Ухвала
15 лютого 2016 р.

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_4 , адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

його захисника- адвоката - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -

адвоката - ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

з участю секретаря ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 379, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, -

Встановив:

В провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України та інших.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у виді взяття під варту до 18 лютого 2016 року.

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Прокурор ОСОБА_2 вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки на даний час ризики, які були підставою при обранні запобіжного заходу не відпали, а більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти цим ризикам. Так, головною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак при перевірці камери, в якій тримається ОСОБА_6 виявлено предмети, заборонені для використання в місцях попереднього ув`язнення, що свідчить про те, що лише тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Представник потерпілої ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , підтримав думку прокурора щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 прохали не продовжувати обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисники обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підтримали думку адвоката ОСОБА_7 .

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), а оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у організації умисного заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю останнього, пов`язаного із здійсненням правосуддя вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також в організації умисного вбивства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, мера міста Кременчука Полтавської області, що є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, об`єктом якого є життя людини, а тому існує певний суспільний інтерес до даної справи і звільнення обвинуваченого може потягти хвилювання громадськості, тобто порушити публічний порядок.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді тримання під вартою на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_6 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання (на існування таких ризиків вказує зокрема те, що обвинувачений є колишнім працівником правоохоронних органів, володіє знаннями і навичками оперативної роботи, а тому може використовувати їх, щоб перешкоджати судовому розгляду та змінити місце проживання), з огляду на його матеріальні можливості ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не зменшились.

Крім цього, при вирішенні питання доцільності продовження обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд бере до уваги акт про виявлення та вилучення заборонених для зберігання ув`язненими предметів, із якого вбачається, що 08 лютого 2016 року під час проведення обшуку камери № 147 Полтавської установи виконання покарань, в якій перебуває ОСОБА_6 виявлено та вилучено заборонений предмет мобільний телефон у вигляді калькулятора, що свідчить про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та унеможливлює застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт.

Враховуючи вище викладене, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, в тому числі і домашній арешт, та вважає за необхідне продовжити останньому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію складності справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, адже на даний час проведено допит лише частини свідків, та розпочато дослідження письмових доказів по справі, а інші докази не досліджені, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 строком на два місяці.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч. 3 ст. 331 , ч. 3 ст. 383 КПК України, суд -

Постановив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 15 квітня 2016 року (включно) щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя: