В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002906 від 11 вересня 2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, з повною середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, інвалідності не маючого, раніше судимого:1) 04.11.2002 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст..309 КК України до 1 року 2 днів обмеження волі, звільнений із зали суду по відбуттю покарання; 2) 12.01.2004 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 15.04.2006 року по відбуттю строку покарання;3) 17.07.2008 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст. 187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 , ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 , ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна , звільнився 18.07.2014 року за постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2014 року умовно - достроково на 1 рік 8 місяців 14 днів, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, ч.2 ст.186 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , малолітній потерпілий ОСОБА_6 , представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 , педагог ОСОБА_10 , соціальний психолог ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_3 повторно, 10.09.2014 року приблизно о 14.30 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , реалізуючі злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів, під вигаданим приводом проведення перевірки висловив неповнолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усну вимогу передати йому мобільний телефон, при цьому запевнивши неповнолітнього ОСОБА_6 в тому, що поверне мобільний телефон, тим самим ввів його в оману щодо своїх дійсних намірів.

В той же день, 10.09.2014 року, приблизно о 14.40 годині, ОСОБА_3 , реалізуючі в подальшому свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, усвідомлюючи те, що неповнолітній ОСОБА_6 не виконує його вимогу та те, що його дії носять очевидний характер для неповнолітнього ОСОБА_8 , діючи із корисних намірів на досягнення злочинного результату, під вигаданим приводом проведення перевірки, шляхом вільного доступу відкрито викрав із правої кишені одягнених на неповнолітнього ОСОБА_6 брюк належний ОСОБА_8 мобільний телефон НТС Дізаер 200 чорного кольору, імей НОМЕР_1 вартістю 1700 грн., в якому знаходилася сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 вартістю 20 грн., на якому грошові кошти відсутні та знаходилась флеш - карта об`ємом 16 Гб вартістю 150 грн., всього на загальну суму 1870 грн., після чого, не реагуючи на крики неповнолітнього ОСОБА_6 зупинитися та віддати мобільний телефон з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, звернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_8 була завдана матеріальна шкода на загальну суму 1870 гривень, а неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 завдана моральна шкода.

ОСОБА_3 , повторно,03.11.2014 року приблизно о 16.00 годині, під вигаданим приводом, представившись працівником міліції, потрапив до квартири АДРЕСА_3 .

Того ж дня, ОСОБА_3 03.11.2014 року приблизно о 16.30 годин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 скориставшись відсутністю потерпілого ОСОБА_9 в кімнаті, маючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, та обернення його на свою користь переслідуючи корисливу мету, з квартири, таємно викрав належний ОСОБА_9 , мобільний телефон марки LG P 705, імей: НОМЕР_3 вартістю 1800 гривен в якому знаходилася сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , вартістю 20 гривен, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 20 гривень та грошові кошти в суму 1995 гривень.

Після чого ОСОБА_3 з місця скоєння правопорушення зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на свій розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 3835 гривень.

ОСОБА_3 , повторно, 11.11.2014 року приблизно о 16.00 годин, під вигаданим приводом працівника по установці вікон, потрапив до квартири АДРЕСА_4 .

Того ж дня, ОСОБА_3 , 11.11.2014 року приблизно о 16.20 годин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_4 , скориставшись відсутністю потерпілої ОСОБА_12 у кімнаті та відсутністю очевидців, маючи раптово виниклий злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, з квартири таємно викрав належний ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , телевізор фірми «Бравіс» модель CRT-211F вартістю 500 гривень.

Після чого ОСОБА_3 з місця скоєння правопорушення зник обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 500 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно та за ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна ( крадіжка) , вчинена повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчинені інкримінованих правопорушень не визнав у повному обсязі. Обґрунтовуючи свою непричетність до вчинення злочинів, обвинувачений пояснив, що він не вчиняв злочини , які йому інкриміновані , під час досудового слідства до нього були застосовані фізичне насильство та психологічний тиск працівниками Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, що супроводжувалось застосуванням спеціальних засобів , побиттям, у зв`язку з чим він давав свідчення , які вказували саме працівники міліції , підписував порожні аркуші справи.

