Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1728/14-к
Провадження № 1-кп/499/51/15
У Х В А Л А

Іменем України

"11" вересня 2015 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілих ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт кримінального провадження №0003812 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Доброолександрівка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, українця, освіта середня, не працюючого, неодруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованому в АДРЕСА_1 та який мешкає в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Іванівського районного суду Одеської області від прокуратури Одеської області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України на території Іванівського району Одеської області, в зв`язку із чим, відповідно до ст.32 КПК України дане кримінальне правопорушення підсудне Іванівському районному суду Одеської області.

Також встановлено, що підстав передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою ст..284 КПК України для закриття даного кримінального провадження не має.

Під час судового засідання прокурор, потерпілий та представник потерпілих вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Захисник обвинуваченого заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду в зв`язку із тим, що з обвинувального акту вбачається необхідність притягнення як обвинуваченого ще однієї особи, водія автомобіля ВАЗ - НОМЕР_1 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи, прийшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.

Якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, то суд, відповідно до пункту 3 частини 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні має право повернути його прокурору.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 р.) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 фактично не відповідає вимогам ст. 291 КПК України з наступних підстав.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у вказаний день та час, керував технічно справним автомобілем «Nissan Vanette» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та здійснював на ньому рух на 417 км авто дороги «Київ-Одеса» в Іванівському районі Одеської області. При цьому, рухаючись в напрямку м. Києва з перевищенням допустимої за умовами видимості швидкістю (90-100 км/год), водій ОСОБА_8 , маючи об`єктивну можливість на достатній відстані встановити небезпеку для свого подальшого руху, у вигляді пішохода ОСОБА_9 , що перебігав смугу його руху в напрямку справа наліво відносно руху автомобіля, не був уважним та не вжив заходів щодо зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки і, виконавши необґрунтований маневр зміщення свого автомобіля в ліву крайню смугу, скоїв наїзд на вказаного пішохода, після чого через вказаного пішохода був скоєний переїзд автомобілем ВАЗ-21110 р/н НОМЕР_3 з причепом ПП-2.8 р/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався позаду автомобіля ОСОБА_11 у попутному з ним напрямку та не мав технічної можливості уникнути ДТП.

Разом з тим, в обвинувальному акті прокурор вказує на те, що до смерті потерпілого, привела поєднана травма голови, шиї, грудної клітки, живота, таза і кінцівок, у вигляді роздроблення мозкового і лицьового черепа, розтрощення мозку, роздроблення шийного відділу хребта з розтрощенням шийного відділу спинного мозку, роздроблення грудної клітини, відриву серця від судин і множинних розривів серця, множинних розривів грудної та черевної частини аорти, відриву легенів від коренів, розривів і розтрощення легких, розривів і розтрощення печінки, селезінки, сальника, брижі і стінки кишечника, розривів нирок, роздроблення таза, правої верхньої кінцівки, перелому правої стегнової кістки. Ця травма виникла в ході переїзду через тіло автомобілем ВАЗ-21110.»
Саме ці дії обвинуваченого кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 286 КК України.

Таким чином, обвинувальний акт не містить конкретне викладення фактичних обставин справи, які прокурор вважає доведеними, які б вказували на те, що саме ОСОБА_7 , а не водій автомобіля ВАЗ21110 р/н НОМЕР_3 , на час скоєння інкримінованого їм кримінального правопорушення, був суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, фактично відсутнє конкретне формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_7 фактично висунуте не було у встановленому законом порядку, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є безпідставним та на недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу визначеному ст. 17 КПК України можливо вказувати тільки на те, що особи обвинувачуються у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист та змагальність сторін.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку суду, взагалі будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 по суті та унеможливить за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Крім того, виходячи з вимог ч.1, 2 ст.109 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
В п.5 ч.1 ст.3 КПК України вказано на те, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження до обвинувального акту, в порядку визначеному ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, не додано реєстр матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр), який би відповідав вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.
З положень ст.ст.109, 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту та надаються до суду разом.
Також необхідно відзначити, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок), зокрема, письмового підтвердження факту надання сторонам доступу до матеріалів кримінального провадження із зазначенням найменування таких матеріалів (ст.290 КПК України); зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення, зокрема, вручення письмового повідомлення про підозру, тощо.
Згідно ч.3 ст.283 КПК України відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Однак, всупереч вимог ч.3 ст.283 КПК України Реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження. І, взагалі, ставить під сумнів закінчення досудового розслідування в цілому.
Зі смислу ст. 42, 55, 103, 111, 214, 276, 278, 280, 281, 282, 283, 290, 291 КПК України вбачається, що процесуальними діями за КПК України є: повідомлення підозрюваному, обвинуваченому, потерпілому про процесуальні права, обов`язки та вручення їм про це пам`яток; протоколи; носій інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; журнали судових засідань; повідомлення про підозру; інші повідомлення у кримінальному провадженні; надання доступу до матеріалів досудового розслідування; відомості, які вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В ч.1-4 ст.110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Судове рішення приймається у формі ухвали або вироку. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Проте, Реєстр не містить відомостей про здійснення всіх: процесуальних дій і часу їх проведення, прийнятих процесуальних рішень та їх реквізитів. При цьому, всупереч вимогам КПК України, внесення відомостей до реєстру здійснено без дотримання вимог ч. 2 ст. 109 КПК України без чіткого розмежування в Реєстрі відповідної процесуальної дії або прийнятого процесуального рішення в тій певній послідовності, що встановлений в КПК України.
Отже, виходячи з усього вищевикладеного, суд вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , не відповідає вимогам КПК України, в зв`язку із чим, та на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, його слід повернути прокурору.
Керуючись ст.ст. 109, 291, 314-315, 331, 369-372 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт кримінального провадження №0003812 відносно ОСОБА_7 - повернути прокурору для обов`язкового усунення недоліків протягом розумного строку.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 7-денний строк з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_1