Справа № 447/1107/14-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2015 року

Миколаївський районний суд Львівської області, у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві Львівської області кримінальне провадження №0000048 про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, уродженця м. Стрий, Львівської області, який має на утриманні малолітню дитину та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364 КК України (в редакції від 07.04.2011 року), ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 07.04.2011 року), ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року),

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, уродженця с. Гірське, Миколаївського району, Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року), -

в с т а н о в и в :
06.03.2014 року старший дільничний інспектор міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 , будучи уповноваженим на здійснення контролю за особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд ОСОБА_7 , за попередньою змовою з дільничним інспектором міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, з використанням службового становища, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , під час зустрічі з ним висловили вимогу ОСОБА_7 про передачу йому та ОСОБА_5 коштів в розмірі 11000,00 гривень, погрожуючи що у випадку відмови від передачі їм коштів щодо ОСОБА_7 буде продовжено адміністративний нагляд. ОСОБА_7 , розуміючи протиправність таких вимог, погодився передати кошти, оскільки розумів реальність виконання погроз, а саме те, що ОСОБА_4 продовжить адміністративний нагляд щодо нього.

Коли ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_4 для того щоб домовитися про місце передачі коштів ОСОБА_4 повідомив, що кошти забере ОСОБА_5 13.03.2014 року о 18:00 годині в салоні автомобіля ВАЗ 2111 на вул. Грушевського у м. Миколаєві Львівської області ОСОБА_5 згідно попередньої змови з ОСОБА_4 , заволодів частиною грошей у розмірі 6000,00 гривень, що належали ОСОБА_7 ОСОБА_7 пояснив ОСОБА_5 , що решту коштів він передасть ОСОБА_4 . Після цього о 19:00 годині в с. Тростянець, Миколаївського району, Львівської області, вони зустрілися з ОСОБА_4 і ОСОБА_7 передав йому ще 5000,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч.2 ст.189 КК України, а саме вимагання (предя`вив вимогу передачі чужого майна з погрозою обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілого) вчинене за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням свого службового становища.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ч.2 ст.189 КК України, а саме вимагання вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 , пред`явлено обвинувачення, відповідно до якого, він будучи старшим дільничним інспектором міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області, тобто будучи службовою особою, в вересні 2012 року, 25.06.2013 року, в листопаді 2013 року, складав, видавав завідомо неправдиві офіційні документи, вносив в такі завідомо неправдиві відомості, а також підробляв інші офіційні документи, чим вчинив злочин передбачений ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 07.04.2011 року).

Зокрема, в вересні 2012 року при заведенні облікової справи адміннаглядового ОСОБА_7 , ОСОБА_4 вніс до реєстраційного листка недостовірні відомості про початок, а відтак і закінчення терміну адміністративного нагляду ОСОБА_7 , вказавши, як дату початку перебігу терміну адміністративного нагляду не дату звільнення ОСОБА_7 з місць позбавлення волі, тобто 25.09.2012 рік, як це передбачено рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області, а 06.09.2012 року, тобто дату винесення рішення суду.

25 червня 2013 року, ОСОБА_4 , склав завідомо незаконний протокол № 0208999 про начебто порушення ОСОБА_7 умов встановленого йому рішенням Гусятинського районного суду адміністративного нагляду. При цьому, з метою штучного створення умов для подальшого притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності. ОСОБА_4 вніс до вказаного адміністративного протоколу № 0208999 від 25.06.2013 завідомо недостовірні відомості про начебто неявку ОСОБА_7 24.06.2013 року до Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області на відмітку, хоча фактично у вказаний день ОСОБА_7 умов адміністративного нагляду не порушував, про що свідчать записи в реєстраційному листку.

В листопаді 2013 року, ОСОБА_4 повторно допустив фальсифікацію протоколу, а саме склав адміністративний протокол № 022325 від 25.11.2013 року, до якого вніс завідомо недостовірні відомості про начебто неявку ОСОБА_7 25.11.2013 року до Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області на відмітку, хоча фактично у вказаний день ОСОБА_7 умов адміністративного нагляду не порушував, про що свідчать записи в реєстраційному листку.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 , предявлено обвинувачення, відповідно до якого, він будучи старшим дільничним інспектором міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області, тобто будучи службовою особою, умисно з корисливих мотивів та в інших особистих інтересах, використовував надану йому владу та службове становище всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним і громадським інтересам, тобто в зловживанні владою та службовим становищем, чим вчинив злочин передбачений ч.1 ст.364 КК України (в редакції від 07.04.2011 року).

Зокрема, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду старшого дільничного інспектора Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського РВ ГУ МВСУ у Львівській області, будучи представником влади, службовою особою та працівником правоохоронного органу, маючи спеціальне звання капітан міліції, діючи умисно, виконуючи службові обов`язки з попередження, виявлення та розкриття злочинів, будучи зобов`язаним відповідно до Закону України "Про міліцію" та своїх службових обов`язків виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, проводити профілактичну роботу серед осіб, схильних до вчинення кримінальних правопорушень, здійснювати адміністративний нагляд за особами, щодо яких його встановлено, а також контроль за засудженими до кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, виконувати в межах своєї компетенції кримінальні покарання та адміністративні стягнення, захищати законні права, свободи та інтереси громадян, виконувати свої завдання неупереджено та у точній відповідності з законом, діючи умисно, використовуючи надану владу та службове становище всупереч інтересам служби та з корисливою метою власного незаконного збагачення, за попередньою змовою із дільничним інспектором міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 , протягом 2012-2014 років вчинив зловживання владою та службовим становищем, внаслідок чого систематично одержував неправомірну вигоду.

А саме, 27.09.2012 року, ОСОБА_4 , розробив та прийняв для себе завідомо злочинний план використання наданих йому службовим становищем повноважень для отримання систематичної неправомірної вигоди, шляхом пред`явлення ОСОБА_7 вимоги про необхідність систематичної сплати грошових коштів в сумі 300,00 400,00 гривень в місяць за нестворення ним штучних підстав для притягнення потерпілого до кримінальної чи адміністративної відповідальності, заходів до обмеження його особистої свободи, за що в подальшому, за період часу з вересня 2012 року по березень 2014 року, як особисто, так і при сприянні ОСОБА_5 , отримав від потерпілого гроші в сумі 15000,00 гривень. Сприяв потерпілому в ухиленні від відбування адміністративного арешту строком на 5 діб встановленого постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 22.07.2013 року, яка була винесена на підставі сфальсифікованої ним справи, чим спричинив істотну шкоду охоронюваним законом інтересам держави, дискредитувавши звання працівника органу внутрішніх справ та порушив встановлений Конституцією та законами України порядок виконання рішень суду, чим підірвав довіру населення до органів правосуддя. В вересні 2013 року організував підготовку та скерування до Миколаївського районного суду подання про продовження терміну адміністративного нагляду ОСОБА_7 ще на шість місяців, внаслідок відмови останнього сплатити йому грошові кошти в сумі 1000,00 євро.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, пояснили, що в березні 2014 року, коли в потерпілого закінчувався адміністративний нагляд, в них виник умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, в сумі 1000,00 євро. Зокрема пояснили, що 06.03.2014 року коли в ОСОБА_7 закінчився встановлений йому судом адміністративний нагляд, вони висунули пропозицію останньому про необхідність передачі зазначеної суми грошей з метою, в подальшому, не продовжувати такий. Хоча повністю усвідомлювали, що адміністративний нагляд продовженим бути не може, у зв`язку з закінченням такого. Під час отримання грошових коштів були затримані працівниками міліції. Не згідні з правовою кваліфікацією інкримінованих їм злочинів, а тому вину у вчиненні таких не визнали. Також, обвинувачені пояснили, що інших коштів від потерпілого не отримували. Крім цього, ОСОБА_5 пояснив, що був з потерпілим під час проходження в Миколаївській поліклініці флюорографії і ОСОБА_7 приніс йому довідку від лікаря про неможливість відбуття покарання, яка в подальшому була передана ОСОБА_8 .

