н.п. 1-кп/621/154/13
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2013 року року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Бібіка О.В.

за участю: секретаря - Онацької В.В.

сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: прокурора прокуратури Зміївського району ОСОБА_1, з боку захисту:обвинуваченого ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження №0000400 від 09 березня 2013 року за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, розлученого, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

встановив:

ОСОБА_2 на початку травня 2006 року в с. Левківка Зміївського району Харківської області по вулиці Шкільній, 3-а, уклав усний договір з громадянкою ОСОБА_3 про виконання будівельних робіт на території домоволодіння № 3-а по вулиці Шкільній в с. Левківка Зміївського району Харківської області. Після цього ОСОБА_2, маючи намір на заволодіння грошима ОСОБА_3, шляхом зловживання довірою, та не маючи наміру виконувати умови договору, в період з 05 травня 2006 року по 10 травня 2006 року отримав від потерпілої гроші в сумі 1000 грн. нібито для придбання будівельних матеріалів, однак фактично матеріали не придбав, до виконання робіт не приступив, отримані гроші присвоїв, чим спричинив ОСОБА_3 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Своїми навмисними діями ОСОБА_2 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Потерпіла ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Надала заяву про проведення судового розгляду за її відсутності. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, від цивільного позову відмовилась у зязку із добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданої їй шкоди. ( а.с.18).

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_2 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи на підставі яких стороною обвинувачення йому предявлено обвинувачення. Пояснив про обставини справи як викладено вище у вироку.

Прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд зясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також розяснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, та винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) органом досудового розслідування кваліфіковано правильно, та визнає його винним у скоєнні даного злочину.

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину і вважає, виправлення ОСОБА_2 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без його ізоляції від суспільства.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом'якшує покарання, є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, повне відшкодування потерпілій шкоди, завданої злочином.

Обставин, які, відповідно до статті 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наведених обставин справи, з урахуванням обставин, які помякшують, та обставини, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним і достатнім призначення покарання ОСОБА_2 за ч.1 ст.190 КК України у виді мінімального штрафу, що відповідає 30 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, передбаченого санкцією даної статі.

Провадження в частині цивільного позову слід закрити на підставі ст. 205 ЦПК України у звязку із відмовою цивільного позивача від позову.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд

засудив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Провадження в частині цивільного позову ОСОБА_3 на підставі ст. 205 ЦПК України закрити.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, обраний ОСОБА_2 слідчим суддею Зміївського районного суду Харківської області від 12.07.2013 року, продовжити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя О.В. Бібік