н/п 1-кп/490/666/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Данилівка, Менського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, який проходить військову службу на посаді вогнеметника третього відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
Сторони кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4
сторона захисту: захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3
28.01.2015 року громадянина ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової службу за мобілізацією.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 10.03.2015р. № 71 солдата ОСОБА_3 зараховано у розпорядження командира військової частини і поставлений на всі види забезпечення та згідно наказу від 25.03.2015р. №86 призначено на посаду вогнеметника третього відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
07 травня 2015 року близько о 08.00 годині солдат ОСОБА_3 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово не виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилився від військової служби до 12 годин 00 хвилин 10 серпня 2015 року, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
В судовому засіданні ОСОБА_3 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
ОСОБА_3 суду показав, що 07 травня 2015 року, точний час не пам`ятає, внаслідок подавленого емоційного стану покинув військову частину і до 10 серпня 2015 року знаходився за місцем свого проживання, допомагав матері по господарству, у вихованні дітей, які знаходяться під її опікою, проходив медичне обстеження, внаслідок поганого стану здоров`я. 10 серпня 2015 року повернувся до військової частини із зізнанням і приступив до виконання службових обов`язків. У вчиненому щиро кається.
Дослідив обставини справи, суд вважає доказаною вину ОСОБА_3 в самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, характеризується за місцем проходження військової служби негативно-посередньо, за місце проживання позитивно, є раніше не судимим, живе в багатодітній малозабезпеченій сім`ї, хворіє на хронічні захворювання, раніше не судимий.
Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує з`явлення обвинуваченого із зізнанням і щире каяття.
Обставин які обтяжують покарання судом не встановлено.
Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів обвинуваченим, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до тяжкого злочину, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в нижчих межах санкції ч.4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину. Одночасно суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, у зв`язку з чим ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75, 76 КК України.
Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не обиралися.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання з випробуванням.
Іспитовий строк встановити 1 рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти ці органи про зміну місця проживання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1