Справа № 1-п/2523/42/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючої судді Криворученко Д. П.

секретарі - Кравченко О.В.,

прокурора - Сороки С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Чернігові кримінальну справу за постановою слідчого СВ Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_1 про закриття кримінальної справи відносно невстановленої особи за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2012 року слідчий СВ Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_1, за згодою прокурора Чернігівського району Чернігівської області, звернувся до суду з постановою про вирішення питання про закриття кримінальної справи у звязку із закінченням строків давності.

З постанови виходить, що в період з 14 жовтня 1995 року по 01 травня 1996 року невстановлена досудовим слідством особа, знаходячись в будинку №139 по вулиці Таращанська у селі Роїще, Чернігівського району, Чернігівської області, таємно викрала свідоцтво на право власності на зазначений вище житловий будинок та на будинок №7 по вулиці Лісова у с. Новоселівка, Чернігівського району, Чернігівської області.

По даному факту 12.11.2008 року порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст.357 КК України, і цього ж дня справу порушено відносно особи ОСОБА_2.

20 серпня 2010 року досудовим слідством по справі здійснена перекваліфікація злочинних дій на ч.3 ст.357 КК України.

13 листопада 2010 року справу відносно ОСОБА_2 провадженням закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України.

Оскільки під час досудового слідства встановити осіб, які скоїли даний злочин, не представилось можливим, а з часу вчинення злочину сплинуло більш ніж 15 років, то слідчий вважає, що є всі підстави закриття провадження у справі, у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні підтримав постанову слідчого, зауважив, що досудове слідство по даній справі проведено у відповідності до приписів ст.22 КПК України і є всі правові підстави закриття провадження у справі.

Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання викликалися належним чином, від них 12 березня 2012 року надійшло письмове клопотання про здійснення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису, а також надійшла заява в якій вони просять суд відмовити у задоволенні постанови слідчого, справу направити на додаткове розслідування, під час якого необхідно провести виїмку у КП «Чернігівське РБТІ»оригіналу журналу реєстрації вхідних правовстановлюючих документів на нерухомість з архіву за 2008 рік, який є вагомим доказом у цій справі. Крім того вони зазначають, що під час досудового слідства було проведено незаконно перекваліфікацію злочинних дій з ч.1 ст.357 КК України на ч.3 ст.357 КК України, незаконно було закрито кримінальну справу відносно ОСОБА_2 на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України і про таке прийняте рішення не було повідомлено потерпілих, чим позбавлено їх права на оскарження постанови слідчого. Після проведення додаткових слідчих дій слідчий зобовязаний був ознайомити потерпілих або їх представників з матеріалами справи, однак вже 08.02.2012 року справу з постановою про закриття провадження у справі було направлено до прокуратури, а тільки 09.02.2012 року лист слідчого про можливість ознайомитись з матеріалами справи надійшов до потерпілих у м. Миколаїв, і в ньому було вказано, що ознайомлення можливе 07.02.2012 року. Таким чином порушено права потерпілих на ознайомлення з матеріалами справи та не надано можливість оскаржити постанову слідчого.

Дослідивши у повному обємі матеріали справи, заслухавши думку прокурора та вивчивши заяву потерпілих, суд дійшов висновку, що постанова слідчого не підлягає задоволенню, з наступних підстав та міркувань.

Згідно приписів ч.4 ст.71 КПК України слідчий в разі винесення постанови про направлення справи до суду у випадках, передбачених у частині першій статті 71 цього Кодексу, повинен ознайомити потерпілого або його представника з названою постановою, а в разі їх вимоги - з усіма матеріалами справи та роз'яснити їх права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02 липня 2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів»у випадках, коли визнання особи потерпілим може призвести до збільшення обсягу обвинувачення підсудного або зміни кримінально-правової кваліфікації діяння, суддя чи суд із дотриманням вимог ст.246 або ст.281 КПК має повернути справу на додаткове розслідування. Таке ж рішення суддя чи суд повинен прийняти і в тому разі, коли органи дізнання чи досудового слідства істотно ообмежили законні права потерпілого (наприклад, обирати представника, порушувати клопотання, заявляти відводи, подавати докази, знайомитися з усіма матеріалами справи тощо) і поновити ці права на стадії судового розгляду справи неможливо. Суди повинні суворо додержувати вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства України щодо забезпечення прав потерпілого при закритті кримінальної справи. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 7, 71, 72, 73, 8, 9, 10, 111 КПК потрібно з'ясувати думку потерпілого з цього приводу.

