Провадження № 1-кп/344/464/15
У Х В А Л А

про відмову у затвердженні угоди
28 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківська, проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та з угодою про примирення, -

в с т а н о в и в :
У Івано-Франківський міський суд надійшов обвинувальний акт кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Одночасно разом з обвинувальним актом до суду для затвердження надійшла угода про примирення, укладена між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Суд ознайомившись з обвинувальним актом, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України і закону та вислухавши думку учасників судового провадження вважає, що слід відмовити в затвердженні даної угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Згідно ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

З дослідження змісту поданої суду для затвердження угоди про визнання винуватості слідує, що умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону через допущену неправильну правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.

Так з даної угоди слідує, що ОСОБА_4 підозрюється за ч.1 ст.185 КК України у вчиненні таємного викрадення чужого майна. Проте судом встановлено, що ОСОБА_4 11.04.2007 року був засуджений вироком Івано-Франківського міського суду за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 10 місяців 10 днів позбавлення волі та 10.02.2011 року вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, за який постановою Івано-Франківського міського суду від 25.11.2011 року був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію».

Згідно ч. 5 ст. Стаття 90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин. Відповідно до ст.89 КК України строк погашення судимості ОСОБА_4 , засудженого до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за вироком суду від 11.04.2007 року становив шість років з дня відбуття покарання, при умові невчинення протягом цього строку нового злочину.

Таким чином, як встановлено судом ОСОБА_4 до закінчення строку погашення судимості за вироком від 11.04.2007 року, знову вчинив новий злочин 10.02.2011 року, а тому строк погашення судимості перервався і обчислювався заново після 25.11.2011 року. За таких обставин на момент вчинення даного інкримінованого ОСОБА_4 злочину - 06.08.2015 р., він вважався раніше судимим за ч.3 ст. 185 КК України, а тому його дії необгрунтовано і безпідставно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна без кваліфікуючої ознаки - повторно, і при тому вказані дії ОСОБА_4 повинні кваліфікуватися не за ч.1 ст.185 КК України, а за ч.2 ст.185 КК України.

Враховуючи наведене суд вважає, що дана угода суперечать вимогам КПК України та закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди, а тому дана угода, відповідно до вимог ст. 474 КПК України, не може бути затверджена судом.

Також відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте у даному обвинувальному акті, в порушення вищевказаних норм закону допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, що вказане в акті, і дана правова кваліфікація не відповідає викладу в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_4 , оскільки, як вже зазначалося судом, вказані дії ОСОБА_4 повинні кваліфікуватися не за ч.1 ст.185 КК України, а за ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, відповідно до п.8 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити розмір витрат на залучення експерта. Згідно ст. 91 КПК України однією із обставин, які підлягають обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні є розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Проте, в порушення вищезазначених вимог КПК України у вказаному обвинувальні акті про вчинення обвинуваченим крадіжки, якою заподіяно матеріальні збитки, відсутні відомості про проведення експертиз, проведення яких у даному випадку для визначення розміру матеріальних збитків заподіяних злочином, відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України, є обов`язковим.

Таким чином судом встановлено, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що унеможливлює призначення кримінального провадження з цим обвинувальним актом до судового розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 474 КПК України, -

у х в а л и в :
У затвердженні угоди про примирення від 26.08.2015 року, укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , у кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України відмовити, з підстав зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Обвинувальний акт даного кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст. 185 КК України повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для продовження досудового розслідування у загальному визначеному законом порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1