Справа № 534/2180/15-к
№ 1-кс/534/185/15
У Х В А Л А
27 жовтня 2015 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого слідчого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
заявника ОСОБА_4
представника заявникаОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Комсомольську скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :
У вересні 2015 року до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшла скарга ОСОБА_4 , в якій він прохає скасувати постанову слідчого СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області від 24 червня 2015 року про закриття кримінального провадження №00001361.
Свої вимоги мотивує тим, що досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням проведено не у повному обсязі, без всебічного, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх обставин справи, тому постанова слідчого є незаконною.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 наполягали на скасуванні постанови слідчого з наведених вище підстав.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечував, наполягаючи на законності постанови слідчого.
Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, слідчий до залу суду не з`явився, що не перешкоджає розгляду скарги по суті.
Дослідивши матеріали досудового розслідування, судом встановлено наступне.
В матеріалах кримінального провадження №00001361 відсутні відомості про те, що потерпілому ОСОБА_4 надавався доступ до матеріалів досудового розслідування та йому направлялася оскаржена постанова про закриття кримінального провадження. Тому суд вважає, що звертаючись 07 вересня 2015 року до суду із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження від 24 червня 2015 року, ОСОБА_4 строків, визначених ст.304 КПК України, не порушив.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22 грудня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення по заяві гр-на ОСОБА_4 , а саме, про те, що 22 грудня 2013 року близько 00 год. 00 хв. невідома особа, перебуваючи в приміщенні бару «ХХХ», розташованому по вул.Леніна в м.Комсомольську, спричинив йому тілесні ушкодження. Визначено попередню правову кваліфікацію дій невідомої особи за ч.1 ст.125 КК України.
Проведення досудового розслідування згаданого кримінального правопорушення було доручено слідчому СВ Комсомольського МВ ОСОБА_6 .
По справі проведено судово-медичну експертизу потерпілого, двічі були допитані потерпілий ОСОБА_4 та очевидець вчинення злочину ОСОБА_7 , з якими проведено слідчі експерименти. Відповідно до висновків судово-медичних експертиз у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, набряку м`яких тканин, рани і синців на обличчі, крововиливів в склери обох очей, показання потерпілого та свідка, надані ними під час слідчого експерименту можуть відповідати об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі г-на ОСОБА_4
11 березня 2014 року проведення досудового розслідування було доручено слідчому ОСОБА_8 , якою, без здійснення будь-яких слідчих дій, вже 29 березня 2014 року винесено майже невмотивовану постанову про закриття кримінального провадження.
Після винесення слідчим ОСОБА_8 згаданої постанови, начальник слідчого відділення ОСОБА_9 надав слідчому ОСОБА_10 доручення від 13 листопада 2014 року про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №00001361. При цьому в матеріалах справи відсутнє процесуальне рішення про скасування постанови від 29 березня 2014 року про закриття цього провадження.
02 грудня 2014 року прокурором ОСОБА_11 надано письмові вказівки на проведення слідчих (розшукових) дії по зазначеному кримінальному провадженню, жодну з яких виконано не було. Замість цього до кримінального провадження №00001361 приєднано копії матеріалів іншого кримінального провадження - №0000055, а саме: протоколи допитів потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 22 січня 2014 року, із змісту яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження в результаті падіння.
Про це в судовому засіданні зазначав і прокурор ОСОБА_3 , наголошуючи на законності постанови слідчого. При цьому заявник ОСОБА_4 наполягав на тому, що ОСОБА_12 безпричинно заподіяв йому декілька удаві руками в обличчя і виявлені у нього тілесні ушкодження не могли утворитися від падіння.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та вивчивши матеріали досудового розслідування, суд вважає, що скарга ОСОБА_4 є обґрунтованою з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.91 КПК України кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 92 того ж Кодексу визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В порушення зазначених вимог органи досудового розслідування фактично самоусунулися від здійснення досудового розслідування, обмежившись хибними висновками, які покладено в обґрунтування явно незаконної постанови про закриття кримінального провадження.
Під час судового розгляду справи прокурор ОСОБА_3 наполягаючи на законності постанови стверджував, що з показань громадян ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні бару «ХХХ» в стані алкогольного сп`яніння, бешкетував, розбив посуд, після чого не втримавшись на ногах, впав і забився. Проте прокурор ОСОБА_3 не звернув уваги на те, що зазначені вище особи в рамках розслідування кримінального провадження №00001361 не допитувалися і протиріччя між їх показаннями та показаннями потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_7 слідчим не усувалися.
Не дивлячись на те, що потерпілий ОСОБА_4 вказував на гр-на ОСОБА_12 як на особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження, слідчий ОСОБА_10 прийняв показання останнього за основу при винесенні оскарженої постанови, при цьому не перевірив їх достовірності, в тому числі шляхом признання додаткової судово-медичної експертизи. Перед експертом в загалі не ставилися запитання щодо кількості ударів, яких зазнав потерпілий при заподіянні йому тілесних ушкоджень, та можливості їх спричинення в результаті падіння.
Також в ході досудового розслідування поза увагою слідчого та процесуального керуючого залишилися показання потерпілого щодо малозначності приводу здійснення на нього нападу з боку гр-на ОСОБА_12 та необхідності правової кваліфікації його дій за ст.296 КК України (хуліганство).
За таких обставин, суд вважає очевидним, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 24 червня 2015 року є незаконною, а твердження прокурора ОСОБА_3 про протилежне хибними і направленими лише на приховування правопорушення. Останній наполягав на законності оскарженої постанови не дивлячись навіть на те, що жодної вказівки, наданої 02 грудня 2014 року прокурором ОСОБА_17 , виконано не було і досудове розслідування майже не проводилося.
При цьому, суд не може залишити поза увагою також ту обставину, що в постанові від 29 березня 2014 року в якості підстави для закриття кримінального провадження слідча ОСОБА_18 зазначила наступне: «В ході досудового розслідування об`єктивних даних, достатніх для провадження досудового розслідування за ст.125 КК України отримано не було.»
Тобто не дивлячись на те, що потерпілим постанову від 29 березня 2014 року оскаржено не було, є очевидним, що вона є незаконною та свідчить лише про те, що відповідні представники органів досудового слідства навмисно гальмують розслідування цієї справи, зловживаючи службовим становищем.
В рамках здійснення повноважень із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, суд має звертати увагу на допущенні слідчим та прокурором істотні порушення кримінального процесуального закону виявлені під час розгляду скарг учасників кримінального провадження.
Крім наведених вище істотних порушень процесуального закону, суд також акцентує увагу на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в порушення вимог ч.5 ст.284 КПК України, оскаржену постанову від 24 червня 2015 року не було надіслано потерпілому ОСОБА_4 , з матеріалами досудового розслідування його ознайомлено не було.
Неповідомлення потерпілому про закриття кримінального провадження та ненаправлення йому копії відповідної постанови є неприпустимим, так як порушує визначене ч.5 ст.284 КПК України право потерпілого на оскарження цієї постанови.
Додатково необхідно звернути увагу на те, що матеріали досудового розслідування надійшли до суду у прошитому вигляді, але без нумерації аркушів та без опису документів, що містяться в матеріалах справи, що є істотним порушеннями інструкції з діловодства. Крім того, судом встановлено, що в матеріалах досудового розслідування відсутнє процесуальне рішення щодо скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 29 березня 2014 року. Це у свою чергу вказує на те, що до суду матеріали надійшли не в повному обсязі, деякі з них були втрачені слідчим або приховані.
Також суд не може залишити без уваги той факт, що слідчі експерименти з участю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проведено слідчим не на місці події злочину, а в службовому кабінеті, що є істотним порушенням вимог ст.240 КПК України.