Малолітній потерпілий ОСОБА_6 , у присутності педагога ОСОБА_10 , соціального психолога ОСОБА_11 , представника малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , безпосередньо у залі судового засідання упізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , і пояснив, що 10 вересня 2014 року прямував додому після закінчення навчального процесу , і проходячи неподалік будинку № 67 по вулиці Кропивницького в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, його обігнав обвинувачений , і висловив вимогу передати мобільний телефон, оскільки у його доньки забрали саме такий . Після цього обвинувачений вихопив з правої кишені його брюк мобільний телефон марки «НТС» Дізаер чорного кольору, повідомив , що це його річ та пішов. Він почав наздоганяти обвинуваченого та кричати , щоб повернув мобільний телефон, після чого обвинувачений зняв чехол з телефону та викинув за паркан, а телефон залишив собі.

Потерпілий ОСОБА_8 суду повідомив, що 10 вересня 2014 року йому зателефонувала дружина та повідомила, що у сина ОСОБА_8 невідомий чоловік забрав мобільний телефон, пояснюючи тим, що у його доньки невідомі викрали саме такий телефон, якась жінка привела сина додому , після чого була подана заява до відділу міліції. Вважає, що покарання необхідно призначити на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_9 суду повідомив, що 03 листопада 2014 року він відпочивав після роботи, почув дзвінок у двері, зайшов обвинувачений та представився працівником міліції на прізвище ОСОБА_13 , надав якесь посвідчення та повідомив, що начебто є підозра на вчинення ним крадіжки, тому необхідно поспілкуватись. В ході розмови повідомляв , що він буде допомагати , щоб уникнути відповідальності. Він в свою чергу пояснював , що нічого не вчиняв і ніякої допомоги не потребує, проте домовились зустрітись у райвідділі міліції наступного дня. У квартирі обвинувачений знаходився приблизно до десяти хвилин, деякий час у різних кімнатах. Після цього на площадці біля квартири обвинувачений не чекав прибуття ліфтової кабіни та швиденько побіг східцями , викрикуючи, що можна не приходити до міліції. Після повернення у квартиру виявив зникнення мобільного телефону, який знаходився на ліжку та грошових коштів , які були у куртці. Просить призначити обвинуваченому суворе покарання.

Допитаний свідок ОСОБА_14 пояснив, що працює на ринку та купує бувшу у вжитку техніку. Вказав, що приблизно восени він купував мобільний телефон у обвинуваченого , якого впізнає за зовнішніми ознаками обличчя. Вказаний мобільний телефон у подальшому був реалізований. За його участю було оглянуто аркуші зошиту, на яких було обліковано купівлю та продаж телефону НТС.

Допитаний свідок ОСОБА_15 пояснила, що приблизно у вересні місяці 2014 року в кіоску з купівлі продажу мобільних телефонів придбала телефон марки «НТС» чорного кольору з сенсорним дисплеєм за 350 грн, який, як виявилось у подальшому, був краденим, тому вона його добровільно видала працівникам міліції.

Допитаний свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що працює у магазині «Всемобільний» , який розташований у районі 44 кварталу в Жовтневому районі м. Кривого Рогу. Приблизно у листопаді 2014 року , звернувся обвинувачений , якого він добре пам`ятає, з проханням купити мобільний телефон марки «LG» з сенсорним дисплеєм, пояснивши, що йому терміново необхідні гроші. За його участі та понятих було складено протокол огляду документів магазину, які були долучені до матеріалів справи. При огляді цих документів підтвердив у судовому засіданні, що особисто ним зафіксовано 03.11.2014 року факт купівлі магазином мобільного телефону марки «LG» з сенсорним дисплеєм.

Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_17 як свідок проведення слідчої ( розшукової) дії пояснив, у листопаді 2014 року він та ще один понятий, були присутні при пред`явленні особи для впізнання. В процесі впізнання потерпілий вказав на обвинуваченого , як на особу , яка приходила до нього додому , представлялась працівником міліції. Також був присутнім при проведенні слідчої дії, в ході якої свідком був впізнаний обвинувачений , коли він продавав мобільний телефон. У ході проведення цих слідчих дій був присутній також обвинувачений та інші особи , ніхто з присутніх будь-яких зауважень не вносив , клопотань не заявляв. За результатами слідчих дій були складені протоколи і підписані усіма учасниками, в тому числі ним .

Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_18 як свідок проведення слідчої ( розшукової) дії пояснив, що в листопаді 2014 року був запрошений працівниками міліції прийняти участь у якості понятого. У ході цієї дії обвинувачений , який на даний час знаходиться у залі судового засіданні , вказував , що вчинив крадіжки, на нього також вказував потерпілий. Також був присутнім при проведенні слідчої дії, в ході якої свідком був впізнаний обвинувачений , коли він продавав мобільний телефон. У ході проведення цих слідчих дій був присутній також обвинувачений та інші особи , ніхто з присутніх будь- яких зауважень не вносив , клопотань не заявляв. За результатами слідчих дій були складені протоколи і підписані усіма учасниками . Оскільки на той час правою рукою він не міг засвідчити участь у цих діях своїм особистим підписом , оскільки права рука була загіпсована, то лівою рукою навпроти свого прізвища підтвердив свою особисту участь у діях , поставивши знак «+».

Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_19 як свідок проведення слідчої ( розшукової) дії пояснила, що приблизно у листопаді 2014 року була запрошена працівниками міліції для огляду документів з магазину купівлі-продажу мобільних телефонів , який розташований по АДРЕСА_2 . Даними документами було зафіксовано факт купівлі вказаним магазином 03.11.2014 року мобільного телефону марки «LG» з сенсорним дисплеєм.

Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_20 як свідок проведення слідчої ( розшукової) дії пояснив, що восени 2014 року у власних справах перебував у Жовтневому відділі міліції , і був запрошений працівниками відділу бути присутнім , при дачі пояснень затриманою особою про вчинення крадіжки телевізору. Затримана особа , проте не обвинувачений , пояснювала обставини вчинення крадіжки якогось телевізору. При цих діях були присутні ще працівники міліції, понятих не було. При огляді та дослідженні протоколу огляду предмету від 15.11.2014 року вказав, що взагалі такої слідчої дії - протокол огляду предмету не було , самого предмету він також не бачив, і підпис навпроти прізвища « ОСОБА_21 » та під №2 йому не належить.

Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_22 як свідок проведення слідчої ( розшукової) дії пояснив, що він взагалі не пам`ятає чи був він присутній при будь-яких слідчих діях у Жовтневому відділі міліції. При дослідженні протоколу огляду предмету від 15.11.2014 року вказав, що він не пам`ятає такої слідчої дії огляд телевізора, вказав, що його підпис міститься навпроти прізвища « ОСОБА_23 ».

Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_24 як свідок проведення слідчої (розшукової) дії пояснив, що за запрошенням працівників міліції був присутнім при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками , і в ході цієї дії , яка проводилась у квартирі будинку АДРЕСА_5 , жінка похилого віку вказала на якусь фотографію, нічого не пояснюючи при цьому.

Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_25 як свідок проведення слідчої (розшукової) дії пояснив, що за запрошенням працівників міліції був присутнім при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками , і в ході цієї дії , яка проводилась у квартирі будинку АДРЕСА_5 , жінка похилого віку вказала на одну з пред`явлених приблизно 4-5 фотографій , як на особу , яка заходила до квартири раніше.

Допитаний під час судового розгляду як свідок ОСОБА_26 пояснив , що він являється рідним сином потерпілої ОСОБА_12 , 1927 року народження, яка перебуває у дуже хворобливому стані , з квартири, де вони разом мешкають, не виходить вже декілька років. Заяву про вчинення викрадення телевізора в силу свого хворобливого стану матір не писала , а писав її онук ОСОБА_27 .

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_27 , онук потерпілої ОСОБА_12 пояснив, що співмешканка ОСОБА_3 напередодні подій, коли було вчинено крадіжку, телефонувала йому та цікавилась, коли він повернеться з відрядження. Бабуся ОСОБА_12 дуже хворіє, декілька років з помешкання не виходить, має поганий зір, тому усі документи , в тому числі заяву про вчинення крадіжки, які надавали працівники міліції, писав він.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення, посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме: протоколом огляду місця події від 10.09.2014 року зафіксовано місце вчинення злочину грабежу мобільного телефону у малолітнього ОСОБА_6 10.09.2014 року ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.11.2014 року за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , в ході якого неповнолітній потерпілий вказав на ОСОБА_3 і підтвердив , що саме він 10 вересня 2014 року біля будинку АДРЕСА_2 , викрав мобільний телефон , даний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії , зауваження не вносились; протоколом огляду предмету від 14.11.2014 року за участі свідка ОСОБА_14 , понятих оглянуто два аркуші зошиту обліку купівлі-продажу мобільних телефонів та фото таблицею до нього , де зафіксовано факт купівлі мобільного телефону марки «НТС» Desire за 300 грн 10.09. 2014 року та факт його продажу 17.09.2014 року; постановою слідчого від 14.11.2014 року про визнання речовим доказом сторінок із зошиту обліку купівлі- продажу мобільного телефону марки «НТС» Desire , постановою слідчого від 14.11.2014 року про визнання речовим доказом мобільного телефону марки «НТС» Desire ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.11.2014 року за участю свідка ОСОБА_14 , який вказав на фото обвинуваченого ОСОБА_3 , який 10.09.2014 року продав йому мобільний телефон марки «НТС» Desire ; протоколом огляду предмету від 24.11.2014 року за участі свідка ОСОБА_15 , яка добровільно надала для огляду мобільний телефон марки «НТС» Desire ; постановою слідчого від 14.11.2014 року про визнання речовим доказом мобільного телефону марки «НТС» Desire та розпискою від 24.11.2014 року, якою речовий доказ передано потерпілому ОСОБА_8 на відповідальне зберігання ; протоколом огляду місця події від 13.11. 2014 року , де зафіксовано місце вчинення злочину крадіжки з квартири АДРЕСА_3 у потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом огляду предмету від 19.11.2014 року , проведеного за участю свідка ОСОБА_16 та присутності понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_30 , проведено огляд сторінок зошиту з магазину купівлі продажу мобільних телефонів по АДРЕСА_2 ,де зафіксовано факт купівлі мобільного телефону марки « LG» 03.11.2014 року; постановою слідчого від 19.11.2014 року про визнання речовим доказом сторінок зошиту купівлі - продажу мобільного телефону « LG» ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , потерпілий упізнав обвинуваченого ОСОБА_3 і вказав, що саме ця особа приходила до нього додому за адресою: АДРЕСА_6 та представлялась працівником міліції, протокол підписаний усіма учасниками , зауваження не вносились; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2014 року , проведеного за участі свідка ОСОБА_16 , присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , в ході якого ОСОБА_16 вказав, що саме обвинувачений продав йому мобільний телефон марки « LG» на початку листопада 2014 року, протокол підписаний усіма учасниками , зауваження не вносились; протоколом проведення слідчого експерименту від 28.11.2014 року та фото таблицями до нього , за участю підозрюваного ОСОБА_3 та у присутності понятих зафіксовано , що ОСОБА_3 у добровільному порядку, без будь- якого примусу , на місці вчинення злочинів: а саме грабежу мобільного телефону у неповнолітнього потерпілого біля будинку АДРЕСА_2 та крадіжку майна потерпілого ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_3 , крадіжки потерпілої ОСОБА_12 ; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.11.2014 року крадіжки з квартири АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_12 , 1927 року народження; протокол огляду місця події від 15.11.2014 року, в ході якого оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_4 , де було вчинено крадіжку телевізора «Бравіс»; протокол огляду предмету від 15.11.2014 року, за участю понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , де обвинувачений ОСОБА_3 добровільно видав телевізор «Бравіс»; протокол допиту потерпілої ОСОБА_12 від 16.11.2014 року; постанова слідчого про визнання речовим доказом телевізора «Бравіс»; розписка ОСОБА_12 про отримання на відповідальне зберігання телевізора марки «Бравіс»; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.11.2014 року, проведеного у приміщенні Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України, де ОСОБА_12 вказала на фото особи під №1 , яка приходила до її квартири раніше.
Суд, безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до наступного висновку.
Так, відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
При цьому, безпосереднє пізнання слідчим, судом обставин, що підлягають доказуванню, та побічних доказів може мати правове значення, якщо воно відбувалося в кримінальному провадженні при проведенні тих дій, які передбачені КПК, у встановленому порядку і закріплені в процесуальних документах. Коли таке пізнання здійснюється поза межами процесу прокурором, слідчим, суддею, слідчим суддею, то це є перешкодою для участі у розслідуванні чи судовому розгляді даної справи.
Згідно ч.1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
При цьому, відповідно до ч.1, 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Виходячи із наведених вище норм кримінального процесуального закону суд приходить до висновку, що докази, на які посилається сторона обвинувачення як на обґрунтування вини ОСОБА_3 за епізодом вчинення 11.11.2014 року кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, є недопустимими виходячи з наступного.
За протоколом огляду місця події від 15.11.2014 року зафіксовано, що місцем огляду є приміщення квартири АДРЕСА_4 .

