Справа №1-2/10 23.11.2010 23.11.2010 23.11.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-714/2010р. Головуючий 1-ї інстанції Міняйло М.П.
Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого: Царюка В.В.

суддів: Войтовського С.А., Дзюби Ф.С.,

при секретарі Рябеженко А.А.,

за участю прокурора Голуба В.М.,

захисника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією старшого прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України на вирок військового місцевого суду Миколаївського гарнізону від 14 липня 2010 року, яким:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не судимого

- засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до 2-х років 6-ти місяців позбавлення волі

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 , не судимого

- засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до 2-х років 6-ти місяців позбавлення волі

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, не судимого

- засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до 4-х років позбавлення волі.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «про амністію» ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звільнено від відбуття покарання.

За ч.ч. 4, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 410 КК України ОСОБА_5 та за ч. 2 ст. 410 КК України ОСОБА_3, ОСОБА_4М - виправдано в звязку з недоведеністю їх вини.

Постановлено стягнути в рахунок відшкодування судових витрат: з ОСОБА_5 1503,60 грн., з ОСОБА_3 500 грн., та з ОСОБА_4 500 грн., а витрати в сумі 4434,39 грн. прийняти за рахунок держави.

Згідно вироку ОСОБА_5 визнано винним у тому, що вечором 31 липня 2008 року він власним автомобілем перемістив із гаража, де він незаконно зберігав, вибухові речовини і пристрій на пр. Леніна і біля магазину - «100» збув ОСОБА_6 без передбаченого законом дозволу 9 вибухових пакетів, 2 електричні вибухові пакети та 4 імітаційні патрони «ИМ-120М» з детонаторами.

2 вересня 2008 року близько 1200 годин ОСОБА_5 автомобілем НОМЕР_1 перемістив зі свого гаража, де він зберігав вибухові речовини на ріг вулиць К. Лібкнехта і Адміральської і збув без передбаченого законом дозволу ОСОБА_6 40 вибухових пакетів.

В середині вересня 2008 року ОСОБА_4, знаходячись на території, яка прилягає до військової частини знайшов сумку, в якій, на його погляд, знаходились вибухові пакети. Вказану сумку він залишив схованою і незаконно привласнив знайдене та повідомив про це ОСОБА_3

Пізніше ОСОБА_4 разом із ОСОБА_3 прибули до місця схову вибухових пакетів, де ОСОБА_4 передав без передбаченого законом дозволу близько 100 вибухових пакетів ОСОБА_3, який після їх придбання через деякий час перемістив автомобілем до місця зустрічі з ОСОБА_5П і незаконно збув останньому вказану кількість вибухових пакетів. ОСОБА_5, придбавши вибухові пакети, перемістив автомобілем у свій гараж, де вони незаконно зберігалися.

У другій половині дня 29 вересня 2008 року ОСОБА_5 власним автомобілем без передбаченого законом дозволу перемістив зі свого автогаража до Миколаївської філії транспортної компанії «Автолюкс» і переслав посилкою через вказану фірму ОСОБА_6 в м. Київ 80 вибухових пакетів.

22 жовтня 2008 року ОСОБА_5 перемістив без передбаченого законом дозволу власним автомобілем із гаражного боксу до транспортної компанії «Автолюкс» і переслав посилкою 5 імітаційних патронів «ИМ-82Д07М» і 2 імітаційні патрони «ИМ-120М» в м. Київ Гончаренко.

В кінці жовтня 2008 року ОСОБА_5 перемістив без передбаченого законом дозволу у власному автомобілі 23 вибухових пакети з приміщення гаражного боксу до будинку № 3, розташованого по вул. Паризької Комуни м. Миколаєва де незаконно збув їх громадянину ОСОБА_7.

25 листопада 2008р., під час проведення огляду автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, було вилучено 7 вибухових пакетів.

26 листопада 2008 року під час проведення обшуку у приміщенні, належного ОСОБА_5 гаражного боксу № 250, який знаходиться у автокооперативі «Північний» м. Миколаєва було виявлено та вилучено 6 вибухових пакетів.

В апеляції прокурор просить вирок військового місцевого суду скасувати постановивши свій вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні злочину передбаченого ч. 1, ч. 4 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 410 КК України, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати винними за ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 410 КК України та призначити їм покарання під час апеляційного розгляду в межах запропонованих прокурором з позбавленням військового звання та права обіймати посади, повязані з адміністративно-розпорядчою діяльністю.

