Справа № 1-33,37
18 травня 2010 року Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі головуючого Антоновського О.О.
з участю секретаря Фаринник Г.В.
прокурора Лобура В.П.
підсудного ОСОБА_2
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, ніде не працюючого, невійськовозобовязаного, урядових нагород не має, не одруженого, раніше не судимого, у злочині, передбаченому ст.185 ч.3 КК України,
Підсудний ОСОБА_2 свою винність у скоєному злочині визнав повністю і суду пояснив, що дійсно 20.03.2010 року він проник у житловий будинок ОСОБА_3 у с. Дорогичівка через розбите вікто. Із даного житлового будинку підсудний викрав 800 гривень та 50 євро. А 27 квітня 2010 року, перебуваючи у м. Заліщики, підсудний пригадав, що допомагаючи робити ремонт у будинку ОСОБА_4 по вул. Лепкого, 10, бачив схованку, де власники тримали золоті вироби. І, проникнувши в даний житловий будинок через відкрите вікно, зайшов на другий поверх та зі схованки у підлозі викрав деревяну шкатулку із золотими виробами. Дані золоті вироби здав у ломбард м. Чернівці, а виручені гроші потратив на власні потреби.
Суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_2 у скоєному злочині знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні матеріалами справи, показами потерпілих та свідків.
Так, потерпілий ОСОБА_3 суду ствердив, що дійсно повернувшись в ночі 20.03.2010 року додому, виявив пропажу в сумі 800 гривень та 50 євро. Про крадіжку повідомив працівників міліції. Потерпілому хлопці з села розповідали про те, що того ж дня підсудний ОСОБА_2 пригощав друзів та брата в барі смт. Товсте. А тому, у потерпілого виникла підозра про те, що краіжку грошей міг вчинити підсудний, про що потерпілий повідомив працівників міліції.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні ствердила, що дійсно підсудний ОСОБА_2 допомагав робити ремонт у її будинку і знав про схованку золотих виробів. І коли дочка 28.04.2010 року повідомила про крадіжку шкатулки із золотими виробами, вона здогадалась про те, що дану крадіжку міг вчинити підсудний, про що повідомила працівників міліції.
Викликані і допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду ствердили, що саме вони виявили крадіжку золотих виробів 28.04.2010 року, про що повідомили потерпілу по телефону.
Крім того, винність підсудного ОСОБА_2 також підтверджується матеріалами двох справ, а саме: з протоколу огляду місця події (див а.с. 7-11, 14) з яких видно, що дійсно з будинків потрпілих було вчинено крадіжку грошей та золотих виробів шляхом проникнення у будинки через вікна.
З протоколу огляду підсудного від 21.03.2010 року (див. а.с. 18-19) суду відомо, що ОСОБА_2 добровільно видав працівникам міліції 50 євро та 104 грн., які у нього залишились.
З протоколів відтворення обстановки та обставин справи (див. а.с. 61-63, 59-56) суду відомо, що сам підсудний показав як і яким саме способом проникав у житлові приміщення та звідки викрав гроші та золоті вироби.
З пояснень потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні суду відомо, що родичі підсудного ОСОБА_2 повністю відшкодували завдану підсудним шкоду, а тому потерпілі просили суд суворо не наказувати підсудного.
Суд вважає, що органи досудового слідства правильно кваліфікували дії підсудного ОСОБА_2 за ст. 185 ч. 3 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло. Все це знайшло своє повне підтвердження у судовому засіданні показами самого підсудного, показами потерпілго та свідків.
Обираючи покарання підсудному ОСОБА_2, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме те, що це людина молодого віку, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, що він добровільно відшкодував завдану шкоду, потерпілі у судовому засіданні простили підсудного та просили суд суворо не наказувати його, а залишити у сімї. А тому, суд прийшов до переконання про можливість виправлення підсудного без відбування покарання. І при призначенні покарання в межах санкції ст.185 ч.3 КК України слід застосувати ст.ст.75, 76 КК України та звільнити підсудного від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 роки.
Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст.322 - 324 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України та обрати йому покарання за даною статтею 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.
Зобовязати засудженого ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти дані органи про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Речові докази по справі: спортивний костюм чорного кольору фірми «Adidas», кросівки білого кольору фірми «Adidas» та мобільний телефон фірми «Nokia 6500 SI», які зберігаються у кімнаті речових доказів Заліщицького РВ УМВСУ повернути засудженому ОСОБА_2 після вступу вироку в законну силу.
Стягнути із засудженого ОСОБА_2 262 грн. 92 коп. в користь НДЕКЦ при УМВСУ в Тернопільській області за проведення судово-дактилоскопічної експертизи № 05/2/10 від 04.05.2010 року.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Тернопільської обл. на протязі 15 діб через Заліщицький районний суд.

Головуючий: підпис

Вирок вступив в законну силу: 03.06.2010 року

Копія вірна:

Суддя Заліщицького

районного суду ОСОБА_8