В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Тальне, Черкаської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, із повною загальною середньою освітою, військовослужбовця призваного на військову службу під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , судимого
- 24.04.2013 року Тальновським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з випробувальним терміном на 1 рік. Звільнений ухвалою Тальновського районного суду Черкаської області від 30.04.2014 року за закінченням іспитового строку.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем призваним 01.08.2014 року у відповідності до Указу Президента України від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 1595-18 від 22.07.2014 року та мобілізаційного плану для проходження військової служби на особливий період в/частини ПП НОМЕР_1 , в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, 18.05.2015 року на військову службу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 не з`явився та без поважних причин був відсутній на військовій службі з 18.05.2015 року до 03.10.2015 року, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив суду, що з серпня 2014 року був залучений до участі в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях. В 2015 році точної дати не пам`ятає , його відпустили у відпустку, однак 18.05.2015 року на військову службу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 не з`явився, оскільки на утриманні має неповнолітню дитину, дружину яка є вагітною, а тому з метою їх належного утримання змушений був тимчасового влаштуватися на роботу. Крім того, мав бажання підготувати дитину до школи, а тому в зв`язку з такими життєвими обставинами був відсутній на військовій службі з 18.05.2015 року до 03.10.2015 року.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні криміналь-ного правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та захисник не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, службову характеристику обвинуваченого , участь обвинуваченого ОСОБА_4 у проведені антитерористичної операції на території Східної України та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, визнання обвинуваченим своєї вини.
Обставин, які обтяжують покарання, судом згідно статті 67 КК не встановлено.

Відповідно до ст.69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Суд вважає наявними підстави для застосування ст.69 КК України і призначення покарання не передбачене санкцією статті, оскільки є декілька обставин, що істотно знижують ступінь суспільної небезпечності, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який брав участь у проведені антитерористичної операції на території Східної України, має на утриманні неповнолітню дитину, всі пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого , суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положення ст.69 КК України перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, незазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України із застосуванням положення ст.69 КК України перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, незазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України, призначити йому покарання у вигляді штрафу в сумі 6800 гривень (шість тисяч вісімсот гривень).
Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 - не обиралась.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1