Провадження № 11/783/75/15 Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

засуджених ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями старшого прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 та засудженої ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 21.11.2014 року в частині поданої апеляції засудженої ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Жовківського районного суду Львівської області від 21.11.2014 року засуджено:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розрите, Могильовської області, Республіка Білорусь, проживає без місця реєстрації АДРЕСА_1 , білорус, гр. України, з середньо-технічною освітою, не працює, одруженого, військовозобов`язаного, на військовому обліку перебуває у ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , раніше не судимий,
визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 201 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 358 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України на 6 (шість) місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_10 у вигляді 5-ти років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання, у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на інше постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця праці, проживання і періодично з"являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний - підписку про невиїзд.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , українку, гр. України, з вищою освітою, працюючу директором ПП «Ломбард-Бірюза ОСОБА_8 , ОСОБА_11 » м. Кіровоград, розлучену, ІПН НОМЕР_2 , раніше не судима,
визнано винною та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 358 КК України на1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України на 6 (шість) місяців арешту.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у вигляді 5-ти років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання, у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України зобов`язано засуджену ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на інше постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця праці, проживання і періодично з"являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід засудженій ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний - підписку про невиїзд.
Предмет контрабанди - годинник камінний кін. ХІХ - поч. ХХ століття, з металу, вартістю 16 000 грн., що знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів УСБУ в Тернопільській області (м. Тернопіль) /т. 1 а.с. 260-263/- конфісковано в дохід держави.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.
За вироком суду підсудний ОСОБА_10 , 03 жовтня 2012 року, в пункті пропуску на державному кордоні України «Шегині», за попередньою змовою групою осіб з громадянкою України ОСОБА_8 , шляхом використання завідомо підроблених документів та подання митному органу України, як підстави для переміщення, підроблених офіційних документів, що видаються підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, та які надають право, з метою використання особисто та іншою особою, фіскальних чеків про нібито придбання камінного годинника та інших речей у магазині м. Кіровоград, а саме підроблених фіскальних товарних чеків № 5698 від 19.09.2012 р., № 5715 від 19.09.2012 р., № 5733 від 20.09.2012 р, № 5770 від 21.09.2012 р. і № 5802 від 22.09.2012 р. від імені ПТ «Ампір», які за вказівкою ОСОБА_10 підробила ОСОБА_8 , вчинив закінчений замах на контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, культурної цінності, а саме камінного годинника кін. ХІХ - поч. ХХ століття, що знаходився у задньому багажному відділенні легкового автомобіля «Toyota Land Cruiser» н.з. НОМЕР_3 .
Так, у вересні 2012 року ОСОБА_10 звернувся до знайомої йому ОСОБА_8 , яка працює директором ПТ «Ломбард-Бірюза ОСОБА_8 , ОСОБА_11 », повідомив, що вирішив продати декілька експонатів зі своєї колекції, в тому числі культурну цінність - камінний годинний кін. ХІХ - поч. ХХ століття вартістю 16 000 грн., та попросив підшукати покупця. При цьому, він передав ОСОБА_8 в електронному вигляді фотографії предметів своєї колекції, зокрема, зазначеного годинника, де було вказано, що це старовинна річ, виготовлена з високою майстерністю і точністю та становить значну матеріальну цінність.
В подальшому, через світову мережу Інтернет за вказівкою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 знайшла покупця - невстановленого громадянина Республіки Польща і домовилася з ним про реалізацію кількох предметів із колекції за межами України.
Надалі, у вересні 2012 року ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаючи, що вищевказаний годинник відноситься до культурних цінностей, та будучи обізнаними у тому, що для його переміщення через митний кордон України з метою подальшого відчуження необхідно провести державну експертизу твору мистецтва, отримати свідоцтво встановленого зразка на право переміщення за кордон та провести письмове декларування його вивезення, вирішили перемістити його через митний кордон України не дотримуючись встановлених законодавством процедур і не проводячи необхідних досліджень.
