Недригайлівський районний суд Сумської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2010 року, Недригайлівський районний суд Сумської області в складі

головуючого судці -Жмурченка В.Д.,

при секретарі - Коваль В.В.

за участю прокурора - Подолінного Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду смт. Недригайлів справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженець с. Ленінське Лебединського району, житель м. Суми. АДРЕСА_1; українець; громадянин України; освіта середня - спеціальна; за спеціальністю слюсар контрольно-вимірювальних приладів та автоматики; підприємець, одружений, раніше не судимий.

за ст. 172 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 впродовж тривалого часу систематично допускає численні грубі порушення конституційних прав найманих працівників та законодавства України про працю.

Так, в порушення вимог ст.ст. 24, 241 КЗпП України, зазначеним суб'єктом господарювання трудові договори з найманими працівниками не укладалися, в державній службі зайнятості не реєструвалися. Встановлено, що 8 громадян працювали у підприємця ОСОБА_1 без укладення письмових трудових договорів.

Всупереч вимогам Закону України «Про оплату праці», підприємцем ОСОБА_1 заробітна плата працівникам фактично сплачувалася у «конвертах», тобто неофіційно. Вказаними діями ОСОБА_1 грубо порушив трудові та конституційні права працюючих у нього працівників, а саме: право на працю шляхом укладення трудового договору, на захист і опіку з боку держави, на включення стажу роботи в трудовий стаж працівника, на нешкідливі та безпечні умови праці, на пенсійне забезпечення в старості, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування на випадок безробіття, на матеріальне забезпечення від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а також у випадку повної або часткової втрати працездатності, на звернення до суду для вирішення трудових спорів та інші права.

Відрахування податку з доходів фізичних осіб та внесків до Пенсійного Фонду України та фондів державного соціального страхування із заробітної плати найманих працівників підприємцем ОСОБА_1 не здійснюється.

Документація про прийняття на роботу, нарахування та виплату заробітної плати, розміри і підстави відрахувань із заробітної плати, тощо, у ФОП ОСОБА_1 до червня 2010 року не велася, чим порушено вимоги ст.30 Закону України «Про оплату праці».

Підприємцем ОСОБА_1 систематично допускалися порушення вимог ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», де передбачено обов'язок роботодавця виплачувати заробітну плату регулярно в робочі дні, не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, а також вимоги ст. 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від роботодавця, провадиться в день звільнення.

Так, підприємцем ОСОБА_1 не проведено остаточний розрахунок після звільнення з роботи з працівниками ОСОБА_2 в сумі 200 грн. та ОСОБА_3 в сумі 600 грн.

Всупереч вимогам ст.ст. 106, 107 КЗпП України підприємець ОСОБА_1 своїм працівникам додаткову оплату за їх роботу у святкові, вихідні та неробочі дні не проводив.

Підприємцем ОСОБА_1 порушуються вимоги ст.74 КЗпП України щодо обов'язкового надання найманим працівникам щорічних відпусток. Грошова компенсація, як це передбачено ст.83 КЗпП України, не виплачувалась.

В порушення вимог ст. 96 КЗпП при встановленні окладу продавцям не враховано кваліфікацію працівника та складність виконуваної ним роботи.

Крім того, допускаючи грубі порушення законодавства про працю України відносно своїх працівників, підприємець ОСОБА_1 був усвідомлений про те, що у частини його працівників - жінок маються діти віком до чотирнадцяти років, а саме у ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вищеперелічені порушення законодавства про працю України, підприємець ОСОБА_1 допускав стосовно найманих працівників, які працювали у нього з 2003 року до травня 2010 року., тобто до часу порушення кримінальної справи стосовно нього.

Так, визнана у справі потерпілою ОСОБА_2 працювала у ОСОБА_1 продавцем із 11.01.2009 року по 7.05.2010 року за графіком п'ять днів на тиждень з 08 -00 до 20 години, без перерви на обід, вихідні дні середа та субота. Щорічна оплачувана відпустка їй надана не була. Не проведена компенсація за роботу у святкові дні. При цьому письмовий трудовий договір із нею не був укладений. Після звільнення з роботи, підприємець ОСОБА_1 не виплатив заборгованість по заробітній платі в сумі 200 грн.

Визнана у справі потерпілою ОСОБА_7 працювала продавцем з вересня 2003 року по грудень 2005 року. Не проведена компенсація за роботу у святкові дні. При цьому письмовий трудовий договір із нею укладений не був.

Визнана у справі потерпілою ОСОБА_8 працювала продавцем продовольчих товарів із 2003 року по кінець 2005 року. При цьому письмовий трудовий договір із нею укладений не був.

Визнана у справі потерпілою ОСОБА_6 працювала продавцем продовольчих товарів із 2003 року по грудень 2005 року. Письмовий трудовий договір із нею укладений не був. Заробітну плату отримувала один раз у місяць.

Визнана у справі потерпілою ОСОБА_3 працювала продавцем із середини червня 2009 року по серпень 2009 року, але письмовий трудовий договір із нею укладений не був. Графік роботи із 08-00 до 20-00, без обідньої перерви. Компенсація за роботу у святкові дні не здійснювалася. Після звільнення ОСОБА_1 не виплатив заборгованість по заробітній платі в сумі 600 грн.

Визнана у справі потерпілою ОСОБА_4 працювала продавцем продовольчих товарів листопада 2006 року по вересень 2007 року, але письмовий трудовий договір із нею укладений не був. Графік роботи із 08-00 до 20-00, без обідньої перерви. Компенсація за роботу у святкові дні не здійснювалася, компенсацію за невикористану відпустку не отримала.

Визнана у справі потерпілою ОСОБА_9 працювала з січня 2007 року по вересень 2007 року продавцем, але трудовий договір із нею укладений не був. Працювала із 08-00 до 20-00, без перерви на обід. Компенсацію за невикористану щорічну відпустку не отримала.

Визнана у справі потерпілою ОСОБА_5 працювала у ОСОБА_1 без укладення трудового договору із листопада 2009 року по 1 червня 2010 року.

Про грубість порушень підприємцем ОСОБА_1 вимог законодавства України про працю свідчить їх систематичність, поширеність (велика кількість потерпілих) та тривалість.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину за пред"явленим звинуваченням визнав та пояснив суду , що порушення трудового законодавства на підприємстві мало місце.

В цілому він намагався всім працівникам виплачувати заробітну плату. Відомостей по заробітній платі він не вів.

Про те що у деяких його найманих працівників малися неповнолітні діти він знав. На даний час недоліки він усунув.

Крім визнання вини самим підсудним його вина в скоєному злочині стверджується показами потерпілих.

Допитані в судовому засіданні в якості потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5 свої покази які вони давали на досудовому слідстві підтримали в повній мірі, претензій до підсудного не мають, на суворості покарання не наполягають.

Враховуючи думку учасників судового розгляду а також повне визнання вини підсудним та його щире та відверте каяття в скоєному суд вважає за доцільним відповідно до ст. 299 ч.3 КПК України обмежити дослідження фактичних обставин справи допитом підсудного.

Враховуючи вище викладені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина підсудного в скоєнні злочину, в судовому засіданні, доведена повністю.

Дії підсудного суд кваліфікує за ч. 2 ст. 172 КК України, як інше грубе порушення законодавства про працю вчинені щодо матерів які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу підсудного та обставини, що пом'якшують та обтяжчують покарання.

ОСОБА_1 по місцю свого проживання характеризується з позитивної сторони.

Обставинами, що пом'якшують покарання є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину шляхом правдивих показів як на досудовому слідстві так і в суді, відшкодування збитків потерпілим та позиція потерпілих щодо м'якості призначення покарання.

Обставин, що обтяжчують покарання судом не встановлено.

По даній справі був заявлений цивільний позов.

Відповідно до ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода завдана неправомірними діями фізичній або юридичній особі відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпіла ОСОБА_3 просить суд стягнути з ОСОБА_1 600 заборгованості по заробітній платі.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника з роботи виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

На думку суду даний позов підлягає задоволенню крім того і сам підсудний його визнав в повній мірі.

Керуючись ст..ст..323, 324 КПК України,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину передбаченого ст. 172 ч.2 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 600 грн. заборгованості по заробітній платі.

Запобіжний захід залишити підписку про невиїзд до набранням вироком законної сили.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд протягом п'ятнадцяти діб з моменту його оголошення.

Суддя: В.Д. Жмурченко