Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007588, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки та мешканки АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8,

захисника ОСОБА_3,

засудженої ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_2, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок м'якості, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно призначив покарання засудженій із застосуванням положень ст. 75 КК України, при цьому необгрунтовано врахував його стан алкогольного сп'яніння. Також потерпілий зазначає про невідповідність судових рішень вимогам статей 370, 372, 374 КПК України.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, ОСОБА_1 визнано винуватою за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено їй за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на неї обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватою та засуджено за те, що 27 жовтня 2013 року вона, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння за місцем свого проживання в м. Дніпропетровськ, у ході сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_2, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно завдала останньому тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, засудженої та її захисника із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів потерпілого, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок м'якості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд у відповідності до вимог зазначеної статті, крім тяжкості злочину, відсутності обтяжуючих обставин і наявності обставини, яка пом'якшує покарання - щире каяття, врахували також дані про її особу, зокрема те, що вона за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, а також приймала заходи для відшкодування потерпілому моральної шкоди, однак останній відмовився.

Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_1 без реального відбування покарання зі встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів уважає призначене засудженій ОСОБА_1 покарання справедливим, підстав для скасування судових рішень через його м'якість не вбачає.

Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами прокурора та адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_2, яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6