19, 20, 21 і 22 вересня 2012 року ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою незаконного переміщення культурної цінності - камінного годинника кін. ХІХ - поч. ХХ століття, через митний кордон України з приховуванням від митного контролю дав вказівку останній умисно виготовити неправдиві фіскальні товарні чеки № 5698 від 19.09.2012 р., № 5715 від 19.09.2012 р., № 5733 від 20.09.2012 р, № 5770 від 21.09.2012 р. і № 5802 від 22.09.2012 р. від імені ПТ «Ампір», м. Кіровоград, про нібито купівлю у магазині зазначеного твору мистецтва та інших речей: статуетки коня, двох статуеток дівчат, двох напівпідсвічників у вигляді чоловіків, та керосинової лампи у вигляді воїна в обладунках.
02 жовтня 2012 року ОСОБА_10 з ОСОБА_8 , реалізуючи спільні злочинні наміри, направлені на контрабанду камінного годинника, що є культурною цінністю, отримавши попередньо візи на виїзд з України в Республіку Польща, з метою приховування незаконного вивезення зазначеного твору мистецтва, упакували даний годинник разом із іншими предметами, що не становлять культурної цінності, у картонні коробки та на автомобілі «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , прибули у міжнародний автомобільний пункт пропуску «Шегині» Львівської митниці, що у с. Шегині Мостиського району Львівської області.
03 жовтня 2012 року, ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , на МАПП «Шегині», знаючи, що при проходженні митного контролю на смузі руху «зелений коридор» митний огляд транспортних засобів проводиться поверхнево, з метою безперешкодного переміщення зазначеного камінного годинника через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зайняв чергу для руху по цій смузі та взяв у пункті пропуску на смугу контрольний талон для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу без причепа та без товарів, що підлягають обов`язковому письмовому декларуванню.
Надалі, при проходженні митного контролю і митного оформлення автомобіля та багажу на виїзд за межі території України ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 свідомо з метою контрабанди культурної цінності, не провівши її письмового декларування, умисно повідомили співробітникам митниці про відсутність у них заборонених до переміщення предметів. При цьому, ОСОБА_8 , діючи у відповідності до спільного з ОСОБА_10 злочинного плану, пред`явила вищезазначені неправдиві фіскальні чеки про нібито придбання камінного годинника разом із іншими речами у магазині м. Кіровоград.
Однак, свої умисні протиправні дії спрямовані на контрабанду культурної цінності ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки 03 жовтня 2012 року о 14 год. 10 хв. в ході огляду місця події співробітниками Управління СБ України в Тернопільській області в зоні митного контролю по смузі руху № 8 «зелений коридор» у напрямку виїзду з території України в Республіку Польща міжнародного автомобільного пункту пропуску на державному кордоні «Шегині» у задньому багажному відділенні легкового автомобіля «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_10 і в якому слідувала ОСОБА_8 , в одній із картонних коробок, поряд з іншими речами, було виявлено та вилучено камінний годинник на підставці із силуетом дівчини, що тримає глечик, що переміщувався ними з приховуванням від митного контролю.
Таким чином, 03 жовтня 2012 року ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , намагаючись перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю камінний годинник кінця ХІХ - початку ХХ століття, вартістю 16 000 грн., вчинив закінчений замах на контрабанду предмету, що становить культурну цінність.
Також ОСОБА_10 за попередньою змовою з громадянкою ОСОБА_8 повторно вчинив підроблення документів.
Так, у вересні 2012 року за вказівкою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 знайшла через світову мережу Інтернет покупця на декілька експонатів із його колекції, в тому числі культурної цінності - камінного годинника кінця ХІХ - початку ХХ століття, вартістю 16 000 грн., і домовилася з останнім про реалізацію зазначених речей за межами України.
В подальшому, у вересні 2012 року ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаючи, що вищевказаний годинник відноситься до культурних цінностей, та будучи обізнаними у тому, що для його переміщення через митний кордон України з метою подальшого відчуження необхідно провести державну експертизу твору мистецтва, отримати свідоцтво встановленого зразка на право переміщення за кордон та провести письмове декларування його вивезення, вирішили перемістити його через митний кордон України не дотримуючись встановлених законодавством процедур і не проводячи необхідних досліджень.
