Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів:ОСОБА_10, ОСОБА_11,
розглянула в судовому засіданні 19 жовтня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

такого, що судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_6, зазначені судові рішення щодо якого не оскаржуються.

За вироком суду, ОСОБА_5 13 квітня 2014 року приблизно о 19.00 год. у стані алкогольного сп'яніння, діючи у групі з ОСОБА_6 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, на тролейбусній зупинці біля станції метро «Академіка Барабашова» у м. Харкові безпричинно з хуліганських спонукань почав чіплятися до раніше незнайомих ОСОБА_7 та його неповнолітнього сина ОСОБА_8, провокуючи їх на конфлікт, висловлюючись при цьому нецензурною лайкою. Бажаючи уникнути конфлікту, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зайшли до тролейбусу маршруту №24, звідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та невстановлені в ході досудового розслідування особи, грубо порушуючи громадський порядок, висловлюючи явну неповагу до суспільства, на очах у обурених громадян, діючи з особливою зухвалістю, виштовхали їх, завдавдаючи при цьому тілесних ушкоджень. Поваливши на підлогу та витягнувши за ноги з тролейбуса ОСОБА_8, виштовхавши з тролейбуса його батька, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та невстановлені в ході досудового розслідування особи нанесли їм на зупинці численні удари кулаками та ногами по тулубу, голові та ногам. В результаті зазначених протиправних дій потерпілим були завдані тілесні ушкодження та пошкоджено їх майно загальною вартістю 3720 грн.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень шляхом застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що з огляду на зміст оскаржуваної ухвали, на його думку, залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 296 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про безпідставне незастосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, а також щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції послався у вироку на характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_5, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем навчання характеризується позитивно, офіційно не працює, а також взяв до уваги обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння та відсутність пом'якшуючих покарання обставин.

З урахуванням характеру і суспільної небезпеки скоєного, даних про особу ОСОБА_5, який не визнав своєї протиправної поведінки, зухвало ставився до потерпілих як під час вчинення кримінального правопорушення, так і під час судового слідства, взявши до уваги думку потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі у межах, встановлених санкцією статті, за якою він притягувався до кримінальної відповідальності.

При цьому, суд першої інстанції, зваживши на можливість застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, з аналогічним проханням про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням засуджений звертався до суду апеляційної інстанції. Однак, апеляційний суд, погоджуючись із визначеними районним судом видом та розміром покарання, обґрунтовано зазначив, що воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Таким чином, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання погоджується і колегія суддів.

Наведені у касаційній скарзі доводи захисника, попри їх сукупність та зміст, не спростовують правильність визначення судами форми відбування покарання, оскільки не применшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення настільки, щоб можна було прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, а тому колегія суддів не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК.

Покарання, призначене ОСОБА_5, відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника, відсутні.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11