печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1981/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.02.2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001245 від 16.11.2015р. за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Димер Вишгородського району Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, холостого, офіційно не працюючого, судимого 27.10.2006р. Вишгородським районним судом Київської області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2008р. іспитовий строк за вироком суду від 27.10.2006р. скасований, визнано вважати засудженим за ст. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 26.11.2013р. з Ірпінського виправного центру УДПтС України в м. Києві та Київській області №132 за відбуттям строку покарання, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIІI від 15.01.2015 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993р. оголошено проведення, зокрема, на території міста Києва та Київської області часткової мобілізації, та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 12.02.2015р. з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993р. підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №29 від 12.02.2015 (по стройовій частині) ОСОБА_4 у військовому званні старшого солдата призначений на посаду санітарного інструктора 16 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону, зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 12.02.2015р. ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №51 від 16.03.2015р. (по стройовій частині) старший солдат ОСОБА_4 , санітарний інструктор 16 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону направлений для посилення ділянок державного кордону на Придністровському сегменті українсько-молдовського кордону у службове відрядження до АДРЕСА_3 .

25.10.2015р. ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити місце служби.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в той же день біля 08.45 год самовільно без дозволу командування залишив місце служби у м. Роздільна Одеської області та направився до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_4 постійно перебував в смт. Димер та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби у м.Роздільна Одеської області, військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

22.12.2015р. біля 11.30 год. ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні самовільного залишення місця служби понад одного місяця, вчиненого в умовах особливого періоду, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, додатково пояснивши, що був призваний у лютому 2015р. на військову службу під час мобілізації та проходив службу в якості санітарного інструктора в м. Роздільна Одеської області. Наприкінці жовтня 2015р. його було повідомлено про те, що його мати ОСОБА_5 тривалий час знаходиться в лікарні з приводу тяжкого захворювання та потребує стороннього догляду, з приводу чого він прийняв рішення залишити місце служби та повернутися додому. 25.10.2015р. він самовільно без дозволу командування залишив місце служби у м. Роздільна Одеської області, отримавши відповідні довідки про те, що його мати проходить стаціонарне лікування за місцем свого проживання, він звернувся до вищого командування частини, повідомивши про те, що він потребує відповідної відпустки, але не отримавши дозволу на відпустку, оскільки мав непогашену судимість, самостійно направився до місця свого фактичного проживання, де постійно знаходиться по теперішній час, та здійснює догляд за хворою матір`ю. Одночасно він на повідомлення про вчинене порушення в грудні 2015р. звернувся до військового прокурора, де йому повідомили про порушену кримінальну справу відносно нього, на теперішній час готовий проходити військову службу, оскільки стан здоров`я його матері покращився. У вчиненому кримінальному правопорушенні розкаюється, просить суворо не карати.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, оцінюючи в сукупності здобуті у справі докази, визнає доведеним у судовому засіданні вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має не погашену судимість за попереднім вироком суду за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, на теперішній час офіційно не працює, постійно проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , яка страждає на тяжке захворювання, визнана особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та віднесена до осіб 1 категорії, з приводу цього захворювання у неї встановлена 2 група інвалідності, та здійснює за нею догляд. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням і поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався, клопотань про його застосування у судовому засіданні також не надходило.
Цивільний позов у справі не заявлений.

Документально підтверджені процесуальні витрати під час досудового розслідування відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні не значаться.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1