Справа № 317/4373/14-к
Справа №317/4373/14-к
Провадження №1-кп/333/31/15
УХВАЛА

Іменем України
09 листопада 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя судом присяжних у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
за участю секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_16 ,

обвинувачених ОСОБА_10 ,

ОСОБА_13 ,

ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0000169 відносно ОСОБА_10 за обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15 п.п.1, 5, 6, 8, 9, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 9, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 , за обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15 п.п.1, 5, 6, 8, 9, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 9, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_15 , за обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.27 п.п.1, 5, 6, 8, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14 ч.5 ст.27 ч.4 ст.187 КК України,
В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні захисником ОСОБА_16 було заявлено клопотання про визнання недопустимими та припинення дослідження допиту підозрюваної ОСОБА_15 від 23 вересня 2011 року та додаткових допитів до нього.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання захисник ОСОБА_16 зазначив, що з огляду на зміст ст.ст.23, 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд повинен сприймати покази обвинуваченої надані лише безпосередньо в судовому засіданні. Отже, покази, надані ОСОБА_15 під час досудового розслідування, не повинні досліджуватися у судовому засіданні і використання судом їх у якості доказу є очевидно недопустимим. Окрім цього, захисник звернув увагу на те, що покази підозрюваної ОСОБА_15 отримані через порушення її права на захист. Так, по суті ОСОБА_15 підозрювалася у пособництві до умисного вбивства, за вчинення якого можливе покарання у виді довічного позбавлення волі. Це з огляду на положення ст.45 КПК України (в редакції 1960 року) передбачало обов`язкову участь захисника. Однак, допит підозрюваної ОСОБА_15 від 23 вересня 2011 року пройшов без участі її захисника. Окрім цього, всупереч вимогам ст.46 КПК України (в редакції 1960 року) відмова від захисника не оформлена відповідною постановою слідчого.

Обвинувачені, захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 у судовому засіданні підтримали вищезазначене клопотання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_16 .

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник у судовому засіданні при вирішенні клопотання захисника ОСОБА_16 поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, вирішуючи зазначене клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

16.08.2012 року кримінальна справа №812/7121/12 відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 була направлена до Комунарського районного суду м.Запоріжжя у порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України (у редакції 1960 року). 09.12.2013 року, після набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом 2012 року, зазначена справа повернута на додаткове розслідування. Після проведення такого розслідування обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 надійшов до Комунарського районного суду м.Запоріжжя 30.10.2014 року.

Відповідно до п.8 Перехідних положень КПК України 2012 року допустимість доказів, отриманих до набрання чинності КПК України 2012 року, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Таким чином, якщо кримінальна справа була направлена до суду до 20 листопада 2012 року і після набрання чинності КПК України 2012 року повернена на додаткове розслідування, а після проведення такого розслідування направлена до суду з обвинувальним актом, то докази, здобуті до дня набрання чинності КПК України 2012 року, на предмет їх допустимості мають оцінюватися на рівні (однаково) з доказами, здобутими в порядку, передбаченому КПК України 2012 року.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання показів підозрюваної ОСОБА_15 від 23 вересня 2011 року та додаткових допитів до нього очевидно недопустимими, а звідси у припиненні їх дослідження.

Щодо порушення права на захист під час допиту у якості підозрюваної ОСОБА_15 від 23 вересня 2011 року, суд виходить з такого.

Відповідно до протоколу затримання особи від 23 вересня 2011 року ОСОБА_15 підозрювалася у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Згідно зі санкцією ч.4 ст.187 КК України за вчинення цього злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Отже, з урахуванням вимог ст.45 КПК України (в редакції 1960 року), вчинення даного злочину не потребувало обов`язкової участі захисника під час допиту підозрюваної.

Окрім цього, 23 вересня 2011 року слідчим було складено протокол роз`яснення підозрюваному права на захист та протокол відмови від захисника, обидва з яких підписані ОСОБА_15 .

Посилання захисника на ч.2 ст.46 КПК України (в редакції 1960 року) є безпідставними, адже вони регулюють порядок прийняття слідчим відмови від вже запрошеного підозрюваним чи призначеного слідчим захисника.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_16 про визнання недопустимими та припинення дослідження допиту підозрюваної ОСОБА_15 від 23 вересня 2011 року та додаткових допитів до нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.89, п.8 Перехідних положень КПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_16 про визнання недопустимими та припинення дослідження допиту підозрюваної ОСОБА_15 від 23 вересня 2011 року та додаткових допитів до нього відмовити повністю.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий Суддя Присяжні
суддя
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5