Однак, як свідчать матеріали справи, за вих. №1531 від 01.02.2012 року слідчим направлено потерпілим, що мешкають у м. Миколаєві, повідомлення щодо можливості ознайомлення з усіма матеріалами справи 07.02.2012 року. Документального підтвердження, що потерпілі отримали зазначене вище повідомлення до 07.02.2012 року, матеріали справи не містять. З доданого потерпілим ОСОБА_4 до заяви копії конверту вбачається, що з міста Чернігова лист слідчого відправлений лише 03.02.2012 року, що ставить під сумнів, враховуючи час доставки поштової кореспонденції з м. Чернігова до м. Миколаєва, можливість своєчасного отримання потерпілими повідомлення слідчого і не спростовує фактів зазначених потерпілим в заяві від 12.03.2012 року, що безпосередньо ним отримано повідомлення лише 08.02.2012 року.

У свою чергу, суд звертає увагу потерпілих про те, що вони мали можливість ознайомитись з матеріалами кримінальної справи до її судового розгляду, про час та місце проведення якого їм повідомлялось.

Потерпілі скористались своїм правом подати заперечення на постанову, мотиви і обґрунтування якої викладено судом вище.

Суд вважає безпідставним клопотання потерпілих в тій частині, що є необхідність проведення виїмки у КП «Чернігівське РБТІ»оригіналу журналу реєстрації вхідних правовстановлюючих документів на нерухомість з архіву за 2008 рік, який є вагомим доказом у цій справі, адже з цього приводу слідчим було проведено, на підставі постанови від 18.11.2010 року виїмку в КП «Чернігівське РБТІ»книги обліку №14 в якій реєструються архівні інвентаризаційні справи. Так в цій книзі мається запис, що 21.05.1990 року відкрито інвентаризаційну справу і за ОСОБА_5 рахується на праві власності будинок №139 по вулиці Таращанська. Книга після огляду була повернута до БТІ. /т.2 а.с.139-141/

До того ж, під час досудового слідства було проведено виїмку оригіналу інвентаризаційної справи №225 по домоволодінню по вулиці Таращанська,139 у с. Роїще, Чернігівського району, в якій мається оригінал свідоцтва про право власності ОСОБА_5, в цілому на будинок, за адресою, що вказана вище і воно датоване 05.10.1990 р.

Наведене ставить під сумнів, про взагалі існування самого факту таємного викрадення вказаного вище свідоцтва про право власності, з приводу якого було порушено кримінальну справу.

Крім того, дослідженням оригіналу інвентаризаційної справи №172, що також була вилучена слідчим у КП «Чернігівське РБТІ»встановлено, що в ній мається оригінал свідоцтва про право власності ОСОБА_6 в цілому на будинок по вулиці Лісова,7 у с. Новоселівка, Чернігівського району і це свідоцтво датоване 21 липня 1998 року.

Тобто, знову постає питання, чи мало місце таємне викрадення, в період з 14.10.1995 року по 01.05.1996 року, і цього свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Як свідчать, досліджені судом у повному обємі матеріли справи, між потерпілими та ОСОБА_2 існує цивільно-правовий спір, повязаний з правом спадкування і оформлення своїх прав в нотаріальному порядку.

Однак, під час досудового слідства, слідчим в порушення приписів ст.22 КПК України, не надано належну правову оцінку фактам викладеним судом, не зясовано чи взагалі мав місце злочин, що передбачений ст.357 КК України, і саме головне не зясовано, чим утримував при собі за життя ОСОБА_7, які-небудь правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Таким чином, під час проведення досудового слідства по даній справі грубо порушено вимоги кримінально-процесуального законодавства, які потребують усунення і прийняття законного та обґрунтовано рішення.

Вирішення питання про закриття кримінальної справи у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності може мати місце лише при наявності події та складу злочину.

Керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.71, 11№, 22 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні подання старшого слідчого СВ Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_1 про закриття кримінальної справи відносно невстановленої особи за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст.357 КК України, у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити, повернувши справу прокурору Чернігівського району Чернігівської області для організації проведення досудового слідства.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області протягом 7 діб з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_8