У відповідності до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що починаючи з дня внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення (22.12.2013 року) та до закриття провадження (24.06.2015 року) минуло майже 18 місяців, проте слідчими органами проведено лише наступні слідчі дії:
26.12.2013 року - допит потерпілого ОСОБА_4 , допит свідка ОСОБА_7 ;
15.01.2014 року винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи;
22.01.2014 року додаткові допити потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 ;
23.01.2014 року проведено слідчі експерименти з участю потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 ;
23.01.2014 року винесено дві постанови про призначення додаткових судово-медичних експертиз;
29.03.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження;
24.06.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження.
Зазначений вище хронометраж слідчих дій ще раз підтверджує те, що досудове розслідування проведено не у повному обсязі із порушенням вимог щодо розумності строків досудового розслідування. Фактично досудове розслідування у справі триває протягом 1 року та 10 місяців і не має свого логічного завершення.
Таким чином, в аспекті статей 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження у справі є надмірно тривалим.
Так, у відповідності до положень статті 6 Конвенції, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції визначено, що Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Також суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2014 року у справі «Скороходова проти України» (заява №56697/09), в пункті 36 якого Суд вказував, що органи влади, які були уповноважені порушити та розслідувати кримінальну справу, зобов`язані здійснити справжні спроби оперативно та ретельно розслідувати справу, встановити факти та у разі необхідності притягнути до відповідальності винних осіб.

Наведені істотні порушення процесуального закону та відсутність належного прокурорського контролю за дотриманням законності органами досудового розслідування, призвели до невиправданого затягування досудового розслідування та порушення права потерпілого на всебічне, об`єктивне та неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження протягом розумних строків.
Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, тому числі рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно частині 2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Постанову слідчого від 24 червня 2015 року про закриття кримінального провадження №0001361 скасувати.

Матеріали кримінального провадження №0001361 повернути до СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області для продовження досудового розслідування.
Звернути увагу прокурора м.Комсомольська та начальника СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області на виявлені порушення кримінального процесуального законодавства.
Ухвала суду є остаточної і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1