УХВАЛА
Іменем України
02 листопада 2015 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в частині у кримінальному провадженні №0000029,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про часткове скасування арешту майна, в обґрунтування якого зазначив, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20 липня 2015 року накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 - автомобіль марки «Рено» моделі «Трафік» номерний знак НОМЕР_1 .

Посилаючись на те, що вказаний автомобіль необхідний йому для використання в підприємницькій діяльності, а також при роботі волонтером у благодійному фонді, для роботи в якому важливо мати свій транспортний засіб, просив скасувати арешт на автомобіль в частині користування, зобов`язати слідчого повернути йому транспортний засіб та зобов`язати його зберігати транспортний засіб у належному стані до вирішення справи по суті.

Заявник та його адвокат у судовому засіданні подане клопотання підтримали та просили його задовольнити, вказали, що досудове розслідування триває понад чотири місяці, а всі слідчі дії з використанням автомобіля підозрюваного вже завершені та останній вже тривалий час невиправдано перебуває на зберіганні органу досудового розслідування, вказували, що заборона користування вилученим автомобілем обтяжує здійснення ОСОБА_3 волонтерської та підприємницької діяльності, що перешкоджає утриманню його сім`ї та малолітньої доньки.

Слідчий в судовому засіданні проти клопотання заперечувала, зазначив, що автомобіль перебуває на зберіганні в УСБУ та можливо знадобиться для проведення подальших слідчих дій, а тому просила у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши пояснення заявника, адвоката та слідчого, дослідивши та оцінивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесене кримінальне провадження №0000029 від 13.07.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 14, ч.2. ст. 305 та ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.07.2015 року, накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 автомобіль марки «Renault» моделі «Trafic», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 5-6).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що арешт майна може застосовуватися як із застосуванням заборони розпорядження майном, та заборони його користуванням, або без застосування таких заборон.

Таким чином, оскільки в ухвалі слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.07.2015 року про накладення арешту на автомобіль марки "Renault", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не зазначено будь-яких застережень, слідчий суддя вважає, що арешт накладений разом із забороною розпоряджання та користування ним.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіль марки «Renault», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 (а.с. 32-33).

У відповідності до ст. 174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано, якщо підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, може бути застосоване лише у випадках, коли її незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Так, у судовому засіданні 02.11.2015 слідчим надано копію висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз №179/5 від 15.10.2015 щодо результатів проведення слідчий дій змивів з різних поверхонь в автомобілі марки ««Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Тобто у судовому засіданні встановлено, що у кримінальному провадженні всі необхідні слідчі дії з автомобілем марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 уже завершено, а інших обставин, які перешкоджають кримінальному провадженню та які виправдовували б подальше обмеження права ОСОБА_3 користування транспортним засобом, слідчим не наведено.

У відповідності до ст.173 ч.2 п.5 КПК України при вирішені питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зі змісту ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (зокрема, арешту на майно) не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Слідчий суддя звертає особливу увагу на положення частини 4 статті 173 КПК України, відповідно до якої у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на викладене, враховуючи, що усі необхідні слідчі дії з використанням автомобіля підозрюваного вже завершен та наявні висновки проведених судових експертиз, автомобіль марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 протягом тривалого часу (понад 4 місяці) арештований та перебуває на зберігальному майданчику органу досудового розслідування, що позбавляє підозрюваного ОСОБА_3 можливості його користування у підприємницькій діяльності, для матеріального забезпечення себе та утримання своєї сім`ї, слідчий суддя вважає невиправданим подальше обмеження прав користування власника, а тому вважає за необхідне скасувати арешт в частині заборони користування автомобілем, без зняття заборони його розпорядження.

Водночас, слідчий суддя вважає, що інші вимоги клопотання щодо зобов`язання слідчого або орган на зберіганні якого знаходиться транспортний засіб повернути його ОСОБА_3 у користування як власнику є передчасними, оскільки у разі неповернення майна у користування власника, така бездіяльність може бути оскаржена в порядку ст. 303 КПК України, яка на час розгляду цього клопотання ще не настала, а тому не підлягає судовому захисту, а також не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання підозрюваного зберігати транспортний засіб у належному стані до вирішення справи по суті, оскільки така вимога не ґрунтуються на вимогах кримінально-процесуального закону.

Керуючись статтями 170, 171 -173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 20 липня 2015 року в частині заборони підозрюваному ОСОБА_3 користуватися автомобілем марки "Renault Trafic", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1