Ухвала іменем україни 26 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді ? доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року, якою вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без змін,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2015 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсона, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Херсона, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, кожному.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки кожному, і покладенням на них обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 01 грудня 2014 року, близько 18 год., діючи за попередньою змовою між собою, умисно, знаходячись поряд з першою чергою ТРЦ «Фабрика», розташованої за адресою: вул. Зала Егерсег, 18 м. Херсона, відкрито, шляхом вільного доступу, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , заволоділи його мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю 3829,02 грн., на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 11 грн., чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3840,02 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року вказаний вирок районного суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особам засуджених. Обґрунтовуючи свої вимоги стверджує, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України при перевірці доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив їх, обґрунтованих відповідей не дав, прийнятого рішення про законність вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та наявності достатніх підстав для застосування ст. 75 КК України, не мотивував. Вважає, що з огляду на дані про осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнення з випробуванням від відбування призначеного покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З мотивувальної частини вироку слідує, що призначаючи покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 районний суд, обираючи його вид та розмір урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про осіб винних, які раніше не судимі, позитивно характеризуються, на диспансерному обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебувають, визнав обставинами, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Зваживши на зазначене, суд дійшов правомірного висновку про можливість звільнення засуджених від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи кримінальне провадження за апеляцією прокурора щодо неправильного застосування ст. 75 КК України, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, належним чином перевірив її доводи та додатково врахувавши, пом`якшуючі покарання обставини, а саме що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю відшкодували шкоду ОСОБА_6 і наполегливе прохання потерпілого не позбавляти волі засуджених, оскільки у нього претензій до них немає, обґрунтовано залишив вирок в частині звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням без змін.
Із такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів та вважає, що покарання, призначене ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із застосуванням ст. 75 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів. Переконливих доводів про необхідність призначення засудженим більш суворого покарання у касаційній скарзі прокурора не наведено.

У даному провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які б свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття касаційного провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року, якою вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3