Справа № 297/1907/14-к
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.10.2015 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі колегії: головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08 лютого 2010 року, з урахуванням постанови апеляційного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 05 жовтня 2010 року, у відповідність із законодавством України відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегово, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого вироком столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08 лютого 2010 року, який залишеного в силі постановою апеляційного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 05 жовтня 2010 року, за § 175/А абзац 3 пункт а, § 321 абзац 4 пункт б, § 263/А абзац 1 пункт а, § 274 абзац 1 пункт а КК Угорщини до загального покарання 10 років позбавлення волі, додаткового покарання - остаточне депортування з території Угорщини, -
До Берегівського районного Закарпатської області суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08 лютого 2010 року, з урахуванням постанови апеляційного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 05 жовтня 2010 року, у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_6 .
Клопотання мотивовано тим, що 20 вересня 2012 року Міністерством юстиції України на підставі Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та запиту Міністерства державного управління та юстиції Угорщини від 14 березня 2012 року було прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком угорського суду громадянина України ОСОБА_6 .
Вироком столичного суду м. Будапешт від 08 лютого 2010 року, разом з постановою апеляційного суду м. Будапешт від 05 жовтня 2010 року ОСОБА_6 було засуджено до 10 років позбавлення волі за вчинення злочинів передбачених § 175/А (викрадення людини), § 263/А (незаконне володіння вогнепальною зброєю), § 321 (грабіж), § 274 (підроблення офіційних документів) Кримінального кодексу Угорщини та додаткового покарання - остаточне депортування з території Угорщини.
ОСОБА_6 є громадянином України та відбуває покарання у в`язниці м. Маріаностра, Угорська Республіка. Кінець відбуття строку покарання 12 березня 2017 року.
Зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 в Україні - АДРЕСА_1 (а.с. 134).
Засуджений ОСОБА_6 висловив бажання бути переведеним в Україну, що стверджується його письмовою заявою від 18 вересня 2013 року (а.с. 133).
А тому, Міністерство юстиції України, відповідно до вимог ст.ст. 609-610 КПК України та ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, просить визначити статті та частини цих статей КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнано винним вироком суду м. Будапешт від 08 лютого 2010 року, разом з постановою апеляційного суду м. Будапешт від 05 жовтня 2010 року, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_6 на підставі вироку суду.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку іноземного суду відносно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України підтримав, вважав необхідним кваліфікувати дії засудженого відповідно до ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 358 КК України. Разом з тим, вважав, не застосовувати відносно ОСОБА_6 додаткове покарання - остаточне депортування з території Угорщини, так як таке нормами КК України не передбачено. Проти задоволення клопотання не заперечив.
Засуджений ОСОБА_6 просив клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08 лютого 2010 року у відповідність із законодавством України задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 вважав, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, оскільки жодних доказів, які свідчать про спричинення потерпілому тяжких наслідків відсутні, а тому, в діях останнього вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. Крім того, вважав, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки відсутні докази заподіяння потерпілому шкоди у великих розмірах. Не заперечив щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 в тому числі за ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 358 КК України. Крім того, вважав застосувати відносно ОСОБА_6 амністію.
Заслухавши думку прокурора, засудженого та його захисника, дослідивши матеріали справи, відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряючи фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави та не вирішуючи питання щодо винуватості особи, суд вважає привести вирок угорського суду відносно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України, - вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року) (далі Конвенції), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
Відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України,- Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України, звертається до суду з клопотанням про приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Згідно ч. 3 ст. 610 КПК України,- під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. Пунктом 2 ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Відповідно до ст. 11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального Кодексу України та визначає покарання. За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Як вбачається із вироку столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08 лютого 2010 року, який постановою апеляційного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 05 жовтня 2010 року залишений без змін, ОСОБА_6 засуджений за - § 175/А абзац 3 пункт а, § 321 абзац 4 пункт б, § 263/А абзац 1 пункт а, § 274 абзац 1 пункт а КК Угорщини до загального покарання 10 років позбавлення волі, додаткового покарання - остаточне депортування з території Угорщини (а.с. 58-116, 117-130).
Перевіряючи наявність кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за аналогічні діяння відповідно до законодавства України, суд приходить до висновку, що діяння, за які він засуджений, відповідно до КК України слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 358 КК України, виходячи з наступного:
§ 175/А КК Угорщини відповідає ч. 3 ст. 146 КК України - викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що спричинили тяжкі наслідки;
§ 321 КК Угорщини відповідає ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах;
§ 263/А КК Угорщини згідно ст. 5 КК України відповідає ч. 1 ст. 263 КК України, в редакції Закону України від 05.04.2001 року №2341-ІІІ - носіння, зберігання, придбання, виготовлення, передача та збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів без передбаченого законом дозволу;
§ 274 КК Угорщини згідно ст. 5 КК України відповідає ч. 2 ст. 358 КК України, в редакції закону України від 05.04.2001 року №2341-ІІІ - підроблення документа, який видається та посвідчується підприємством, установою, організацією, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
Згідно ч. 5 ст. 610 КПК України,- відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.
Крім того, враховуючи те, що додаткове покарання призначене ОСОБА_6 вироком столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08 лютого 2010 року - остаточне депортування з території Угорщини, Кримінальним кодексом України не передбачено, суд вважає, що воно виконанню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, дотримуючись визначених статтею 3 Конвенції про передачу засуджених осіб умов передачі ОСОБА_6 для відбування покарання в Україну, судом встановлено, що відбування ним покарання в Україні відповідає вимогам статті 10 Конвенції, оскільки за своїм характером та тривалістю покарання не буде більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не перевищуватиме максимальних строків позбавлення волі, передбачених законодавством України.
Разом з тим, доводи захисника ОСОБА_5 з приводу кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 186 КК України, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України, суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави та не вирішує питання щодо винуватості особи, а отже не вправі суперечити висновкам суду Угорської Республіки щодо установлених ним та викладених у вироку фактичних обставин справи і наданої юридичної оцінки дій засудженого, а тому суд керується висновками щодо фактів вчинення злочинів, викладених у постановленому вироку суду іноземної держави, який набрав законної сили.
Крім того, твердження захисника щодо застосування відносно ОСОБА_6 Закону України "Про амністію" є безпідставним, оскільки кримінальні діяння, вчинені останнім не підпадають під дію вищевказаного закону.
Керуючись ст. ст. 3, 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. ст. 603, 609, 610 КПК України, -
клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08 лютого 2010 року, з урахуванням постанови апеляційного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 05 жовтня 2010 року, відносно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Привести вирок столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08 лютого 2010 року, який постановою апеляційного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 05 жовтня 2010 року залишено без змін, у відповідність із законодавством України.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, в редакції Закону України від 05.04.2001 року №2341-ІІІ, та ч. 2 ст. 358 КК України, в редакції Закону України від 05.04.2001 року №2341-ІІІ, призначивши покарання за ч. 3 ст. 146 КК України десять років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 186 КК України сім років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України, в редакції Закону України від 05.04.2001 року №2341-ІІІ п`ять років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 358 КК України, в редакції Закону України від 05.04.2001 року №2341-ІІІ три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 десять років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 08 лютого 2010 року.
Зарахувати засудженому ОСОБА_6 в строк відбування покарання перебування його в попередньому ув`язненні в період з 06 травня 2004 року по 12 квітня 2007 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою - залишити без змін.
Копію ухвали суду надіслати Міністерству юстиції України для подальшого інформування держави винесення вироку та Державній пенітенціарній службі України.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_6 в цей же строк з дня отримання ним копії ухвали.
Головуючий: ОСОБА_7
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3