19 вересня 2012 року ОСОБА_10 для приховування належності камінного годинника до культурних цінностей з метою наступного використання при перетині митного кордону України, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , дав вказівку останній підробити за допомогою реєстратора розрахункових операцій фіскальний чек від імені ПТ «Ампір», м. Кіровоград, № 5698 від 19.09.2012 р. про нібито придбання зазначеного годинника у звичайному магазині.
Надалі, 19, 20, 21 і 22 вересня 2012 року ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою та вказівками ОСОБА_10 , з метою незаконного переміщення культурної цінності - камінного годинника кін. ХІХ - поч. ХХ століття, через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, для маскування належності зазначеного годинника до культурних цінностей та пред`явлення співробітникам Держаної митної служби України повторно виготовила від імені ПТ «Ампір» неправдиві фіскальні товарні чеки № 5715 від 19.09.2012 р., № 5733 від 20.09.2012 р, № 5770 від 21.09.2012 р. і № 5802 від 22.09.2012 р. про нібито купівлю у магазині разом із вказаним твором мистецтва інших речей, які не становлять культурної цінності, зокрема, статуетки коня, двох статуеток дівчат, двох напівпідсвічники у вигляді чоловіків та керосинової лампи у вигляді воїна в обладунках.
При цьому, ОСОБА_10 було відомо, що відповідно до норм чинного законодавства України фіскальний чек є письмовим розрахунковим документом встановленої форми та змісту, що підтверджує факт продажу товарів, засвідчує право власності на них, надрукований у випадках, передбачених Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій.
Таким чином, 19, 20, 21 і 22 вересня 2012 року ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , давши останній вказівки на виготовлення повторно завідомо неправдивих фіскальних чеків, тобто офіційні документи, що надають права, вчинив підроблення документів.
Крім того, ОСОБА_10 за попередньою змовою з громадянкою ОСОБА_8 вчинив використання завідомо підроблених документів.
Так, у вересні 2012 року за вказівкою ОСОБА_10 , ОСОБА_8 знайшла через світову мережу Інтернет покупця на декілька експонатів із його колекції, в тому числі культурної цінності - камінного годинника кінця ХІХ - початку ХХ століття, вартістю 16 000 грн., і домовилася з останнім про реалізацію зазначених речей за межами України.
В подальшому, у вересні 2012 року ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаючи, що вищевказаний годинник відноситься до культурних цінностей, та будучи обізнаними у тому, що для його переміщення через митний кордон України з метою подальшого відчуження необхідно провести державну експертизу твору мистецтва, отримати свідоцтво встановленого зразка на право переміщення за кордон та провести письмове декларування його вивезення, вирішили перемістити його через митний кордон України не дотримуючись встановлених законодавством процедур і не проводячи необхідних досліджень.
19 вересня 2012 року ОСОБА_10 для приховування належності камінного годинника до культурних цінностей з метою наступного використання при перетині митного кордону України, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , дав вказівку останній підробити за допомогою реєстратора розрахункових операцій фіскальний чек від імені ПТ «Ампір», м. Кіровоград, № 5698 від 19.09.2012 р. про нібито придбання зазначеного годинника у звичайному магазині.
Надалі, 19, 20, 21 і 22 вересня 2012 року ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою та вказівками ОСОБА_10 , з метою незаконного переміщення культурної цінності - камінного годинника кін. ХІХ - поч. ХХ століття, через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, для маскування належності зазначеного годинника до культурних цінностей та пред`явлення співробітникам Держаної митної служби України повторно виготовила від імені ПТ «Ампір» неправдиві фіскальні товарні чеки № 5715 від 19.09.2012 р., № 5733 від 20.09.2012 р, № 5770 від 21.09.2012 р. і № 5802 від 22.09.2012 р. про нібито купівлю у магазині разом із вказаним твором мистецтва інших речей, які не становлять культурної цінності, зокрема, статуетки коня, двох статуеток дівчат, двох напівпідсвічники у вигляді чоловіків та керосинової лампи у вигляді воїна в обладунках.
В подальшому, 03 жовтня 2012 року за попередньою змовою з ОСОБА_10 та на виконання його вказівок ОСОБА_8 у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці, рухаючись в автомобілі «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , по смузі руху № 8 «зелений коридор» у напрямку виїзду з території України в Республіку Польща при проходженні митного контролю для переміщення через митний кордон України камінного годинника з метою приховування його належності до культурних цінностей пред`явила старшому інспектору відділу митного оформлення № 4 митного посту «Мостиська» Львівської митниці ОСОБА_12 та інспектору ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 заздалегідь підроблені завідомо неправдиві фіскальні чеки про нібито придбання камінного годинника разом із іншими речами у магазині м. Кіровоград.
Таким чином, 3 жовтня 2012 року ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 намагаючись перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю камінний годинник кінця ХІХ - початку ХХ століття, вартістю 16 000 грн., шляхом пред`явлення при проходженні митного контролю підроблених останньою фіскальних чеків, вчинив використання завідомо підроблених документів.
Не погоджуючись із вищезазначеним вироком подав апеляцію старший прокурор прокуратури Тернопільської області ОСОБА_9 , який просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від 21.11.2014 року скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 201 КК України і призначити покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди без конфіскації майна; за ч.3 ст. 358 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України на 6 (шість) місяців арешту. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_10 у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди без конфіскації майна. ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 201 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди без конфіскації майна; за ч.3 ст. 358 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України на 6 (шість) місяців арешту. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди без конфіскації майна. Мотивує свою апеляцію тим, що вирок суду не відповідає вимогам закону внаслідок неправильного, на його думку, застосування кримінального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Апелянт зазначає, що висновок суду про необхідність застосування при призначенні покарання ст.75 КК України є неправильним і таким, що порушує вимоги ст.ст.65, 75 КК України, оскільки при призначенні покарання не в повній мірі, як вважає апелянт, враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винних, та особам, які вчинили злочини, не призначено покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів. Як зазначає апелянт, судом не здобуто жодної пом`якшуючої обставини передбаченої ч.1 ст.66 КК України, лише враховано їх характеризуючі дані. Як вказує апелянт, засуджені не усвідомили в повному обсязі протиправності вчинених ними діянь і цим не сприяли встановленню істини по справі. На думку апелянта, в суду не було достатніх підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, яке не сприяє утвердженню керівного курсу держави по боротьбі зі злочинністю.
Не погоджуючись із вищезазначеним вироком подала апеляцію засуджена ОСОБА_8 , яка просить вирок Жовківського районного суду Львівської області від 21.11.2014 року скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати її за усіма пунктами обвинувачення. В обґрунтування апеляції покликається на те, що вирок є незаконним у зв`язку із однобічністю та неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та істотного порушення кримінально-процесуального закону. Як зазначає апелянт, не долучено протоколи легалізації оперативних дій, а вони проводилися. Апелянт вказує, що завданням слідства є доведення, що предмети є саме культурною цінністю, це має визначити експерт, проте експертиза по даній справі, як вказує апелянт, відсутня, а експертизи на які посилається суд, як на доказ вини, апелянт просить визнати неналежними та виключити із числа доказів у зв`язку із порушенням ряду вимог закону. Не доведено, на думку апелянта, і факт перетину державного кордону, оскільки, як вважає апелянт, талон не є належним та допустимим доказом. На думку апелянта, обвинувачення грунтується безпосередньо на доказах несумісних з положеннями п.1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як вважає апелянт, суд не навів переконливих підстав, на основі яких за наявності суперечливих показів визнав достовірними одні, і відкинув інші, а також не дав оцінку доказів у їх сукупності.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка заперечила апеляцію засудженої ОСОБА_8 , пояснення засудженої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_14 , які підтримали подану засудженою апеляцію, обговоривши наведені в апеляції доводи та дослідивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція засудженої не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про винуватість засудженої ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 201, ч.3 ст. 358 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винності засуджених у вчиненні злочинів, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 201, ч.3 ст. 358 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_8 в апеляції щодо невстановлення факту перетину кордону, оскільки, кваліфіковані дії засуджених не за закінчений злочин, передбачений ч.2 ст. 201 КК України, а за закінчений замах на вчинення даного злочину.
Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 8 від 30.05.2008, при розгляді справ про контрабанду судам слід мати на увазі, що цей злочин вважається закінченим з моменту незаконного переміщення предметів контрабанди через митний кордон України. Замах на контрабанду має місце, якщо її предмети виявлено до переміщення через митний кордон України (під час огляду чи переогляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі, багажу або особистого огляду тощо). Добровільна відмова від вчинення контрабанди чи порушення митних правил можлива до моменту прийняття митним органом митної декларації.
Таким чином, твердження ОСОБА_8 про невстановлення факту перетину кордону не заслуговують на увагу, так як, предмети, що намагались перевезти було виявлено під час огляду, що підтверджується показами свідків ОСОБА_12 , старшого інспектора відділу митного оформлення, та свідка ОСОБА_13 , інспектора прикордонної служби, які пояснили, що підсудні ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з приховуванням від митного контролю намагались незаконно перемістити через митний кордон України без дозвільних документів культурну цінність - камінний годинник, який приховали серед інших предметів побуту в автомобілі «Toyota Land Сruiser». Також пояснила, що підсудні рухались по «зеленому коридору», без заповнення митної декларації, при усному опитуванні не заявили і не подали на митний контроль культурну цінність, що знаходилась в їх транспортному засобі, а після її виявлення разом із іншими творами мистецтва в ході митного огляду, як підтвердження, що вони є звичайними сувенірами ОСОБА_8 пред`явила фіскальні чеки про нібито їх придбання в магазині.
Аналогічні покази надав свідок ОСОБА_15 , який їхав з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у якості другого водія та свідки ОСОБА_18 головний інспектор відділу митного оформлення та ОСОБА_19 - інспектор першої категорії відділу прикордонної служби.
Допитаний на досудовому слідстві свідок ОСОБА_20 пояснив, що він працює на посаді начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці, який пояснив, що він був присутній 03 жовтня 2012 року при проведенні огляду місця події - замаху на контрабанду культурної цінності, про те, що в багажнику автомобіля «Toyota Land Сruiser», номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_10 і в якому слідувала в Польщу ОСОБА_8 у зоні митного контролю МАПП «Шегині» в напрямку виїзду з території України після проведення митного контролю було виявлено камінний годинник, три статуетки, два напівпідсвічники та гасову лампу. Після виявлення вказаних декоративних виробів ОСОБА_10 та ОСОБА_8 помітно схвилювались, почали поводити себе агресивно, переконували, що ці речі не становлять жодної цінності, а є звичайними сувенірами придбаними в магазині. ОСОБА_10 пояснював, що ці речі він везе як подарунки родичам у м. Варшава, а ОСОБА_8 в підтвердження його слів пред`явила фіскальні чеки про придбання зазначених творів мистецтва у вересні 2012 року в м. Кіровоград.
Допитані на досудовому слідстві свідки ОСОБА_20 - начальник відділу митного оформлення № 4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці, ОСОБА_21 - мистецтвознавець-контролер МАПП «Шегині», ОСОБА_22 - старший оперуповноваженого УСБУ у Львівській області, ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 - оперуповноважені УСБУ в Тернопільській області, ОСОБА_25 та ОСОБА_26 - понятих, які були присутні 03 жовтня 2012 року при проведенні огляду місця події - замаху на контрабанду культурної цінності, пояснили про те, що в багажнику автомобіля «Toyota Land Сruiser», номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_10 і в якому слідувала в Польщу ОСОБА_8 у зоні митного контролю МАПП «Шегині» в напрямку виїзду з території України після проведення митного контролю було виявлено камінний годинник, три статуетки, два напівпідсвічники та гасову лампу. Після виявлення вказаних декоративних виробів ОСОБА_10 і ОСОБА_8 помітно схвилювались, почали поводити себе агресивно, переконували, що ці речі не становлять жодної цінності, а є звичайними сувенірами придбаними в магазині. ОСОБА_10 пояснював, що ці речі він везе як подарунки родичам у м. Варшава, а ОСОБА_8 в підтвердження його слів пред`явила фіскальні чеки про придбання зазначених творів мистецтва у вересні 2012 року в м. Кіровоград.