Вважає, що вирок війскового суду підлягає скасуванню в звязку з неправильним застосуванням судом кримінального закону, невідповідністю висновків викладених у вироку фактичним обставинам справи та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених.

Посилається на те, що вина засуджених повністю доведена зібраними по справі досудовим слідством доказами, а саме їх свідченнями, протоколами про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів, акту документальної ревізії, а факт викрадання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надлишкового військового майна з військової частини А-0224 достовірно встановлено.

На його думку при призначенні покарання судом безпідставно не взято до уваги те, що злочини засудженими вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, засуджені свою вину не визнали, а обставин, які помякшують покарання не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, прокурора в підтримку доводів апеляції, засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_2, які просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів находить її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідженими в судовому засіданні доказами вина засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, доказана і апелянтом не заперечується.

Доводи апелянта про безпідставне виправдання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за ч.2 ст. 410, а ОСОБА_5 за ч.ч. 4, 5 ст. 27, ч.2 ст. 410 КК України є непереконливими.

Виправдовуючи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по вище вказаним статтям, суд дав належну оцінку доказам, якими обґрунтовувалося це обвинувачення.

Так, військовий суд обґрунтовано дійшов висновку про неналежне зясування органами досудового слідства причин зміни обвинуваченими своїх первинних свідчень та взагалі не спростував версії ОСОБА_4 про знайдення ним, а не викрадення вибухових речовин, оскільки не провів ні єдиної слідчої дії на спростовування цієї версії.

Військовий суд також правильно звернув увагу на помилковість

посилання слідчого на те, що обвинуваченими не надані докази їх непричетності до вчинення умисних злочинів, так як це суперечить вимогам ст. 22 КПК України, де вказано, що слідчий не вправі перекладати обовязок доказування вини на обвинувачених.

Доводи апелянта про те, що судом неналежно оцінені докази, які підтверджують причетність підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_4

до викрадення вибухових речовин за попередньою змовою групою осіб, повторно, а ОСОБА_5 до схиляння ОСОБА_3 та сприяння йому у викраденні вибухових речовин за попередньою змовою, повторно, є безпідставними, оскільки аналіз в апеляційній скарзі доказів, а саме: показань обвинувачених на начальній стадії слідства, свідка ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, даних роздавально-сдавальних відомостей, постових відомостей, огляду карток обліку, маркіровкою викраденого, даними протоколів про наслідки здійснення оперативно-розшукових заходів по зняттю інформації з каналу мобільного звязку ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є безпідставними, оскільки судом ці докази ретельно досліджені і суд прийшов до правильного висновку, що вони не містять даних, які б вказували на наявність в діях підсудних попередньої змови на викрадення вибухових речовин та на повторність таких дій.

Сам характер дій підсудних, а саме, що ОСОБА_4 за гроші продавав вибухові речовини ОСОБА_3, а той в свою чергу продавав ці речовини ОСОБА_5, також не можуть свідчити про наявність між ними попередньої змови на викрадення вибухових речовин.

Згідно акту документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини А-0224 за період з 01 січня 2006 р. по 01 січня 2009 р. складу РАО боєприпасів поточного постачання в період виконання ОСОБА_4 обовязків начальника складу недостач, надлишків, викрадення не виявлено.

Дані цього акту також спростовують причетність підсудних до викрадення вибухових речовин.

При таких обставинах військовий суд прийшов до правильного висновку про виправдання підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ст.410 ч.2 КК України, а ОСОБА_5 за ч.ч. 4,5 ст. 27, 410 ч.2 КК України, за недоведеності їх вини у скоєнні цього злочину.

Що стосується покарання, то воно засудженим ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 призначено з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винних та обставин, що помякшують покарання.

Також судом обґрунтовано застосовано до засуджених ОСОБА_3О, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Закон України «Про амністію» від 26 грудня 2008 року.

Підстав для скасування вироку та постановлення нового вироку відносно засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію старшого прокурора відділу прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок військового місцевого суду Миколаївського гарнізону від 14 липня 2010 року відносно ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, без змін.

Головуючий

судді: