11-кп/775/110/2016(м)

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002888 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, українця, не працюючого, навчається на 3 курсі Приазовського Державного Технічного Університету, такого, що раніше судимості не мав, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн., в дохід держави 583,11 грн.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , відносно якого він сторонами кримінального провадження не оскаржується.

Вирішено питання про речові докази.

В с т а н о в и л а:

01 серпня 2015 року близько 23.30 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою, з метою обертання чужого майна на свою користь, проникли до приміщення гаражу, розташованого у домоволодінні АДРЕСА_2 , де, погрожуючи ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, яке виразилось в демонстрації двох ножів та у зв`язуванні їм рук пластиковими хомутами, заволоділи грошима в сумі 500 гривень, грошима в сумі 200 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ на момент вчинення злочину складало 4322,35 грн. Після чого, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, заподіявши своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4822,35 грн., розпорядившись в подальшому викраденим майном за своїм розсудом.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити і призначити останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

Вважає, що судове слідство у суді першої інстанції не з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , що потягло за собою призначення покарання, яке явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, тобто вважає, що винесений вирок занадто суворий, покарання за яким хоч і не виходе за рамки, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, однак за своїм видом і розміром є явно несправедливим через надмірну суворість.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього й просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України і, на підставі статей 75, 76 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, прокурора, яка, в свою чергу, відстоювала законність і обґрунтованість судового рішення, просила залишити його без зміни, а апеляцію захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника в її межах, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, був зроблений на підставі його свідчень, свідчень обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував його дії за ч.3 ст.187 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно з ч.2 ст.394, ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів захисника про призначення занадто суворого покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими за наступних підстав.

Так, відповідно до роз`яснень п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, наркоманії, за наявності рецидиву злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином врахував самі обставини вчинення кримінального правопорушення, їх ступінь тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимостей не мав, вчиться на третьому курсі денного відділення в МК ДВНЗ «ПДТУ», має диплом молодшого фахівця, задовільно характеризується за місцем мешкання та навчання, має родину.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд обґрунтовано визнав повне визнання вини, щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди; обставин, які б обтяжували покарання судом першої інстанції не встановлено.

Тобто, суд першої інстанції, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання, призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч.3 ст.187 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України.

Підстав для скасування вироку та призначення більш м`якого покарання, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, оскільки він не навів переконливих доказів, що призначене покарання є надто суворим, а тому його доводи задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання утримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області (№ 7) з дня затримання, тобто з 14 серпня 2015 року по 15 лютого 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3