Справа №11-690/11 06.12.2011 06.12.2011 06.12.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-690/11 Головуючий у суді 1-ї інстанції:
Категорія: п. п. «а», «г» ст. 93 ОСОБА_1
КК України (1960р.), Доповідач апеляційної інстанції:
ч.1ст.263ККУкраїни(2001р.) ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Губи О.О.

суддів: Міняйло М.П., Рудяка А.В.

за участю прокурора: Максимишина О.Л.

засудженого ОСОБА_3

розглянула у судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2011 року, яким:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, раніше не судимий,

- засуджений за п.п. «а», «г» ст. 93 КК України (1960 року) на 15 років позбавлення волі з конфіскацією ? часті особисто належного йому майна, за ч. 1 ст. 263 КК України (2001 року) на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно йому призначено 15 років позбавлення волі з конфіскацією ? часті особисто належного йому майна.

Згідно вироку суду ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та за носіння і зберігання вогнепальної зброї і бойових припасів за наступних обставин.

В кінці 1997 року ОСОБА_3 при посередництві ОСОБА_5 зайняв у ОСОБА_7 3000 доларів США, але своєчасно їх не повернув. Тому ОСОБА_5 разом зі своїм сином ОСОБА_4 стали вимагати від ОСОБА_3 повернення зазначеної суми.

Оскільки у ОСОБА_3 не було коштів віддати борг, то у нього виник намір на позбавлення життя ОСОБА_4 батька і сина.

15 травня 1998 року ОСОБА_3, реалізуючи свій намір на вбивство вказаних осіб, після 6 години ранку, разом із ОСОБА_4 виїхали із м. Миколаєва. Під час слідування, ОСОБА_3 на 30 км автодороги ОСОБА_2 Кіровоград зупинив автомобіль, з якого він і ОСОБА_4 вийшли і направились до лісопосадки, де ОСОБА_3 із пістолета, переробленого під патрон 9 мм двічі вистрелив в ОСОБА_4

Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок поранення грудної клітини і живота, які ускладнились внутрічеревним і внутріплевральним крововиливом.

Після скоєного, ОСОБА_3, перевіривши наявність патронів в пістолеті, близько 11 години того ж дня повернувся в м. Миколаїв. Підїхавши до будинку, де проживав ОСОБА_5, запропонував йому проїхати в населений пункт, який знаходиться поза межами обласного центру, де його начебто чекає син - ОСОБА_4.

На 20 км автодороги Миколаїв-Кіровоград, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 вийшли із транспортного засобу. Зайшли в лісопосадку, де ОСОБА_3 продовжуючи свої дії, спрямовані на позбавлення життя вказаної особи, тим же самим пістолетом, двічі вистрелив в ОСОБА_5, чим спричинив останньому поранення грудної клітини і живота з пошкодженням внутрішніх органів, кісток скелета ускладненим внутрічеревним і внутріплевральним крововиливом, внаслідок чого і настала смерть ОСОБА_5

Продовжуючи злочинну діяльність направлену на позбавлення життя громадян, ОСОБА_3 вирішив вбити свого партнера по бізнесу ОСОБА_6, оскільки він не повертав йому борг.

З цією метою ОСОБА_3 біля 12 години 15 травня 1998 року прибув у село Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області і запропонував ОСОБА_6 поговорити в автомобілі. Через 30 хвилин вони приїхали на 36 км вищезазначеної дороги і зайшли в лісопосадку. В ході розмови ОСОБА_6 відмовився повернути борг ОСОБА_3 У звязку з чим між ними виник конфлікт. В результаті конфлікту ОСОБА_3, реалізуючи свій намір на вбивство ОСОБА_6, із того ж пістолета зробив 2 постріли в голову і живіт, в результаті чого і наступила смерть ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_3 вчинив вбивство ОСОБА_4 і ОСОБА_5, ОСОБА_6І за допомогою однієї і тієї ж гладкоствольної зброї, пристосованої до пострілу 9 мм патронами до пістолету Макарова (ПМ). Зазначену зброю та боєприпаси ОСОБА_3 носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі і доповненнях до неї засуджений ОСОБА_3 просить вирок скасувати, а справу направити на додаткове розслідування.

При цьому посилається на порушення його конституційних прав, а також на те, що судове слідство проведено однобічно, оскільки не було допитано значну кількість свідків, вказаних в обвинувальному висновку, інші докази по справі досліджено поверхово і не в повній мірі, а тому обвинувачення, визнане судом доведеним, викладено на догадках і припущеннях. Також суд необґрунтовано відхилив його клопотання щодо виклику свідків.

Крім того, посилається на порушення кримінально процесуального законодавства при відтворенні обстановки і обставин події. Оскаржує висновки судово-медичних експертиз, які, на його думку, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що він фактично не був ознайомлений із матеріалами при виконанні ст. 218 КПК України.

Також ОСОБА_3 порушує питання про зміну йому запобіжного заходу на підписку про невиїзд. Це йому потрібно для встановлення місця проживання свідків, яких не було допитано в судовому засіданні по причині відсутності даних про їх знаходження, надання допомоги хворій дитині, що потребує оперативного втручання зі значними матеріальними затратами.