Виходячи із практики Європейського суду як джерела права, колегія суддів приходить до переконання, що для оцінки обставин справи на предмет наявності ознак підбурювання особи до вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів і в кінцевому випадку з`ясування того, чи мало місце порушення п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини (право на справедливий суд) у зв`язку з провокацією злочину, на що покликається ОСОБА_8 у своїй апеляції, необхідно проаналізувати рішення Європейського суду з прав людини, зокрема постановлені ним у справах: «Раманаускас проти Литви», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Ваньян проти Російської Фендерації».
Так, Європейським судом з прав людини встановлено обставини за яких має місце підбурювання до вчинення злочину, зокрема, п.55 постанови по справі «Раманаускас проти Литви»: підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений(див. зазначене рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», п. 38; з метою протиставлення див. ухвалу від 7 вересня 2008 р. щодо неприйнятності справи «Юрофінаком» проти Франції», № 58753/00).
Так, у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» ЄСПЛ дійшов висновку, що компетентні органи не мали вагомих підстав підозрювати ОСОБА_27 де ОСОБА_28 у тому, що він був торговцем наркотиками; навпаки, раніше він не мав судимості і не перебував під слідством, кримінальні справи проти нього не порушувалися. Справді, він не був відомий працівникам поліції, які увійшли в контакт із ним за посередництвом ОСОБА_29 та ОСОБА_30 (див. § 10). Крім того, у будинку заявника наркотиків не було; він отримав їх у третьої особи, яка, у свою чергу, взяла їх в іншої особи (див. § 11). У рішенні Верховного Суду від 5 травня 1998 р. також не зазначено, що під час арешту у заявника було виявлено наркотиків більше, ніж його просили поліцейські, і що, таким чином, він вийшов за межі того, до чого його спонукали працівники поліції. Суд також не виявив жодних доказів на підтримку аргументів Уряду про те, що заявник мав намір вчинити злочин. За таких обставин можна зробити висновок, що двоє поліцейських не обмежилися пасивним розслідуванням злочинної діяльності ОСОБА_27 де ОСОБА_28 , а навпаки, вдалися до спонукання вчинити злочин. Враховуючи ці обставини, Суд дійшов висновку, що працівники поліції вийшли за межі функцій негласних агентів і спровокували злочин, а тому немає жодних причин вважати, що без їхнього втручання злочин було б учинено. Це втручання та його використання у цьому спірному кримінальному провадженні означало, що із самого початку заявник був однозначно позбавлений права на справедливий судовий розгляд. Отже, мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.
Якщо виділити всі сформульовані Судом у Постанові «Ваньян проти Російської Фендерації» вимоги до проведення «перевірочної закупівлі», то ми побачимо, що він вказав, що: для проведення «перевірочної закупівлі» у правоохоронних органів повинні бути конкретні відомості про те, що особа займається протиправною діяльністю, з метою перевірки яких і проводиться даний захід; наявність цих відомостей має бути перевірено судом, і простого посилання на те, що вони були в розпорядженні відповідних органів, тут недостатньо; використання для обвинувачення особи доказів, отриманих у результаті підбурювання її до вчинення злочину, тобто проведення «перевірочної закупівлі» за відсутності конкретних перевірених відомостей, порушує принцип справедливості судового розгляду.
