Дата документу Справа № 310/2707/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1233/15
Єдиний унікальний № 310/2707/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 289 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0006291 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який навчається у Приморському професійному аграрному ліцеї, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилаючись на суворість призначеного останньому покарання вказує, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, сприяв їх розкриттю, розкаявся у вчиненому, скоїв кримінальні правопорушення у неповнолітньому віці, є дитиною, що позбавлена батьківського піклування, раніше не судимий, а тому просить врахувати вказані обставини, в якості пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 , та вирок суду першої інстанції змінити, застосувати до останнього ст. 75 КК України.

У запереченнях захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , фактично просить задовольнити скаргу захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України і призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за принципом поглинення покарань, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Міра запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишена у виді тримання під вартою. Строк покарання ухвалено обчислювати з 17.03.2015 року.

Також вказаним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, та виправдано за ч. 1 ст. 304 КК України, вирок стосовно якого не оскаржується.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 14 000 грн., а також в солідарному порядку зі ОСОБА_10 та ОСОБА_6 витрати на проведення експертизі в сумі 2442,3 грн. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 27 грудня 2014 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшли до вікна квартири АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 за допомогою викрутки відчинив вікно, через яке вони вдвох проникли до квартири, звідки таємно, при цьому ОСОБА_10 повторно, викрали майно належне ОСОБА_12 , на загальну суму 49 224 гривні, після чого покинули місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

29 грудня 2014 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшли до вікна квартири АДРЕСА_3 , де ОСОБА_10 разом ОСОБА_6 за допомогою ножівки перепиляли металеву решітку на вікні, після чого за допомогою викрутки відчинили вікно. Після цього, діючи сплановано між собою, в той час коли ОСОБА_6 залишився на вулиці дивитися за появою сторонніх осіб, ОСОБА_10 через вікно проник до квартири, звідки взяв та виніс на вулицю майно належне ОСОБА_13 . Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 покинули місце вчинення злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 78 918 гривень, яка у 130 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, та є значним розміром шкоди.

05 січня 2015 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшли до вікна квартири АДРЕСА_4 , розташованої на першому поверсі будинку АДРЕСА_5 , де ОСОБА_10 за допомогою викрутки відчинив вікно, через яке вони вдвох проникли до квартири, звідки таємно, викрали майно належне ОСОБА_14 на загальну суму 4 695 гривень. Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 покинули місце вчинення злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

16 січня 2015 року приблизно о 04 годині 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2103» державний знак НОМЕР_1 , припаркованого біля будинку АДРЕСА_6 , за допомогою уламку ножиць, відчинив його замки, після чого з салону та багажника таємно, повторно, викрав майно належне ОСОБА_15 . Після цього, ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 2 580 гривень.

Крім того, 16 січня 2015 року приблизно о 04 годині 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2105» державний знак НОМЕР_2 , припаркованого біля будинку АДРЕСА_6 , за допомогою уламку ножиць, відчинив його замки, після чого з салону та багажника таємно, повторно, викрав майно належне ОСОБА_16 . Після цього, ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 3 020 гривень.

09 лютого 2015 року приблизно о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2106» державний знак НОМЕР_3 , припаркованого біля будинку АДРЕСА_7 , відчинив не зачинену на замок одну з його дверей, після чого з салону таємно, повторно, викрав належне ОСОБА_17 майно. Після цього, ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_17 майнову шкоду на суму 400 гривень.

11 лютого 2015 року в нічний час, знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_8 ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою подальшого продажу по запчастинам транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 14 000 гривень, належного ОСОБА_11 , відчинив не зачинену на замок одну з його дверей, сів в автомобіль та з`єднавши між собою дроти замку запалення, запустив двигун. Після цього, ОСОБА_6 виїхав на вказаному автомобілі з місця скоєння злочину, тобто таємно протиправно вилучив його у ОСОБА_11 всупереч волі потерпілого та в наступному розпорядився автомобілем на власний розсуд, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 14 000 гривень.

Висновки місцевого суду про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Доводи захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисником не приведено.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а також що останній вчинив злочини, будучи неповнолітнім, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував шкоду потерпілим, а тому призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, а також близьке до мінімального покарання, передбачене санкціями ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, оскільки останній на протязі короткого проміжку часу вчинив 7 (сім) епізодів різних корисливих злочинів, що свідчить про стійкий та систематичний характер його протиправної поведінки та підвищену суспільну небезпечність, матеріальну шкоду частині потерпілим не відшкодував, характеризується за місцем навчання негативно, а тому призначене районним судом покарання у виді позбавленні волі є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом із цим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини, будучи неповнолітнім, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував шкоду потерпілим, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а призначене вироком суду ОСОБА_6 покарання, з урахуванням тяжкості злочинів, пом`якшуючих покарання обставин та даних про його особу, зокрема те, що він є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Зважаючи на зазначене вище, конкретні обставини вчинених ОСОБА_6 діянь, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі санкцій статей Особливої частини КК України, що передбачають відповідальність за вчинені злочини, а за ч. 2 ст. 185 КК України, пом`якшити призначене районним судом покарання.

Отже, апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та даним про особу обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, не вбачає правових підстав для прийняття рішення на користь обвинуваченого ОСОБА_10 , в інтересах якого апеляційні скарги не надходили, оскільки вирок місцевого суду відносно нього, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити.

Пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до 3 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без конфіскації майна.

У решті вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4