Справа № 686/252/16-к

УХВАЛА
21 січня 2016 року м. Хмельницький
Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому, матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, -
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, якою просить визнати протиправною та незаконною бездіяльність прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Хмельницької області щодо невручення йому повідомлення про підозру, яке б містило фактичний виклад обставин кримінального правопорушення з урахуванням висновків, відображених в постановах про закриття кримінального провадження та з урахуванням встановлених на виконання ухвал Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2015 року та апеляційного суду Хмельницької області від 22.10.2015 року часу, місця, способу, мотиву тощо вчинених кримінальних правопорушень, а також щодо ненадання йому доступу до матеріалів досудового розслідування, здобутих після повернення обвинувального акту.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити, оскільки бездіяльність прокурора порушує його право на захист, а також інші процесуальні права.
Заслухавши думку ОСОБА_3 , дослідивши наявні матеріали, суд дійшов до наступних висновків.
У зазначеному кримінальному провадженні 11.11.2014 року ОСОБА_3 вручено останнє повідомлення про підозру.
01.12.2014 року підозрюваному ОСОБА_3 повідомлено про завершення досудового розслідування.
30.12.2015 року начальником управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури області старшим радником юстиції ОСОБА_9 складено новий обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
06.01.2016 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Хмельницької області ОСОБА_10 підозрюваному ОСОБА_3 вручено повістку про виклик для отримання обвинувального акту.
Як вбачається зі скарги ОСОБА_3 згідно врученого йому повідомлення про підозру від 11.11.2014 року, він підозрювався у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 362, ч.3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 205 КК України. Однак, постановами прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Хмельницької області ОСОБА_10 від 26.11.2014 року та від 30.12.2015 року кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 , ч. 3 ст. 362 КК України, закрито. Нового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_3 не вручено, чим порушено його право на захист.
Однак, відповідно до п. 8 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених частиною третьою статті 333 цього Кодексу. Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими.
Відповідно до ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено: протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Цей строк може бути продовжений у порядку, передбаченому § 4 глави 24 КПК. Загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури; до шести місяців - керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником; до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором України чи його заступниками. Строк досудового розслідування злочину може бути продовжений до трьох місяців, якщо його неможливо закінчити внаслідок складності провадження, до шести місяців - внаслідок особливої складності провадження, до дванадцяти місяців - внаслідок виняткової складності провадження.
Оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_3 вручено 11.11.2014 року, граничні (максимальні) строки досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчені і проведення будь-яких слідчих (процесуальних) дій, в тому числі і вручення нового повідомлення про підозру, є незаконним.
З наведених міркувань скарга ОСОБА_3 в частині визнання незаконною бездіяльності прокурора щодо невручення повідомлення про підозру не може бути задоволена в силу вимог ст.ст. 219, 223, 294 КПК України.
Щодо доводів скарги в частині невиконання стороною обвинувачення ухвал Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2015 року та апеляційного суду Хмельницької області від 22.10.2015 року, ненадання доступу до матеріалів досудового розслідування та порушення цим прав підозрюваного ОСОБА_3 , то суд враховує наступне.
Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується обов`язковістю виконання на території України судових рішень.
Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України міст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень.
Частиною 2 ст. 21 КПК України передбачено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі № 1-7/2013 від 26.06.2013 року за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру має містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.
Відповідно до ч. 1 ст. 279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 1, 5, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють; давати пояснення з приводу підозри, збирати і подавати докази; брати участь у проведенні процесуальних дій; під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення…; застосовувати технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь; заявляти клопотання про проведення процесуальних дій…; заявляти відводи; ознайомлюватись з матеріалами досудового розслідування та вимагати відкриття таких матеріалів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 12 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 312 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Таким чином, рішення судів, в тому числі й щодо повернення обвинувальних актів, є обов`язковими для виконання, здійснення досудового розслідування повинно відбуватись із дотриманням вимог КПК України та прав підозрюваного. Однак, підозрюваний ОСОБА_3 у своїй скарзі по суті просить надати оцінку відповідності обвинувального акту повідомленню про підозру, ухвалам судів та вимогам законодавства, що КПК України на цій стадії не передбачено.
Більше того, як вбачається зі скарги ОСОБА_3 , на момент подання скарги слідчому судді обвинувальний акт підозрюваному не вручено та його зміст йому невідомий.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Одночасно, у випадку підтвердження фактів, на які посилається ОСОБА_3 у своїй скарзі, останній на стадії судового провадження не позбавлений можливості подавати відповідні клопотання, скарги тощо.
Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, -
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя