АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1851/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 621/3414/14-К
Категорія: ст. 185 ч. 3 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000949 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2015 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Зідьки Зміївського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2014 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, відповідно до ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2014 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяці з відбуванням у кримінально-виконавчій установі.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Згідно вироку, 18 жовтня 2014 року у вечірній час ОСОБА_9 , маючи умисел на. таємне викрадення чужого майна, прийшов на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , де через незачинені двері проник до приміщення будинку, звідки повторно, таємно, з корисливих мотивів з метою наживи, викрав бензокосу, вартістю 750 грн., та бензопилу TM «Бригадир», вартістю 905 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 , відповідно до висновку товарознавчої експертизи №97 від 11 листопада 2014 року, матеріальну шкоду на загальну суму 1655 грн.
Крім того, 19 жовтня 2014 року, близька 15 год. 30 хв. ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , де через незачинені двері проник до приміщення будинку, звідки повторно, таємно, з корисливих мотивів з метою нажива, викрав дриль ударну ТМ «Compass ID 1105», вартістю 235 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 , відповідно до висновку товарознавчої експертизи №97 від 11 листопада 2014 року, матеріальну шкоду на загальну суму 235 грн.
В апеляційних скаргах, не оспорюючи фактичні обставини, встановлені вироком, кваліфікацію дій обвинуваченого:
- прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі статті 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання за даний вироком приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2014 року, за яким його засудженого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, в силу ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, із застосуванням ст.76 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 4 років позбавлення волі. В своїх апеляційних доводах прокурор вказує на те, що ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, раніше неодноразово судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, не працює та не перебуває на обліку в службі занятості, неодружений, під час судового розгляду неодноразово ухилявся від прибуття у судові засідання;
- захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, тобто пом`якшити призначене покарання. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги апелянт зазначає про те, що її підзахисний має постійне місце проживання, свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, у вчиненні якого розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, неофіційно працює експедитором у ветеринарній клініці, має на утриманні цивільну дружину та малолітню дитину, за місце проживання характеризується, як особа відносно якої компрометуючі матеріали відсутні, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим призначене судом ОСОБА_8 покарання не відповідає його особі та за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, а також доводи прокурора що підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, заперечуючи щодо задоволення апеляційних вимог захисника, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши судове рішення, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст.185 КК України у апеляційних скаргах прокурора та захисника не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в межах доводів поданих апеляційних скарг щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Сутність апеляційних доводів захисника, підтриманих обвинуваченим, про зайву суворість призначеного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 90-92).

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за два епізоди крадіжок в межах санкції ч. 3 ст.185 КК України, у мінімальному розмірі, із застосуванням норм ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі в умовах його реального відбування. Належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими, але при цьому визнав та об`єктивно врахував декілька обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, а також взяв до уваги наявність задовільних даних з характеристики за місцем проживання, наявність непогашених судимостей.

Крім того, твердження у апеляційній скарзі захисника про те, що призначене судом першої інстанції остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2014 року, тобто із застосуванням норм ч.ч. 1,4 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, внаслідок суворості не відповідає ступеню тяжкості цих злочинів та особі обвинуваченого, - колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого. При цьому судом належно враховано, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію загальної та особистої превенції. Колегія суддів, також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості низки вчинених злочинів, в сукупності з даними про особу винного, який раніше неодноразово звільнявся за вироками суду від відбування призначених покарань з випробуванням (арк. 73-86), підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України або пом`якшення призначеного покарання не вбачається, в тому числі і з приводу наявності у нього неповнолітньої дитини та цивільної дружини. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, тобто при позбавленні волі в мінімальних межах, необхідних для досягнення цих цілей.

За таких обставин, твердження у апеляційній скарзі прокурора, що призначене судом першої інстанції покарання за сукупністю вироків, не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 32, 35, 65, 66, 67, 71 КК України, призначивши покарання як найближче до мінімального, але в межах санкцій цих статей, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання, та об`єктивно дослідив дані про особу обвинуваченого.

Зокрема, такі твердження апелянта спростовуються висновками та рішенням суду, вказаними у мотивувальній і резолютивній частині оскаржуваного вироку ( том 2 арк. 90 - 92) щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям в умовах ізоляції від суспільства, тобто в межах санкції статті, врахувавши тяжкість злочинів та їх негативні наслідки, вірно кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів. Одже, доводи апеляційних скарг захисника та прокурора про невиправдану суворість та м`якість призначеного покарання є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3