З досліджених матеріалів кримінальної справи стало відомо, що ОСОБА_8 працювала у 2012 році директором ПП «Ломбард-Бірюза ОСОБА_8 , ОСОБА_11 » та з 2006 року зареєстрована як фізична-особа підприємець. Як вказує у своїх показах від 16.10.2012 року ОСОБА_8 (Т.2 а.с.5-10) приблизно влітку 2012 року до неї звернувся ОСОБА_10 з пропозицією знайти для нього покупця його старовинних предметів та дав їх фотознімки. З використанням мережі Інтернет ОСОБА_8 вказує, що почала шукати покупців, так вона знайшла чоловіка, який представився ОСОБА_31 , мешканець Тернопільської області, та зателефонувала на вказаний у мережі контактний номер телефону та відправила фотографії через мережу Інтернет на його електронну адресу.
Таким чином, вказівка апелянта ОСОБА_8 на провокацію чи підбурювання до вчинення нею злочину є безпідставною, оскільки, самого схиляння ОСОБА_8 до вчинення таких не було тому, що засуджена самостійно вийшла на зв`язок із покупцем і надіслала пропозицію на продаж, це також підтверджує той факт, що вказаний злочин був би вчинений за будь-яких інших об`єктивних обставин, а тому немає жодних причин вважати, що без втручання правоохоронців злочин не було б учинено. Крім цього, ОСОБА_8 , як вбачається із показів самої засудженої (Т.5 а.с.148), ОСОБА_32 сказав, що йому потрібно подивитися ці речі на фото, отже, ОСОБА_8 велися переговори із замовником не лише по одній речі, а вона виставляла різні пропозиції, щоб зацікавити потенційного покупця.
Також, в цих же показах, ОСОБА_8 вказала, що з ОСОБА_33 вела розмови весь серпень та вересень, і він розповідав що це можна везти, а це не можна везти, він говорив що з України вивозити не можна. Виходячи із таких показів, потенційний покупець надав ОСОБА_8 інформацію, що серед тих, які вона пропонує йому на купівлю є такі речі, які заборонені до вивезення з України. Повторно в показах (Т.5 а.с.149) ОСОБА_8 вказала, що ОСОБА_32 за документи нічого не говорив, він говорив яку культуру не можна вивозити і все.
Таким чином, ОСОБА_8 не було спровоковано до вчинення будь-якого злочину будь-ким. Засуджена самостійно відшукала покупця і пропонувала до продажу різноманітний товар чим самостійно розповсюдила інформацію, тобто вчинила активні дії, спрямовані на вчинення інкримінованого злочину.
На підставі аналізу вищенаведених рішень ЄСПЛ, колегія суддів приходить до висновку, що працівники правоохоронних органів мали вагомі підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчинені злочинів, у тому числі і в контрабанді, оскільки, вона з 2008 року працювала на посаді директора ПП «Ломбард-Бірюза ОСОБА_8 , ОСОБА_11 » та самостійно розмістила в мережі Інтернет інформацію про продаж старовинних речей та вчиняла активні дії, спрямовані на відшукування покупців і зв`язувалась з потенційним покупцем ОСОБА_33 із м. Тернопіль, також самостійно подавала документи необхідні для отримання візи на перетин кордону.
Щодо тверджень апелянта, якими вона ставить під сумнів допустимість та належність висновку експертного дослідження, колегія суддів, вважає такі безпідставними.
