11-кп/775/331/2015(м)
265/4825/14-к

Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 15.04.2014p. приблизно о 20.30 год., знаходячись біля магазину «Мрія» по проспекту Перемоги, 76 в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень, наніс один удар ножем, який тримав в правій руці, у живіт ОСОБА_9 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя під час їх утворення.
Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Вказує, що при вчиненні злочину він не знаходився ні у стані алкогольного сп`яніння, ні у неадекватному стані, на обліку у лікаря нарколога також не знаходиться.
Апелянт вважає, що при постановленні вироку суд не врахував його тяжкий стан здоров`я, а саме те, що він хворий на ВІЧ інфекцію та низку хронічних захворювань.
Також, знаходячись в місцях позбавлення волі, він не зможе відшкодувати 8804,16грн. за лікування потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
В апеляційній скарзі обвинуваченим оскаржується рішення суду в частині призначеного покарання, він просить призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, не оскаржуючи фактичні обставини справи.
Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року та належним чином врахував ступень вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься за класифікацією злочинів до категорії тяжких, конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, що в сукупності послужило підставою до прийняття рішення суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавленням волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, який згідно статті 12 КК України віднесено до категорії тяжких, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не судимий в силу ст. 89 КК України.
Суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання перебування ОСОБА_7 на обліку в міському центрі з профілактики боротьби з СНІДом з діагнозом ВІЧ-інфекція, 4 клінічна стадія, імунодефіцит; цивільний позов прокурора визнав повністю, при цьому не встановив обставин, що обтяжують покарання.
Окрім того, дії ОСОБА_7 носили вкрай небезпечний та зухвалий характер, із застосуванням ножа і заподіянням потерпілому тілесних, небезпечних для життя в момент заподіяння, обвинувачений не вибачився перед потерпілим та не розкаявся у вчиненому.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, а також для його звільнення від відбування покарання згідно зі ст.75 КК України з випробуванням, оскільки судом першої інстанції вірно та обґрунтовано визначено вид та розмір покарання, в мінімальних межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено ніяких обставин, які б не було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та які стали би підставою для пом`якшення призначеного йому покарання.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25.06.2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4