Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10
суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
за участю прокурора ОСОБА_13,
розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянка України, така, що

судимості не мала,

звільнена від кримінальної відповідальності за статтею 356 КК України у звязку із закінченням строків давності на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11-1 КПК України 1960 року кримінальну справу щодо ОСОБА_6 за статтею 356 КК України закрито.

Згідно з постановою, судом встановлено, що ОСОБА_6 в період часу з січня по серпень 2010 року самовільно, всупереч установленому законом порядку, умисно, неправомірно розпорядилась майном, належного ОСОБА_5, шляхом виносу з квартири АДРЕСА_1, чим заподіяла останньому значної матеріальної школи в сумі 3500 грн та шкоди у виді порушення його конституційних прав щодо володіння та користування майном.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпілий просить вказані судові рішення скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог потерпілий посилається на безпідставність застосування статті 11-1 КПК України 1960 року в кримінальній справі за приватним обвинуваченням, посилання на статтю 282 КПК України 1960 року, залишення без вирішення його цивільного позову та заяви про відвід, необов'язковість звільнення особи за сплином строку давності.

Крім того, стверджує, що під час розгляду його скарги приватного обвинувачення в суді першої інстанції судових дебатів не відбулося, не надано останнього слова ОСОБА_6 та вказівок суду апеляційної інстанції щодо допиту свідків не виконано, а апеляційний розгляд відбувся у відсутність секретаря судового засідання, перебіг подій не фіксувався технічними засобами та протокол судового засідання не вівся.

Також, потерпілий не погоджується з частковим доведення винуватості ОСОБА_6 в частині визнання об'єму самовільного знищення його речей, з тим, що останній не призначено покарання та не враховано переривання перебігу строку давності шляхом вчинення нового злочину та ухилення від суду. При цьому, вказує на невмотивованість постановлених у справі судових рішень.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги та вважала постановлені у справі судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_5 звернувся в суд зі скаргою приватного обвинувачення щодо ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 356 КК України, де ним стверджувалося про самовільне, без погодження з ним, без будь-якого попередження та дозволу остання розпорядилася речами, які їй не належать. Також, наведено перелік та вартість речей, які належали йому на праві приватної вартості, на загальну суму 23835 грн.

За результатами розгляду вказаної скарги ОСОБА_5, суд першої інстанції визнав доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні нею злочину, передбаченого статтею 356 КК України, як самовільне, всупереч установленому законом порядку, умисно, неправомірно розпорядилась частиною майна потерпілого, зазначеною в скарзі. А саме, меблевою стінкою "Клен-8", телевізором "Gold Star", тумбою під телевізор, холодильником "Мінськ-16", диваном.

Такі висновки суд першої першої інстанції обґрунтував доказами у матеріалах кримінальної справи та показаннями потерпілого, ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Проте, критично поставився до іншої частини наведеного потерпілим переліку його майна, щодо якого ОСОБА_6 вчинила самоправство.

Однак, у зв'язку із заявленим клопотанням захисника ОСОБА_6, що останньою підтримане, суд першої інстанції відповідно статті 49 КК України звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за статтею 356 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності та на підставі частини 2 статті 11-1 КПК України 1960 року провадження по справі закрив.

З наведеними висновками суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції, у чому не має підстав сумніватися і колегії суддів, оскільки вони є відображенням доказів у матеріалах кримінальної справи та показаннях учасників процесу та названих свідків. Тоді як, інша частина наведеного потерпілим об'єму речей, якими ОСОБА_6 самоправно розпорядилася, обґрунтовано судами не визнана, адже документально потерпілим не підтверджена.

Що стосується оспореного потерпілим правового та процесуального застосування закону, що, на його переконання, мало прояв у безпідставності звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, то такі його твердження колегія суддів вважає неспроможними.

Зокрема, відповідно до вимог частини 1 статті 282 КПК України 1960 року, якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Згідно з частиною 2 статті 11-1 КПК України 1960 року суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першої статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв'язку із закінченням строків давності у випадках, у тому числі коли вона була порушена не інакше як за скаргою приватного обвинувачення.

Відповідно до статті 11-1 КПК України 1960 року таке звільнення є обов'язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого частиною 4 статті 49 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, вона була порушена за скаргою приватного обвинувачення за статтею 356 КК України, під час розгляду якої було заявлено клопотання захисника обвинуваченої у вказаному злочинів про звільнення її від кримінальної відповідальності за сплином строку давності.

А суд першої інстанції, встановивши вину обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого статтею 356 КК України, що є злочином невеликої тяжкості, та отримавши її згоду на закриття справи щодо неї з підстав, передбачених у статті 49 КК України, звільнив її від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, процесуально вирішивши це за правилами статті 11-1 КПК України 1960 року.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності повністю підтверджують наявність для цього умов та підстав.

Тоді як, твердження потерпілого про вчинення ОСОБА_6 нового злочину, який перериває перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, та ухилення її від суду колегія суддів вважає голослівними, оскільки наявність в діях осіб складу злочину, передбаченого статтею 185 КК України, про вчинення якого наголошено потерпілим, перевіряється під час провадження дізнання чи досудового слідства.

Крім того, не має колегія суддів і законних підстав вважати, що цивільний позов потерпілого залишений без розгляду необґрунтовано або судами порушено вимоги кримінально-процесуального закону. Зокрема, відповідно до вимог кримінально-процесуального закону вирішення питання про розгляд цивільного позову відбувається виключно за обвинувальним вироком. Тоді як, під час розгляду клопотання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності за наявності умов і підстав для цього та згоди особи, судом першої інстанції, залежно від стадії процесу, ухвалюється постанова без вирішення питань, що встановлюються під час постановлення вироку.

Крім того, будь-яких інших істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, що б були безумовними підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова та ухвала є законними і обґрунтованими, а відтак касаційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу 11 Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 - без задоволення.

С у д д і:

_________________ __________________ ___________________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12