Дата документу 21.12.2015

Провадження № 1-кс/334/2207/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали скарги власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000673 від 21 квітня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.358, ч.1 ст.366, ч.2 ст.364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , в якій вона просить визнати незаконною бездіяльність прокурора, зобов`язати прокурора прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_5 негайно повернути майно, що було тимчасово вилучено під час обшуку в квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Скарга мотивована тим, що 08 грудня 2015 року прокурором прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_5 під час проведення обшуку в квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , були тимчасово вилучені речі які не входили до переліку речей зазначених в ухвалі слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року.

Вважає, що при здійсненні досудового розслідування, прокурором не враховані та не встановлені дійсні фактичні обставини, що тягне за собою порушення права та законних інтересів ОСОБА_4 .

Також зазначила, що тимчасово вилучені речі, а саме: папка білого кольору з написами та фотокартками по дві в кожній (вєнєтка ЗЮІ «Наш випуск»), належать на праві власності ОСОБА_4 . Однак, прокурором ігноруються вимоги щодо повернення майна.

Вилучене майно має статус тимчасово вилученого майна, оскільки не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, у відповідності до ч.7 ст.236 КПК України.

Оскільки слідчий чи прокурор не звернулись до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна в порядку ч.5 ст.171 КПК України, просив повернути тимчасово вилучене майно.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав з викладених в ній підстав, та просив її задовольнити, але з огляду на те, що відбулась прокурорська реформа то просив зобов`язати не прокурора прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_5 , а безпосередньо прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_5 повернути тимчасово вилучені речі які ним були вилучені під час проведення обшуку 08 грудня 2015 року.

Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, суд вирішив розглянути скаргу на підставі ч.3 ст.306 КПК України, тобто у разі неявки слідчого або прокурора це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В ч.7 ст.236 КПК України, крім іншого, вказано про те, що вилучені під час обшуку слідчим, прокурором речі та документи, які не входять до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року про надання дозволу на проведення обшуку чітко визначений конкретний перелік речей та документів, щодо яких надано судом дозвіл на їх відшукування та вилучення.

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року прокурором було проведено обшук в квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що в ухвалі слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року не було надано дозволу на відшукання будь-яких речей і документів ОСОБА_4 , у відповідності до ч.7 ст.236 КПК України, вилучене майно ОСОБА_4 має статус тимчасово вилученого майна.

Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом без накладення на нього арешту відсутня.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 КПК України.

При цьому, в ч.5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

В даному випадку, зазначене в ч.5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, при цьому слідчий не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

Аналізуючи правовий зміст ч.7 ст.236 і ч.1 ст.98 КПК України та науково-практичного коментарю до неї, ч.2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають один з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

Таким чином, визнання речовими доказами можливо лише вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст.98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за мінуванням стадії накладення на нього арешту відповідно до правил ч.5 ст.171 КПК України, діючим КПК України не передбачено.

Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України і ч.7 ст.236 КПК України.

В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст.169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.

Оцінюючи зібрані по справі докази, аналізуючи правові позиції учасників процесу, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки прокурор не накладаючи арешт на майно в кримінальному провадженні, яке розслідується по факту скоєння правопорушення, а не щодо конкретної особи, фактично вийшов за межі можливих варіантів щодо процесуальної долі такого майна, визначених ч.1 ст.167 КПК України (арешт або повернення), а також прокурором вилучено майно, яке не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі від 27 листопада 2015 року про дозвіл на проведення обшуку в квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 303 КПК передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Зі змісту ст.307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 167-169, 303-307, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000673 від 21 квітня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.358, ч.1 ст.366, ч.2 ст.364 КК України щодо неповернення тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_5 негайно повернути тимчасово вилучене майно згідно протоколів обшуку від 08 грудня 2015 року, яке належить ОСОБА_4 , а саме: папку білого кольору з написами та фотокартками по дві в кожній (вєнєтка ЗЮІ «Наш випуск»).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1