АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/778/15 Справа № 705/135/15-к Категорія: ч.1 ст.129 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинувачуваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинувачуваного ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду м. Черкаси від 22 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сушківка, Уманського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, працюючого головою ОСББ «Перевізник 1», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України та призначено покарання у виді 2 місяців арешту.

Вирішено рахувати термін покарання з моменту поміщення ОСОБА_7 у відповідну установу для відбування покарання у виді арешту.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч грн..) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 245,70 грн. за залучення експертів.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку районного суду ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 08 жовтня 2014 року близько 11 год. 00 хв. перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту з громадянином ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, з метою залякування останнього, замахуючись сокирою, викрикував погрози про позбавлення життя ОСОБА_8 , чим вчинив погрозу вбивством потерпілому, яку останній сприйняв як реальну.

Не погоджуючись з вироком суду першої ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2015 року та призначити покарання у виді штрафу і зменшити розмір моральної шкоди до 1500 грн.. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на те, що він є пенсіонером та до нього не може бути застосовано покарання у виді арешту, оскільки це суперечить вимогам Кримінального кодексу України. При цьому вказує, що судом першої інстанції не правильно розтлумачено вимоги ст.61 КК України яка вказує на те, що покарання у виді обмеження волі чи альтернативних позбавлення волі, арешт не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок та жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років та до осіб які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи. Крім того, апелянт акцентує увагу і на приписах ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», що право на пенсію за віком мають чоловіки які досягли 60 років.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинувачуваного, самого обвинувачуваного ОСОБА_7 який в судових дебатах та останньому слові підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її та призначити йому покарання у виді штрафу у відповідності до чинного законодавства, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , при обставинах встановлених судом першої інстанції і викладених в вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування доказами та дослідженими у судовому засіданні, яким дано належну правову оцінку.

Зокрема вина ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами: поясненнями потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 які в суді першої інстанції повідомили про обставини події яка мала місце 08.10.2014 року в ході сварки ОСОБА_13 з ОСОБА_8 .. Даними проведення слідчого експерименту від 22.11.2014 року з таблицею зображень до нього, за участі ОСОБА_8 який на місці вчинення кримінального правопорушення вказав обставини погрози вбивства; даними проведення слідчого експерименту від 22.11.2014 року з таблицею зображень до нього, з участю свідка ОСОБА_10 , який повідомив та вказав на місці про обставини погрози вбивства з боку обвинувачуваного ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 ; даними проведення слідчого експерименту від 22.11.2014 року з таблицею зображень до нього, з участю свідка ОСОБА_11 , який повідомив та вказав на місці про обставини погрози вбивства з боку обвинувачуваного ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 ; даними проведення слідчого експерименту від 22.11.2014 року з таблицею зображень до нього, з участю свідка ОСОБА_12 , який повідомив та вказав на місці про обставини погрози вбивства з боку обвинувачуваного ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 ..

Кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.129 КК України вірно з чим і погоджується колегія суддів та не ставить під сумнів правильність кваліфікації.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що обвинувачуваний ОСОБА_7 в апеляційній скарзі повністю визнав свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження в межах апеляційної скарги, колегією суддів встановлено обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинувачуваного ОСОБА_7 про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_7 тобто призначено йому занадто суворе покарання.

Згідно ст.129 ч.1 КК України за погрозу вбивства передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до двох років.

Згідно ст.12 закону України «про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991року (із змінами та доповненнями) право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачуваний ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на момент постановлення вироку виповнилось 67 років, що свідчить проте, що він досяг пенсійного віку у відповідності до ЗУ «про пенсійне забезпечення».

Вказане свідчить, що суд першої інстанції вищевказані вимоги закону не врахував і дійшов помилкового висновку, призначивши покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.129 КК України у виді арешту.

Проте судом першої інстанції, призначено ОСОБА_7 покарання у виді двох місяців арешту не навівши при цьому переконливих мотивів, яке пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинувачуваного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Колегія суддів змінюючи вирок, враховує особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його відповідальність похилий вік обвинувачуваного ОСОБА_7 , те що останній має ряд захворювань астму, діабет, аритмію серця, а отже незадовільний стан здоров`я, обставини, що обтяжують його відповідальність колегією суддів не встановлені і вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції статті особливої частину цього кодексу.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий є пенсіонером та отримує мінімальну пенсію і призначення йому покарання за ч.1 ст.129 КК України у виді штрафу можливо лише з застосуванням ст.69 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з порушенням закону вирішив питання в частині розв`язання цивільного позову.

Так відповідно до роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Згідно роз`яснень п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані було неповному обсязі, враховано вимоги ст.ст.23, 1167, 1193 ЦК України.

Так судом першої інстанції наведено підстави прийняття такого рішення, вказано, в чому саме виразились моральні страждання потерпілого та з яких міркувань при цьому виходив суд

При цьому встановлено характер протиправних дій ОСОБА_7 , ступінь його вини, глибину фізичних і моральних страждань потерпілого ОСОБА_8 ..

Проте судом першої інстанції не обґрунтовано задоволено частково цивільний позов потерпілого, оскільки в вироку належним чином не зазначено, які моральні страждання поніс потерпілий.

Крім того, суд першої інстанції при задоволенні цивільного позову повинен був врахувати матеріальний стан обвинувачуваного ОСОБА_7 який є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1452грн.85коп. згідно довідки ПФУ Управління ПФУ в м. Умані від 02.07.2015 р. № 1535.

За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга обвинувачуваного ОСОБА_7 підлягає до задоволення, з послідуючою зміною вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинувачуваного ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.129 КК України з застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень та зменшити суму моральної шкоди стягненої на користь ОСОБА_8 до 1500 грн..

В решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий :

Судді :