Ухвала

іменем україни

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
при секретарі ОСОБА_12,
за участю прокурора ОСОБА_13,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001030, за обвинуваченням

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Виноградівка Баштанського району Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1, не судимого,

та

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1, не судимого,

кожного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2014 року

ОСОБА_5 засуджено:

- за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_6 засуджено:

- за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1170 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовано в частині звільнення їх від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Ухвалено вважати кожного засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В решті вирок залишено без змін.

У касаційних скаргах засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, захисник ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_7 порушують питання про скасування вироку апеляційного суду щодо засуджених з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених правопорушень та особам засуджених внаслідок суворості. Вважають, що апеляційний суд не урахував обставини, що помʼякшують покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому дійшов необґрунтованого висновку про неможливість їх виправлення без відбування покарання і безпідставно скасував вирок суду першої інстанції в частині застосування ст. 75 КК України. Просять призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, оскільки вважать, що апеляційний суд безпідставно скасував вирок місцевого суду, яким засуджених було звільнено від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за те, що вони 23 грудня 2013 року приблизно о 20.00 год., діючи за попередньою змовою групою осіб, прибули на автомобілі ВАЗ-21065 до місця перебування ОСОБА_7 біля будинку № 17 у с. Виноградівка Баштанського району Миколаївської області з метою примусити його повернути борг. ОСОБА_6, направивши одноствольну мисливську рушницю моделі АТА APMS NEО012 12 калібру, споряджену мисливським патроном із зарядом дробу, в бік потерпілого, який знаходився в автомобілі БМВ-5201, д.н.з. НОМЕР_1, змусив потерпілого вийти з автомобіля.

ОСОБА_6 тримав рушницю в напрямку голови ОСОБА_7, що останній сприймав як реальну загрозу його життю та здоров'ю, та, коли потерпілий різко відбив рукою ствол рушниці вгору, відбувся постріл, внаслідок якого ОСОБА_7 була заподіяна вогнепальна рана у верхній волосяній частині голови, після чого ОСОБА_6 з великою силою наніс потерпілому удар прикладом рушниці в область голови, а потім разом з ОСОБА_5 стали наносити потерпілому, який лежав на асфальтному покритті дороги, ногами та руками багаточисленні удари в область голови, тулуба й верхніх кінцівок, внаслідок чого спричинили ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, та припинили наносити удари, коли потерпілий втратив свідомість.

Після цього засуджені на автомобілі БМВ-520і, за кермо якого за вказівкою ОСОБА_6 сів ОСОБА_5, поїхали в напрямку с. Інгулка Баштанського району, де залишили автомобіль біля подвір'я по АДРЕСА_2, внаслідок чого незаконно заволоділи транспортним засобом, який тимчасово перебував в користуванні потерпілого ОСОБА_7, вартістю 12000 доларів США, що на 23.12.2013 року складало 95961 грн.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора, який вважав, що для задоволення касаційних скарг немає підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 289 КК України, і правильність кваліфікації їхніх дій у касаційних скаргах не оспорюються.

Доводи засуджених, їх захисника та потерпілого про те, що апеляційний суд необгрунтовано дійшов висновку щодо неможливості виправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без відбування покарання, внаслідок чого обрав покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених внаслідок суворості, є безпідставними.

З вироку вбачається, що апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6, звернув увагу на те, що суд першої інстанції, звільняючи засуджених від відбування покарання з випробуванням, не обґрунтував належним чином своє рішення про застосування ст. 75 КК України. При цьому апеляційний суд правильно звернув увагу, що районним судом безпідставно було враховано обставину, що пом'якшує покарання, визнання засудженими вини, у зв'язку із відсутністю щирого каяття з боку засуджених, які упродовж тривалого часу не вжили будь-яких заходів щодо усунення негативних наслідків та відшкодування заподіяної кримінальними правопорушеннями шкоди. Також, апеляційний суд правильно звернув увагу на не те, що місцевий суд безпідставно врахував, як обставину, що пом'якшує їх покарання, сприяння у розкритті злочину, оскільки це суперечить матеріалам кримінального провадження. За таких обставин, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про необгрунтованість рішення суду про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства. Скасовуючи вирок місцевого суду в частині застосування щодо засуджених ст. 75 КК України, апеляційний суд навів підстави для прийняття такого рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги захисника колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11