказів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що про своє лікування він повідомляв військову частину, та в подальшому вважав що він демобілізований. Про існування кримінального провадження йому стало відомо лише 01 квітня 2015 року в день затримання.

Зазначає, що з обвинувального акту йому стало відомо, що підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України пред`явлена йому 27.11.2014 року, при тому, що з`явившись до прокуратури 24.10.2014 року він отримав відповідь про те, що його ніхто не розшукує.

На переконання обвинуваченого ОСОБА_8 , його засуджено за злочин, який станом на час його вчинення, а саме 28.08.2014 року не існував.

Інші учасники кримінального провадження вирок районного суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених з ній мотивів та просили задовольнити, думку прокурора, який вказував на законність вироку суду першої інстанції та заперечував щодо апеляції обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що, апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_8 нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами службової перевірки по військовій частині від 19 листопада 2014 року, відповідно до яких ОСОБА_8 був відсутній на службі з 22 серпня 2014 року.

Крім того, судом вірно враховано, що після перебування на лікуванні обвинувачений ОСОБА_8 мав можливість з`явитись до військової частини для проходження в подальшому військової служби, та надати командуванню відповідну медичну документацію на підтвердження поважності причин відсутності на службі.

Проаналізувавши всі докази в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.407 КК України.

Докази якими суд обґрунтував свій висновок про вчинення ОСОБА_8 злочину є належними, допустимими і достатніми, а тому його твердження в апеляційній скарзі про неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів визнає безпідставними.

При розгляді кримінального провадження судом дослідженні всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для прийняття правильного рішення.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не мав наміру переховуватись від проходження військової служби колегія суддів не приймає до уваги так, так як це не входить в об`єктивну сторону складу злочину.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинуваченого ОСОБА_8 засуджено за злочин, який станом на час його вчинення, а саме 28.08.2014 року не існував.

Злочин вчинений ОСОБА_8 відноситься до категорії триваючих злочинів, в якому початком нез`явлення вчасно на службу вважається закінчення встановленого строку з`явлення, а кінцем час повернення до частини або затримання. ОСОБА_8 затримано 01.04.2015 року, тобто після 05.03.2015 року - набрання чинності внесених змін до Кримінального кодексу України, згідно із Законом №158-VIII від 05.02.2015 року в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 року.

Безпідставними є посилання обвинуваченого на те, нібито суд не роз`яснив йому наслідки щодо скороченого розгляду справи, оскільки провадження було розглянуто в повному обсязі.

Посилання обвинуваченого на те, що його суд змусив відмовитися від свого клопотання про допит свідків, є надуманим, оскільки із запису судового засідання не встановлено будь якого тиску на обвинуваченого з боку суду, з метою спонукати його відмовитися від свого клопотання.

Крім цього у кримінальному провадження у обвинуваченого був захисник, з яким обвинувачений уклав угоду на захист.

Призначаючи покарання за вчинений злочин суд повністю дотримався вимог ст. 65 КК України, та врахувавши всі пом`якшуючі покарання обставини, призначив мінімальне покарання визначене санкцією статті за цей злочин.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 02 липня 2015 року - без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк перебування його у Полтавському слідчому ізоляторі №23 в період з 6 січня 2016 року по 14 січня 2016 року включно, із розрахунку один день за два дні позбавлення волі, що складає 18 днів.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення йому копії ухвали, іншими учасниками процесу в той же строк з моменту її оголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3