Справа № 446/212/16-к
УХВАЛА
ПРО ПРИЗНАЧЕННЯ СУДОВОГО РОЗГЛЯДУ
09.02.2016 року м. Кам`янка-Бузька
Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;
потерпілої ОСОБА_7 ;
представника потерпілої ОСОБА_8 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Бузька Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбачено ч. 2 ст. 121 КК України,
У підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпіла та її представник не заперечили щодо призначення справи до судового розгляду. Обвинувачений та його захисники заперечили проти такого призначення справи до судового розгляду, оскільки вважають, що існують підстави для повернення обвинувального акту прокурору.
Зокрема, захисник ОСОБА_5 заявив клопотання, в якому вказує, що існує невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України у зв`язку із цим, просить суд обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 повернути прокурору. В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що обвинувальний акт, який вручений стороні обвинувачення та захисту не затверджений печаткою прокуратури Львівської області, що суперечить Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, також вказує, що у обвинувальному акті не вказано захисників обвинуваченого, що на його думку свідчить про неможливість призначення справи до судового розгляду, так як невідомо, кого із захисників слід викликати в судове засідання. Також, в обґрунтування зазначеного клопотання посилається на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування, так як у ньому не зазначено хто його склав, не має дати закінчення досудового розслідування та не вказано відомостей про факт розгляду питання щодо запобіжного заходу в апеляційному суді.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав таке клопотання свого захисника.
Захисник ОСОБА_6 також підтримав таке клопотання з підстав наведених у ньому, та зокрема додав, що є незрозумілим, яка дата є датою складання обвинувального акта, так як на ньому містяться дві дати 21. та 26 січня 2016р.
Прокурор, потерпіла та її представник заперечили проти такого клопотання, вважаючи його безпідставним. Зокрема, прокурор зазначив, що датою складання акту є 26.01.2016р., а
дата 21.01.2016р. це дата, коли ОСОБА_4 повідомлено про нову підозру за ч. 2 ст. 121 КК України. Представник потерпілої заперечив щодо клопотання з підстав того, що формою закінчення досудового розслідування є власне направлення обвинувального акту до суду, тому посилання сторони захисту на факт відсутності такої процесуальної дії у реєстрі є безпідставним.
Оцінивши доводи заявленого клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для повернення обвинувального акта прокурору.
Так, як зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Таким чином, положення цієї норми не дає суду права повертати обвинувальний акт з підстав невідповідності вимогам нормативно-правових актів реєстру матеріалів досудового розслідування.
Самі ж вимоги до обвинувального акту визначені у ч. 2 ст. 291 КПК України, і аналіз цієї статті дає суду підстави для висновку про відсутність законодавчої вимоги щодо обов`язкового зазначення в обвинувальному акті відомостей про захисника, тому ці доводи суд відхиляє. Щодо доводів про відсутність печатки прокуратури області на обвинувальному акті, то суд відзначає, що така печатка міститься на обвинувальному акті, який міститься в матеріалах справи, і саме який оцінюється судом на відповідність вимогам закону. Посилання захисника ОСОБА_6 на невідповідність дати складання такого акту, суд відзначає, що як вірно відзначено прокурором, датою складання акту є 26.01.2016р. про що на акті вказано, а дата 21.01.2016р. це початок тексту обвинувального акту, відповідно до якого зазначається про дату повідомлення про підозру ОСОБА_4 .
Інші зауваження щодо обвинувального акту не дають суду достатніх підстав для висновку про невідповідність його вимогам ст. 291 КПК України, а тому таке клопотання захисника є безпідставним.
Враховуючи, що угоди про визнання винуватості чи про примирення до суду у порядку ст.ст. 468-475 КПК України не надійшло, підстав для закриття провадження згідно ст. 284 КПК України не вбачається, підстав для повернення провадження прокурору для продовження досудового розслідування немає, підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, проти відкритого судового розгляду провадження учасники судового розгляду не заперечували, то суд вважає за можливе призначити матеріли даного кримінального провадження до судового розгляду.
Крім того, у підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявлено клопотання в якому просить суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_4 і застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів з покладенням обов`язку цілодобово не залишати місце постійного проживання.
В обґрунтування зазначеного клопотання посилається на те, що відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під ватрою, однак на сьогоднішній день змінились обставини, оскільки обвинуваченому пред`явлено нове звинувачення, в повному обсязі досліджено його поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем навчання, його минуле (зокрема відсутність судимостей і адміністративних стягнень), його матеріальний стан тощо. Також зазначає, що ОСОБА_4 не переховувався від органів досудового розслідування або суду, не знищував, не сховав або спотворив будь-яких речей чи документів, які мають значення для справи, не впливав і не впливає на потерпілих чи свідків, не вчинив інше кримінальне правопорушення та не продовжує вчинене. Натомість вказує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрацію, характеризується з позитивного боку, не ухилявся від суду і слідства, не відмовляється відшкодувати завдану шкоду. Обґрунтовує своє клопотання положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Харченко проти України", "Єлов проти України", "Белевитський проти Росії".
Обвинувачений, його захисники підтримали таке клопотання з підстав наведених у ньому. Прокурор, потерпіла та її представник заперечили щодо його задоволення. Зокрема, прокурор зазначив, що зміна кваліфікації не має суттєвого значення для даного питання, так як наслідки злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 є незмінними смерть людини. Представник потерпілої також зазначив, що у судовому засіданні не допитано ще жодного свідка, на яких може впливати обвинувачений.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, розглянувши заявлене клопотання, суд встановив наступні обставини справи та виходить з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, вчинив тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть ОСОБА_9 , тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31.10.2015р., яка залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.11.2015р. до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31.12.2015р. В подальшому, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.12.2015р. строк тримання під вартою ОСОБА_4 було продовжено до 27.02.2016р.