Згідно протоколу огляду від 15.11.2014 року , проведеного у проміжок часу з 11.00 години 11.25 години, обвинувачений ОСОБА_3 добровільно видав у приміщенні Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області телевізор «Бравіс» чорного кольору , який був оглянутий у присутності понятих . Проте дані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і спростовуються наступним. Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_20 як свідок проведення слідчої ( розшукової) дії пояснив, що восени 2014 року у власних справах перебував у Жовтневому відділі міліції , і був запрошений працівниками відділу бути присутнім , при дачі пояснень затриманою особою про вчинення крадіжки телевізору. Затримана особа , проте не обвинувачений , пояснювала обставини вчинення крадіжки якогось телевізору. При цих діях були присутні ще працівники міліції, понятих не було. При огляді та дослідженні протоколу огляду предмету від 15.11.2014 року вказав, що взагалі такої слідчої дії - протокол огляду предмету не було , самого предмету він також не бачив, і підпис навпроти прізвища « ОСОБА_21 » та під №2 йому не належить.

Допитаний під час судового розгляду понятий ОСОБА_22 як свідок проведення слідчої ( розшукової) дії пояснив, що він взагалі не пам`ятає чи був він присутній при будь- яких слідчих діях у Жовтневому відділі міліції. При безпосередньому дослідженні протоколу огляду предмету від 15.11.2014 року вказав, що він не пам`ятає такої слідчої дії огляд телевізора, вказав , що його підпис міститься навпроти прізвища « ОСОБА_23 » .

Також не може бути достатнім та допустимим доказом підтвердження вчинення ОСОБА_3 за епізодом крадіжки від 11.11.2014 року протокол проведення слідчого експерименту від 28.11.2014 року, оскільки за його змістом не убачається конкретне місце вчинення злочину квартира , а лише зазначено що ОСОБА_3 вказав місце вчинення злочину - будинок АДРЕСА_7 , де двері квартири ніхто не відчинив , що не містить даних у якій саме квартирі було вчинено крадіжку телевізора марки «Бравіс» та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.11.2014 року, оскільки не містить даних , чиє саме фото міститься під номером 1, на яке вказала ОСОБА_12 . Не може бути також належним та допустимим доказом на підтвердження причетності ОСОБА_3 до вчинення крадіжки телевізору з квартири ОСОБА_12 протокол пред`явлення особи для впізнання від 16.11.2014 року , оскільки за його змістом дана слідча дія проводилась у приміщенні Жовтневого РВ КМУ , що суперечить встановленим у судовому засіданні обставинам, так як допитані у якості свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , кожен окремо суду вказали , що дана слідча дія проводилась у квартирі , номер , якої вони не пам`ятають , будинку по АДРЕСА_5 .
Таким чином, про факт виявлення відсутності телевізора у квартирі потерпілої ОСОБА_12 вказує лише заява про вчинення крадіжки та протокол допиту потерпілої на досудовому розслідуванні , тому у суду відсутні будь які достовірні та належні докази на підтвердження причетності ОСОБА_3 до вчинення крадіжки телевізора марки «Бравіс» 11.11.2014 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Потерпіла за даним епізодом ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутність, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості безпосереднього отримання у судовому засіданні показань вказаної потерпілої та їх дослідження у суді.

