Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1-337/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Височин Ю.В.,

за участю прокурорів Ільїна Ю.А. та Крижановського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово непрацюючого, військовозобовязаного, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5 та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_6, -

по обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 працюючи на посаді вантажника ВНП «Свіспорт», який згідно інструкції Ш-20в72 від 25.03.2009 року та додаткового типового договору №ПО-04-06 від 22.08.2007 року про повну матеріальну відповідальність є матеріально відповідальною особою, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

02.05.2010 року, ОСОБА_1, знаходячись на своєму робочому місці вантажника ВНП «Свіспорт» у відділі комплектування багажу терміналу «В» ДП «МА «Бориспіль», розташованому в м. Бориспіль - 7 Київській області, в ході виконання своїх обов'язків з комплектування багажу на рейс №2123, сполученням «Київ - Хургада», звернув увагу на одну з валіз, що, як в подальшому з'ясувалось належить ОСОБА_2 ОСОБА_3. Після чого, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, відкрив вказану валізу, звідки вийняв та привласнив годинник марки «ТІ380Т», вартістю 300 євро (згідно курсу НБУ станом на 02.05.2010 року складає 1050, 66 грн. за один євро, тобто на загальну суму 3151 грн. 98 коп.). Після чого, одягнувши привласнений годинник собі на руку, та закривши валізу, й закінчивши завантаження літака, з місця вчинення злочину пішов терміналу аеропорту, під час чого й був затриманий працівниками міліції.

В результаті злочинних дій потерпілому ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 було завдано матеріального збитки на загальну суму 3151 грн. 98 коп.

Такі дії ОСОБА_1, які виразились у привласненні майна, яке б ввірено особі чи перебувало в його віданні, органами досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав згоду на проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст. 299 КПК України, оскільки він не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному висновку. При цьому судом встановлено, що підсудний правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позицій. Тому заслухавши думку підсудного та прокурора й розяснивши їм положення ст. 299 КПК України, про те що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються за виключенням документів, що характеризують особу підсудного, речові докази та судові витрати в справі.

Підсудний ОСОБА_1 під час судового розгляду показав, що він дійсно 02.05.2010 року приблизно о 10 год., він заступив на робочу зміну і виконував свої обовязки. До цього з ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність з підприємством. Приблизно о 10 год. 40 хв. він отримав вказівку від диспетчера разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розвантажувати багаж з літака рейсу, сполученням «Анталія - Київ», а після цього завантажувати багаж на літак, рейсу №2123, сполученням «Київ-Хургада», Це був один і той же літак. Вони розвантажили багаж, а після цього почали завантажувати багаж. Під час завантажування багажу до літака рейсу №2123, сполученням «Київ - Хургада», ОСОБА_5 знаходився у відсіку №4, він у відсіку № 3, а ОСОБА_4 при цьому подавав їм багаж. Кожен з них працював в своєму відсіку і ОСОБА_5 стояв спиною до нього. Коли він завантажував багаж, то його увагу привернула валіза, червоного кольору, на блискавці. Він, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, так як кожен виконував свою роботу, відкрив вказану валізу, де серед речей була невелика сумочка, відкривши яку він побачив предмети гігієни і серед них були часи на шкіряному ремінці. Він дістав вказані часи, марки «ТІ880Т», на шкіряному ремінці, коричневого кольору. У нього виник умисел на їх крадіжку і закрив валізу, а часи надів на руку, і продовжував виконувати обовязки. Коли вони закінчили завантаження багажу, і йшли до кімнат відпочинку, то їх зупинили працівники міліції, та в ході поверхневого огляду працівник міліції ОСОБА_6 на його руці виявив часи, марки «ТІ880Т», які були на шкіряному ремінці, коричневого кольору, з металевою застібкою. На питання ОСОБА_6 він пояснив, що вказані часи належать не йому, а були викрадені ним з валізи, червоного кольору, при завантаженні багажу на літак рейсу №2123, сполученням «Київ-Хургада». Після цього, його було доставлено до ЛВ на ПВТ і вході огляду місця події вказані часи були вилучені в присутності понятих. Крім цього було складено відповідний протокол, де він і поняті поставили свої підписи. В ході огляду місця події, в присутності понятих, він пояснив, що викрав вказані часи з валізи червоного кольору, при завантаженні багажу на літак рейсу №2123, сполученням «Київ-Хургада». Пояснити свою поведінку в судовому засіданні не зміг. Просив застосувати до нього мінімальне покарання. У скоєному розкаявся, вину визнав, просив суворо не карати.

Враховуючи покази підсудного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому органами досудового слідства злочині доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 191 КК України кваліфіковані правильно, оскільки останній привласнив майно (наручний годинник), що було ввірено останньому та перебувало в його віданні при здійсненні вантажних робіт в аеропорту "Бориспіль". Злочин вчинено за обставин, зазначений в обвинувальному висновку.

З цього приводу у суду відсутні сумніви з приводу призначення ОСОБА_1 покарання, передбаченого санкцією кримінального закону за скоєння злочину, в якому підсудний обвинувачується.

Призначаючи покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу підсудного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання, у звязку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_1 покарання у виді штрафу.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, в якому обвинувачується підсудний є середньої тяжкості.

Визнання вини підсудним, його щире каяття у скоєному та активне сприяння ним розкриттю злочину суд визнає обставинами, які помякшують його відповідальність. Крім того потерпілий щодо відшкодування завданої шкоди претензій не заявляв, оскільки годинний було повернуто працівниками міліції на досудовому слідстві.

Обтяжуючих відповідальність підсудного обставин судом не встановлено, про них не зазначив і прокурор.

Судом при призначенні покарання також враховано, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а також за місцем колишньої роботи, характеризується з позитивної сторони. Підсудний має на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7. У лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Раніше є не судимим.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_1 мінімального розміру штрафу визначеного загальною частиною КК України в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

При цьому суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_1 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, повязані з матеріальною відповідальністю особи на строк один рік.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів.

При вирішенні питання про речові докази (а.с. 30, 31), суд враховує вимоги ст. 81 КПК України, на підставі якої останні потрібно залишити у користуванні власника ОСОБА_2, Луї, ОСОБА_3, на зберігання якому були передані.

Судових витрат по справі не встановлено, про них не зазначив і прокурор.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_1 (а.с. 33) слід залишити у виді підписки про невиїзд, яку після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Керуючись ст.ст. 322, 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та призначити йому за цією статтею покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п'ятсот десять) грн. в рахунок Державного бюджету України, з позбавленням права обіймати посади повязані з матеріальною відповідальністю особи строком на 1 (один) рік.

Засуджений ОСОБА_1 зобовязаний в місячний строк сплатити суму штрафу з моменту набрання вироком суду законної сили.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади підлягає окремому виконанню.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишити підписку про невиїзд, а після набрання вироком законної сили, - запобіжний захід скасувати.

Речовий доказ по справі: годинник марки «ТІ380Т», вартістю 300 євро, що згідно курсу НБУ станом на 02.05.2010 року складає 3151 грн. 98 коп., - залишити в користуванні ОСОБА_2, Луї, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянина ОСОБА_8.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 15 діб через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції.

Суддя С.М.Вознюк