28 січня 2016 року до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та продовжуючи його дію, суд виходив із того, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, не одружений, не має сталих соціальних зв`язків, несе підвищену суспільну небезпеку, перебуваючи на волі матиме можливість перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, може переховуватись від органів досудового розслідування, може незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих, навчається, не має постійного заробітку у зв`язку із чим може продовжити злочинну діяльність, стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Оцінивши ті ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , суд відзначає, що дійсно, на досудовому розслідуванні змінено підозру ОСОБА_4 та на даний час він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а не особливо тяжкого.
Однак дана обставина не свідчить про відсутність ризиків, які були на момент обрання запобіжного заходу та продовжують існувати на даний час. Такими ризиками зокрема є:
1. Переховування від органів досудового розслідування та суду.
Так, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за тяжке кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк до 10-ти років, може бути визнане ОСОБА_4 більш небезпечними, ніж переховування та втеча.
Посилання захисника на відсутність спроб втечі чи переховування зі сторони обвинуваченого не може бути підставою для висновку про відсутність ризику його переховування, оскільки обвинуваченому повідомлено про підозру та обрано запобіжний захід в один день 31.10.2015р., в той час, як подія злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 відбулась 24.10.2015р., а тому висновок про те, що ОСОБА_4 не переховувався під час пред`явленої йому підозри є безпідставний та не свідчить про відсутність такого ризику.
2. Незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, у цьому ж кримінальному провадженні.
Так, як видно із Реєстру матеріалів досудового розслідування, у рамках досудового розслідування допитано ряд свідків, здійснено ряд експертиз, допитано експертів. Оскільки частина таких свідків перебувають у дружніх відносинах із обвинуваченим, чого він не заперечив, то він може незаконно впливати на них, чим перешкоджати встановленню істини по справі. Також, не виключена можливість вплив обвинуваченого на експертів та потерпілу. Тому, суд вважає, що існує такий ризик, як незаконний вплив обвинуваченого на зазначених вище осіб.
Відтак, суд вважає, що існують ризики, які визначені у п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а щодо обґрунтованої підозри визначає, що на даний час справа вже перебуває на розгляді в суді, тому існує обвинувачення у визначеному законом порядку.
Також, суд вирішуючи питання щодо запобіжного заходу враховує, відповідно до ст. 178 КПК України, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується становить виключно позбавлення волі від 7-ми до 10-ти років, його молодий вік та задовільний стан здоров`я, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків (не одружений, дітей немає, є студентом), а також те, що справа судом ще не розглядалась по суті.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке просить застосувати відносно обвинуваченого його захисник не може мати місця, оскільки його застосування не забезпечує досягнення мети запобіжного заходу, та може бути використано обвинуваченим для уникнення від суду та переховування. Також, суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, то визначення застави є також недоцільним відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Оцінюючи посилання адвоката на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та на ряд рішень ЄСПЛ, суд відзначає, що не вбачає порушень прав ОСОБА_4 визначених Конвенцією, оскільки відповідно до підпункту "c" пункту 1 статті 5 Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Суд вважає, що тримання під вартою обвинуваченого відповідає положенням підпункту "c" пункту 1 статті 5 Конвенції, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 затриманий відповідно до процедури встановленої законом з метою запобігання зокрема ризику втечі обвинуваченим.
За таких обставин, заявлене клопотання захисника ОСОБА_5 не може бути задоволене судом.
Щодо заявлених клопотань захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на особисту поруку гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , то суд відзначає, що такі також не підлягають до задоволення виходячи із наявності вищенаведених ризиків і відсутності можливості застосування будь-яких інших, більш м`яких, заходів забезпечення кримінального провадження, які б забезпечили виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Крім того, суд критично оцінює можливість виконання поручителями зобов`язань поручителя в даному кримінальному провадженні, враховуючи їх вік та вік обвинуваченого, місця їх проживання та зайнятість.
Також, у підготовчому судовому засіданні, представником потерпілої заявлено клопотання про залучення до участі у даній справі як потерпілої ОСОБА_12 , яка є сестрою покійного ОСОБА_9 .
Ніхто з учасників судового провадження не заперечив проти даного клопотання, окрім захисника ОСОБА_6 , який вказав, що дана особа допитувалася як свідок, а тому не може бути потерпілою по справі.
Розглянувши заявлене клопотання, суд дійшов до висновку про необхідність його задоволення, так як відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК України якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України близьким родичем та членом сім`ї є зокрема рідний брат, рідна сестра. Оскільки обставина перебування гр. ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в родинних відносинах як брата та сестри не заперечує жодна зі сторін, в т.ч. обвинувачений, то суд вважає, що така особа має бути визнана потерпілою відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України.
Окрім того, прокурором заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків, яке підлягає до задоволення керуючись п. 4 ч. 1 ст. 315 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 315, 316, 317 КПК України,
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на особисту поруку гр. ОСОБА_10 відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на особисту поруку гр. ОСОБА_11 відмовити.
У судове засідання викликати прокурора, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , представника потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_4 доставити конвоєм.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1