Потерпілий ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляцію засудженого без задоволення. Наголошує, що ОСОБА_3 винний у вчиненні умисного вбивства його батька і ОСОБА_5 і ОСОБА_4 і суд правомірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були досліджені в судовому засіданні. Ці докази суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при провадженні у справі кримінально-процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 334 КПК України мотивувальна частина вироку повинна місти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. В цій частині вироку наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. Прийняття одних і відхилення інших доказів повинно бути мотивовано.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, ці вимоги кримінально процесуального закону при її розгляді дотримані не були, а фактичні обставини справи були розглянуті поверхово, одна частина доказів належним чином не досліджена, а інша - досліджена з порушенням встановленого кримінально процесуальним кодексом порядку.

Як вбачається із вироку, суд сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, на підставі показів ОСОБА_3, які він дав на досудовому слідстві і визнавав себе винним в умисному вбивстві ОСОБА_5 і вбивстві через необережність ОСОБА_4 і ОСОБА_6, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та даних, які містяться в інших джерелах доказів. Але не дав ніякої оцінки жодному із показів вказаних осіб та жодному доказу, щодо обставин вчинення злочинів, послідовно виклавши їх і коротко розкривши зміст.

Не зважаючи на те, що викладені у вироку докази мають суттєві протиріччя за фактичними обставинами, суд не виклав доказів, які стали підставою для висновку суду і не вказав, чому визнав одні докази достовірними і поклав їх в основу вироку, а інші недостовірними і відкинув їх, обмежившись загальними та не конкретними твердженнями.

Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України, а висновки суду щодо оцінки доказів, повинні бути викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Як на письмові докази суд послався на протокол допиту свідка

ОСОБА_10В.(т. 1 ас. 87), протокол огляду місця події(т. 1 ас.99-100), висновки судових експертиз ( т. 1 ас. 232-233; т. 2 ас. 104-109, 142-144,), хоча згідно протоколу судового засідання (т. 3 ас. 102-103, 105-106) ці докази в судовому засіданні не досліджувалися. Але це є порушенням ст. 257 КПК України, згідно яких суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо, обґрунтувати вирок лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведене свідчить про те, що судом допущені суттєві порушення вимог кримінально-процесуального закону, повязаних з оцінкою доказів та мотивуванням вироку.

Згідно ст. 369 КПК України вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, або коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, або коли при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, або коли висновки суду, викладені у вироку містять істотні суперечності.

Таким чином, вирок суду першої інстанції вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, що відповідно до ст. 367 КПК України є підставою для його скасуванню.

Також, суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 45 КПК України та ст. 289 КПК України, без участі захисника, яка є обовязковою, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.п. «а», «г» ст. 93 КК України (1960 року), що передбачає довічне увязнення, в підготовчій частині судового розгляду допитав свідка ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_11, послався на їх показання у вироку, як на докази обґрунтування вини ОСОБА_3 в умисному вбивстві. Зазначене порушення вимог закону потягло порушення права ОСОБА_3 на захист, що є також безумовною підставою для скасування вироку (протокол судового засідання т. 3 ас. 97-98 ).

Крім того, виходячи із положень ст.ст. 303, 306, 308 КПК України, суд з власної ініціативи чи за клопотанням інших учасників судового процесу має право оголосити показання свідків і потерпілого, які вони давали під час досудового слідства у випадках наявних суперечностей між показаннями, даними у суді та під час досудового слідства, а також у випадку неявки в судове в судове засідання свідків або потерпілих, якщо явка їх з тієї чи іншої причини є неможливою.

Однак, суд в порушення вказаних вимог, не зясувавши причини неявки свідків, оголосив показання біля 20 чоловік, даних на досудовому слідстві.

Вказане привело до зазначених помилок, а вирок суду став фактично копією обвинувального висновку.

Під час досудового слідства потерпілим ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 на суму 1200000 грн. (т. 2 ас. 231-232), а коли справа з обвинувальним висновком знаходилась в суді, від потерпілого ОСОБА_8 надійшла заява про відмову від позову (т. 3 ас.24), але суд не дав належної правової оцінки цій обставині, як того вимагає ст. 205 ЦПК України.

В стадії попереднього розгляду справи суддя, відповідно до ст. ст. 237, 244 КПК України одноособово (незалежно від того як буде розглядатися справа по суті одноособово чи колегіально) за результатами попереднього розгляду справи своєю постановою приймає рішення про призначення її до судового розгляду.

Між іншим, із протоколу судового засідання вказаної стадії( т. 3 ас. 6-7) вбачається, що попередній розгляд справи здійснювався колегіально. У вступній частині постанови про призначення справи до судового розгляду вказано, що справу розглядав суддя і 3 народних засідателі, постанова підписана лише суддею. В цій постанові відсутні статті кримінального кодексу, за якими ОСОБА_3 предявлено обвинувачення, чим порушені вимоги ст. 245 КПК України.

При таких обставинах вирок суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Оскільки вирок підлягає скасуванню із-за порушення судом вимог кримінально-процесуального закону, доводи апеляції щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_3 не розглядались.

При новому судовому розгляді справи, суду слід перевірити і доводи, які викладені в апеляційній скарзі і доповненнях до неї, дотриматися норм кримінально-процесуального законодавства, усунути недоліки та постановити обґрунтоване рішення з дотриманням усіх вимог закону.

Керуючись ст. ст. 365, 366,369 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2011 року відносно ОСОБА_3 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суддів зі стадії попереднього розгляду справи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 - взяття під варту - залишити без змін.

Головуюча:

Судді: