АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/4445/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/658/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 09 грудня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора. на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року у кримінальному провадженні відомості якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001579 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Марганець Дніпропетровської області, раніше судимого:

- 02.12.2014року за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

Прокурор - ОСОБА_7

Обвинувачений - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На підставі ст.ст.71,72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати покарання призначене за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2014р., остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років та штраф у розмірі 850 гривен, який виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ст.ст.71,72 КК України вирок Нікопольського міськрайонного суду від 02.12.2014р., відповідно до якого ОСОБА_6 засуджено до 850 грн. штрафу, ухвалено виконувати самостійно.

Згідно обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_6 09.05.2015р. приблизно о 13.00 год., будучи в стані наркотичного сп`яніння, прийшов за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , де в нього з його матір`ю ОСОБА_8 , виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 яка мешкала з ними за вказаною адресою та знаходилась в кімнаті, зробила ОСОБА_10 зауваження, що обурило останнього.

В цей час, у ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не маючи наміру на заподіяння смерті, ОСОБА_6 умисно наніс потерпілій, яка за станом свого здоров`я лежала на ліжку, не менше 3 ударів кулаком руки та 2 ударів долонею руки в обличчя. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, взявши дерев`яну палицю, яка знаходилась в квартирі, ОСОБА_6 умисно наніс їй не менше 7 ударів по нижнім та верхнім кінцівкам, якими вона прикривалась від ударів. Потім обвинувачений встав ногами в область грудної клітини потерпілої та умисно наніс декілька ударів ногою в область грудей та декілька ударів кулаком лівої руки в область ребер з лівої та правої сторони, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 , згідно висновку СМЕ №281 від 12.06.2015р., тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей, а саме синця передньої поверхні грудей справа, крововиливу у м`яких тканинах передньої і правої бічної поверхні грудей, крововиливу у м`яких тканинах передньої поверхні грудей зліва, перелому грудини, переломів 3-4-го ребер справа по білягрудинній лінії, переломів 2-7-го ребер справа по середньо ключичній лінії, переломів 2-8-го ребер зліва по середньо ключичній лінії без порушення цілісності пристінкової плеври, двобічної післятравматичної пневмонії. Закрита травма грудей у вигляді синця грудей, крововиливів у м`які тканини грудей, множинних переломів ребер з обох сторін, ускладнена двобічною післятравматичною пневмонією та легенево-серцевою недостатністю, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Окрім цього, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження, у вигляді синця в лівій виличній області, синця в області правого кута нижньої щелепи, синця у середній третині правого плеча по зовнішній поверхні, синця на тильній поверхні лівої кисті, синця правої пахової складки, синців на передніх поверхнях обох колінних суглобів, синця по внутрішній поверхні правого плеча у верхній третині, синця по внутрішній поверхні лівого плеча у нижній третині, поодиноких саден на спинці носу, задній поверхні правого ліктьового суглобу і на тильних поверхнях обох кистей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої.

Смерть потерпілої ОСОБА_9 наступила від закритої травми грудей у вигляді синця грудей, крововиливів у м`які тканини грудей, множинних переломів ребер з обох сторін, після травматичної пневмонії, яка ускладнилась розвитком легенево-серцевою недостатності, 12.05.2015р., за місцем мешкання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, посилається те, що судом обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання, чим порушено вимоги ст.65 КК України, відповідно до якої суд має призначати покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому, прокурор зазначає, що раніше 02.12.2014р. ОСОБА_6 визнано винним за скоєння злочину, передбачено ч.І ст.125 КК України, а саме спричинення своїй дружині ОСОБА_11 умисних легких тілесних ушкоджень, яким він засуджений до штрафу в розмірі 850грн., який ним не сплачено. ОСОБА_6 скоїв злочин за попереднім вироком в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_6 ніде не працює, неодружений та не має неповнолітніх дітей, опосередковано характеризується.

Також, суд дійшов до безпідставного висновку про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, як його щире каяття. Такі висновки суду вочевидь засновані лише на показаннях обвинуваченого у судовому засіданні про те, що він «свою вину визнав повністю, щиро кається», при цьому судом належним чином не було враховано схильність ОСОБА_6 до вчинення нових злочинів, не взято до уваги, що обвинувачений відмовився від дачі показів суду та вчинив злочин у стані наркотичного сп`яніння.

Також, судом не прийнято до уваги дані про особу потерпілої ОСОБА_9 , 1933р. народження, яка є особою похилого віку та за станом свого здоров`я лежала на ліжку, тобто перебувала в безпорадному стані та не мала можливості вчинити опір. Судом не надано належної оцінки фактичним обставинам скоєння злочину, механізму, локалізації і кількості нанесених ударів потерпілій

Між тим, судом не дотримано вимог ст.71 КК України, згідно з якою, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. В порушення вищезазначеної норми, судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання не зазначено принцип ст.71 КК України, а при приєднанні невідбутого покарання лише вказано про самостійне виконання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив задовольнити її в повному обсязі, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання - скасувати, обвинуваченого ОСОБА_6 котрий заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржуались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.

Між тим, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції, при обранні міри кримінального покарання обвинуваченому, в мінімальних межах санкції ч.1 ст.121 КК України, не були виконані вимоги ст. 65 КК України, яка передбачає, що суд, з урахуванням тяжкості скоєного та особи засудженого, призначає покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Так, в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст.12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).
Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про призначення кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_6 послався на тяжкість скоєного ним злочину, пом`якшуючі його покарання обставини, такі як визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Втім, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та суспільно небезпечним, вчиненим обвинуваченим в стані наркотичного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, передбаченою ст.67 КК України.

Крім того суд у вироку взагалі не дав аналізу особі обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (т. 1а.кп. 107) та вчинив даний злочин не відбувши покарання за попереднім вироком, яким його було засуджено за скоєння злочину з категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. При цьому, ОСОБА_6 суспільно корисною працею не зайнятий, не одружений, характеризується негативно.

Колегія суддів також звертає увагу на конкретні обставини кримінального правопорушення,дії ОСОБА_6 поєднані із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, котра є його бабусею, 1933 року народження, яка перебувала в безпорадному стані та не могла чинити опір, кількість спричинених тілесних ушкоджень, від яких в подальшому настала смерть потерпілої, спосіб їх нанесення.

Втім, ці обставини, суд першої інстанції фактично при призначенні покарання обвинуваченому не врахував. В свою чергу, посилання суду на пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, висновків колегії суддів щодо м?якості обраного ОСОБА_6 покарання не спростовують.

Призначене покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому повинно бути більш суворим.
За таких обставин, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 , підлягає скасуванню, в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв?язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м?якості, на підставі ст. 414 КПК України, з ухваленням нового вироку, згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Обговорюючи питання про призначення нового покарання ОСОБА_6 , колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 за скоєне кримінальне правопорушення має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, але в більшому розмірі ніж визначив суд.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що за попереднім вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, який ним не сплачено.

Таким чином, з огляду на загальні засади призначення покарання, вконкретному випадку, обвинуваченому ОСОБА_6 має бути визначене покарання за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ст. 71 КК України та ухваленням рішення про їх самостійне виконання, на підставі ч.3 ст.72 КК України.

Проте, принцип повного складання покарань, на який вказує в апеляційній скарзі прокурор у такому випадку не застосовується, так як штраф, як основне покарання, згідно з ч. 3 ст. 72 КК України, при призначенні його за сукупності вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконуються самостійно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року, відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно до відбування ОСОБА_6 визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років та штрафу в розмірі 850 гривень, який відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
В решті вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2015 року, відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити колишній, у вигляді тримання під вартою до виконання вироку.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання - 14 травня 2015 року.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4