З огляду на наведене, оскільки в судовому засіданні не виявилося за можливе перевірити достовірність даних, що в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.11.2014 року , протоколі допиту потерпілої ОСОБА_12 , суд не вважає їх допустимими доказами в цій частині для встановлення винуватості ОСОБА_3 .
Таким чином, судом встановлено, що кримінальне правопорушення стосовно потерпілої ОСОБА_12 мало місце, але з урахуванням доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_3 викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_12 , а саме, телевізор «Бравіс» .
Згідно п.10 ч.1, ст..7, частин 1,2,4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню , доки ї вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дійшов висновку, про необхідність виправдання ОСОБА_3 за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 11.11.2014 року щодо викрадення телевізора фірми «Бравіс» вартістю 500 грн .
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Отже з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_3 за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 11.11.2014 року , за не доведеності вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Разом з тим суд вважає доведеним вину ОСОБА_3 за ч.2 ст.186 КК України та за епізодом вчинення крадіжки 03.11.2014 року за ч.2 ст.185 КК України виходячи з наступного.

Так, протоколом огляду місця події від 10.09.2014 року зафіксовано місце вчинення злочину грабежу мобільного телефону у малолітнього ОСОБА_6 10.09.2014 року , що узгоджується з протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.11.2014 року за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , в ході якого неповнолітній потерпілий вказав на ОСОБА_3 і підтвердив , що саме він 10 вересня 2014 року біля будинку №67 по вулиці Кропивницького в м. Кривому Розі викрав мобільний телефон «НТС» Desire , який за постановою слідчого від 14.11.2014 року визнаний речовим доказом . Дані обставини узгоджуються з показами малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , даними безпосередньо у судовому засіданні. Обставини купівлі - продажу даного мобільного телефону саме обвинуваченим ОСОБА_3 підтверджуються показами свідка ОСОБА_14 , допитаного у суді , що також узгоджується з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.11.2014 року за участю останнього , який вказав на фото обвинуваченого ОСОБА_3 , який 10.09.2014 року продав йому мобільний телефон марки «НТС» Desire. Протоколом огляду місця події від 13.11. 2014 року зафіксовано місце вчинення злочину крадіжки з квартири АДРЕСА_3 у потерпілого ОСОБА_9 , що узгоджується з протоколом огляду сторінок зошиту з магазину купівлі продажу мобільних телефонів по вулиці Щепкіна в Жовтневому районі м. Кривого Рогу ,де зафіксовано факт купівлі мобільного телефону марки « LG» 03.11.2014 року саме у обвинуваченого ОСОБА_3 працівником магазину ОСОБА_16 , допитаним у судовому засіданні, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , у присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , де потерпілий упізнав обвинуваченого ОСОБА_3 і вказав, що саме ця особа приходила до нього додому за адресою: АДРЕСА_6 , де було скоєно крадіжку мобільного телефону та грошових коштів, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.11.2014 року де ОСОБА_16 вказав, що саме обвинувачений продав йому мобільний телефон марки « LG» на початку листопада 2014 року, протокол підписаний усіма учасниками , зауваження не вносились; протоколом проведення слідчого експерименту від 28.11.2014 року та фототаблицями до нього , за участю підозрюваного ОСОБА_3 та присутності понятих зафіксовано , що ОСОБА_3 у добровільному порядку, без будь- якого примусу , на місці вчинення злочинів: а саме грабежу мобільного телефону у неповнолітнього потерпілого біля будинку АДРЕСА_2 , крадіжку майна потерпілого ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_3 , які узгоджуються між собою та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, та також узгоджуються з показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , отриманими усно у суді.