Із матеріалів справи вбачається, що було проведено два експертних дослідження, а саме: висновок експерта № 5/010 від 12.10.2012 р., проведеної у справі мистецтвознавчої експертизи, вбачається, що камінний годинник, який 03.10.2012 р. у МАПП «Шегині» Львівської митниці ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб намагалися контрабандним шляхом перемістити через митний кордон України, є культурною цінністю, вартістю 16 000 грн. /т. 1 а.с. 276-278/; і висновок експерта № 15 від 05.11.2012 р., проведеної у справі повторної мистецтвознавчої експертизи, видно, що така підтвердила, що камінний годинник, який 03.10.2012 р. у МАПП «Шегині» Львівської митниці ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб намагалися контрабандним шляхом перемістити через митний кордон України, є культурною цінністю, вартістю 16 000 грн. /т. 1 а.с. 290-292/
Відповідно до постанови про призначення повторної мистецтвознавчої експертизи від 26.10.2012 року, 18.10.2012 року обвинувачений ОСОБА_10 , після пред`явлення йому акту №5/010 від 12.10.2012 року, проведеної у справі мистецтвознавчої експертизи, заявив, що з її результатом не згідний і сумнівається в її правильності. 26.10.2012 року, ознайомившись із вищевказаним актом, підозрювана ОСОБА_8 висловила свій сумнів в об`єктивності проведеної мистецтвознавчої експертизи. Також, встановлено, що повторна експертиза була проведена для усунення сумнівів в правильності проведеної у справі мистецтвознавчої експертизи.
Відповідно до п.3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).
Згідно з ст.ст. 85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Однак такі обставити у вказаній кримінальній справі відсутні, а вказівка на неналежність та недопустимість повторної експертизи в даній кримінальній справі є необґрунтованою. Крім цього, ні в матеріалах кримінальної справи ні в обґрунтуванні апеляції не вказано чи заявлялись ким-небудь клопотання про призначення третьої експертизи.
Як встановлено перевіркою матеріалів кримінальної справи, судовий розгляд у ній, всупереч доводам апеляційної скарги, проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на всебічне, повне й об`єктивне дослідження обставин справи.
Зауваження апелянта безпідставні також і щодо питання підсудності. Апелянт зазначає, що розслідування у даній справі проводилось із порушенням територіальної підсудності, однак, згідно із ч.3 ст. 112 КПК України (в редакції 1960 року) у справах про злочини, передбачені статтями 109, 110, 111, 112, 113, 114, 201, 209, 258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 261, 265-1, 294, 305, 328, 329, 330, 332, 333, 334, 359, 361, 361-1, 361-2, 362, 363, 363-1, 422, 436, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України, досудове слідство провадиться слідчими органів Служби безпеки України.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України (в редакції 1960 року) досудове слідство провадиться в тому районі, де вчинено злочин. Коли місце вчинення злочину невідоме, а також з метою найбільш швидкого і повного розслідування його, слідство може провадитися за місцем виявлення злочину або за місцем перебування підозрюваного, обвинуваченого, або за місцем перебування більшості свідків чи за визначенням прокурора.

Згідно з постановою про порушення кримінально справи та визначення її підслідності заступника прокурора Тернопільської області старшого радника юстиції ОСОБА_34 від 26 жовтня 2012 року (Т.1 а.с.6-8) проведення досудового слідства у кримінальній справі стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за ознаками вчинення ними за попередньою змовою групою осіб, повторно підроблення документів та використання завідомо підроблених документів, тобто за ознаками злочинів, передбачених ч.3 і ч.4 ст. 358 КК України доручено слідчим УСБУ в Тернопільській області.
Відповідно до постанови про порушення кримінально справи, прийняття її до свого провадження та об`єднання кримінальних справ слідчого слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_35 від 26 жовтня 2012 року (Т.1 а.с.3-5) кримінальну справу стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , щодо вчинення ними за попередньою змовою групою осіб закінченого замаху на контрабанду культурної цінності з приховуванням від митного контролю, тобто за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 і ч.2 ст. 201 КК України, прийнято до свого провадження слідчим та об`єднано з кримінальною справою №342.
Таким чином, підслідність даної кримінально справи було визначено заступником прокурора Тернопільської області на виконання вимог ч.1 ст. 116 КПК України (в редакції 1960 року).
Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо винуватості засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 судом першої інстанції не допущено, в судовому засіданні досліджені всі обставини, які могли мати значення для постановлення обґрунтованого і законного рішення у справі. Отже доводи у апеляційній скарзі з цього приводу є безпідставними.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів,-
ухвалила:
апеляцією засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 21.11.2014 року - залишити без змін.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3