Не підтверджується також факт про застосування на досудовому розслідуванні з боку працівників Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області недозволених заходів до обвинуваченого ОСОБА_3 психологічного та фізичного тиску. На виконання ухвали суду про перевірку викладених у заяві ОСОБА_3 фактів, суду надано постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000313 від 18.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Аналізуючи показання обвинуваченого , дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України доведена повністю , а його дії кваліфіковані вірно за ознаками відкритого викрадення чужого майна ( грабіж) , вчинений повторно та за ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна ( крадіжка) , вчинена повторно.

Таким чином позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо непричетності до вчинення злочинів за ч.2 ст.186 КК України та за епізодом від 03.11.2014 року за ч.2 ст.185 КК України не узгоджується зі здобутими у судовому засіданні та на досудовому розслідуванні доказами, які є достатніми та допустимими. Невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 суд розцінює як намагання останнього уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.
При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, обвинувачений раніше судимий, вчинив злочин у період умовно- дострокового звільнення, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра не перебуває, з липня 2014 року перебуває під диспансерним наглядом у лікаря нарколога КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер`ДОР» з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів , синдром залежності, не працює, громадською корисною працею не займається, вину не визнав.

Пом`якшуючих покарання обставинами, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обтяжуючими покарання обставинами, згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо малолітнього , рецидив злочину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням конкретних обставин справи , а також ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи раніше засудженою особою, на шлях виправлення не став і знову у період умовно-дострокового звільнення вчинив нові злочини, суд дійшов висновку що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим необхідно призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст. 186 КК України, ч.2 ст.185 КК України, за сукупністю злочинів, застосувавши принцип повного поглинення та за правилами застосування ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків, оскільки злочини обвинуваченим вчинені у період невідбутого покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2008 року за ч.2 ст. 187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 , ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 , ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна , звільнений умовно - достроково за ухвалою Самарського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2014 року на не відбутий термін 1 рік 8 місяців, 14 днів. Підстав для застосування ст. 75 КК України для призначення покарання обвинуваченому з випробувальним терміном та призначенням покарання з застосуванням ст. 69 КК України, судом не встановлено. Суд, реалізуючі принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції закону, за яким визнав його винуватим, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України: телефон марки «НТС» Desire , який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 залишити у його розпорядженні; мобільний телефон марки« LG» , який знаходиться на відповідальному зберіганні потерпілого ОСОБА_9 залишити у його розпорядженні, телевізор марки «Бравіс» , що знаходиться у потерпілої ОСОБА_12 залишити у її розпорядженні; сторінки зошитів купівлі - продажу мобільних телефонів - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 тримання під вартою, залишити незмінним, до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено, витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369,370,371 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 виправдати за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 11.11.2014 року у потерпілої ОСОБА_12 , за не доведеності вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст.186 КК України, ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання: за ч.2 ст.186 КК України п`ять років позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України два роки позбавлення волі .

На підставі ст.70 ч.1 КК України , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворо більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_3 покарання п`ять років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком у вигляді п`яти років позбавлення волі , частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2008 року за ч.2 ст. 187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 , ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 , ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна , звільнений умовно - достроково за ухвалою Самарського районного суду Дніпропетровської області від 10.07.2014 року на не відбутий термін 1 рік 8 місяців 14 днів, і остаточно призначити ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді шести років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 15 вересня 2015 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_3 перебування під вартою з 19.11.2014 року по 15 .09. 2015 року.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін , до набрання вироком законної сили.
Речові докази: телефон марки «НТС» Desire , який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 залишити у його розпорядженні; мобільний телефон марки« LG» , який знаходиться на відповідальному зберіганні потерпілого ОСОБА_9 залишити у його розпорядженні; телевізор марки «Бравіс», що знаходиться у потерпілої ОСОБА_12 - залишити у її розпорядженні, сторінки зошитів купівлі - продажу мобільних телефонів - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня проголошення. Особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

На виконання ч.6 ст.376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1