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що після відбуття покарання, постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06.09.2012 року, йому був встановлений адміністративний нагляд терміном на один рік. Він був присутнім у судовому засіданні при вирішенні питання про встановлення щодо нього адміністративного нагляду. Його повідомили, що протягом 3 днів після звільнення він повинен з`явитися в РВ за місцем проживання. Коли він прийшов у РВ, щоб стати на облік ОСОБА_4 пояснив йому, що під час дії встановленого адміністративного нагляду він має щомісяця приносити йому по 300,00 гривень, щоб не мати проблем. Згодом суму збільшив до 700,00 гривень. Потім адміністративний нагляд щодо потерпілого було продовжено, постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 05.09.2013 року ще на 6 місяців, про що йому повідомили обвинувачені. І він знову був змушений платити. Гроші у нього брали обидва обвинувачені і якщо б він не приносив гроші, то на нього складали б щоразу протоколи про адміністративні правопорушення, тому у дні коли він з`являвся на відмітку він завжди приносив гроші, а коли не приносив на нього складали протоколи про адміністративні правопорушення. Він розумів протиправність вимог обвинувачених про надання коштів, однак, боявся що вони з використанням свого службового становища будуть реалізовувати висловлені йому погрози і обмежувати його права, свободи та законні інтереси. Потім обвинувачені висловили йому вимогу про передачу коштів у розмірі 11000,00 гривень, погрожуючи, що у випадку відмови у передачі коштів адміністративний нагляд щодо нього буде продовжено, а також вони залякували потерпілого, показуючи йому певний документ на підставі якого потерпілий може сісти в тюрму у будь-який момент на 4 місяці. Тоді потерпілий вирішив звернутися в СБУ. 13.03.2014 року під час передачі грошей в сумі 11000,00 гривень обвинувачені були затримані працівниками міліції. Додатково зазначив, що йому було відомо про те, що постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 22.07.2013 року на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 5 діб, однак обвинувачені домовилися у лікарні, щоб він його не відбував. За це він передав обвинуваченим гроші. З 2014 року по даний час потерпілий до адміністративної відповідальності не притягувався. Штраф на підставі уже винесених постанов він не сплатив, на відмітку він не з`являвся з дозволу обвинувачених.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працює ДІМ Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області, зокрема, в січні 2014 року, вона складала адміністративний протокол на ОСОБА_7 , оскільки останній порушував режим відбування встановленого відносно нього адміністративного нагляду, зокрема не з`являвся на відмітки до вказаної у рішенні суду години. Відбирала в нього пояснення, під час яких він визнавав свою вину. Потерпілого знає тривалий час, характеризує його, як такого, що міг порушувати адміністративний нагляд. Зазначила, що протоколи їй допомагав складати ОСОБА_5 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він їхав разом з обвинуваченим ОСОБА_4 машиною. В с.Тростянець Миколаївського району Львівської області, вони побачили автомобіль ОСОБА_8 . ОСОБА_4 попросив зупинитися біля нього. Він вийшов з автомобіля, а через деякий час їх було затримано працівниками СБУ.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працював начальником ДІМ Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області. Потерпілого знає, як особу, щодо якої встановлено адміністративний нагляд. Потерпілий часто порушував адміністративний нагляд. Обвинувачені були його підлеглими, яких характеризує позитивно. На час затримання обвинувачених матеріали про продовження адміністративного нагляду щодо потерпілого були у Миколаївському районному суді Львівської області. Дату початку адміністративного нагляду щодо ОСОБА_7 визначали від дати ухвали суду. Після звільнення з ВК він спілкувався з потерпілим та роз`яснював йому покладені на нього обов`язки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, про те, що з 2012 року по 2014 рік вона була одружена з ОСОБА_7 . Оскільки відносно останнього був встановлений адміністративний нагляд, він з 25.09.2012 року по 25.09.2013 рік змушений був ходити в Миколаївський РВ ГУ МВС України у Львівській області на відмітки. Зі слів потерпілого вона знає, що обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово вимагав в нього гроші, щоб не складати протоколи про адміністративні правопорушення, погрожував ув`язненням. В березні 2014 року ОСОБА_4 почав вимагати в потерпілого гроші, щоб не продовжувати адміністративний нагляд, а тому вони звернулися в СБУ з відповідною заявою. Особисто вона присутня при передачі грошових коштів не була, але зі слів потерпілого знає, що він дійсно платив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що потерпілий їй доводиться сином. Їй відомо, що відносно нього був встановлений адміністративний нагляд. Зі слів сина та невістки їй відомо, що обвинувачені постійно вимагали в нього гроші. В березні 2014 року їй стало відомо зі слів потерпілого про те, що обвинувачені вимагають одну тисячу євро, а тому її син звернувся в СБУ. Особисто вона присутня при передачі грошових коштів не була, які суми сплачувалися, де і коли їй не відомо, але син просив гроші у неї щомісяця по 50,00 150,00 євро.

Вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.189 КК України підтверджується зібраними письмовими доказами:

- протоколом ідентифікації та помічення грошових коштів від 13.03.2014 року з світлокопіями відповідно до якого було оглянуто та оброблено спецхімпрепаратом грошові кошти в розмірі 11000,00 гривень;

- протоколом обшуку від 13.03.2014 року з трьома відеокасетами формату міні ДВ, відповідно до якого проводилися змиви з рук ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також виявлено купюри, які були оброблені спеціхімпрепаратом;

- протоколом обшуку від 13.03.2014 року відповідно до якого був оглянутий кабінет №19 Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області та вилучено ряд документів, серед яких і ті, що стосувалися ОСОБА_7 ;

- висновком криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв за №1036 від 31.03.2014 року відповідно до якого на ватних тампонах, якими було зроблено змиви з правої та лівої рук ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є нашарування спеціальної хімічної речовини, яка має спільну родову належність з наданим зразком СХР Світлячок-М;

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 14.03.2014 року з стенограмами, карткою пам`яті мікро SD 8 GB №14/3/12-5, компакт диск DVD-RW №14/3/12-4, відповідно до якого було зафіксовано розмови потерпілого з обвинуваченим, факт передачі грошових коштів;

- справою адміністративного нагляду відносно ОСОБА_7 , відповідно до якої вбачається, як потерпілий з вересня 2012 року по березень 2013 року виконував обов`язки покладені на нього адміністративним наглядом;

- наказом від 21.03.2013 року №169 відповідно до якого ОСОБА_4 був призначений старшим адміністративної зони АДРЕСА_3 , на якій проживає потерпілий, а до ділянки ОСОБА_5 належали інші вулиці.

Захисник обвинувачених зазначив, що обшук обвинувачених був проведений без ухвали слідчого судді, а тому його результати не можуть бути взяті до уваги судом як належні та допустимі докази. Однак, це не відповідає позиціям Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про надання дозволу на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи від 21.05.2014 року, відповідно до яких визнано, що обґрунтованою є практика слідчих суддів, які відмовляють у задоволенні клопотань про обшук особи, оскільки до повноважень слідчого судді належить надання дозволу на обшук житла чи іншого володіння особи. Крім того, обшук особи може бути здійснений без ухвали слідчого судді уповноваженою особою, слідчим, прокурором в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України.

В ході судового розгляду було ухвалено рішення про недоцільність дослідження інформації записаної на карті пам`яті мікро SD 8 GB №14/3/12-5, оскільки судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені, правильно розуміють зміст даних, які на ній знаходяться та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, а також знають про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, та учасники судового провадження погодилися, що ці обставини ніким не оспорюються.

Суд бере до уваги покази потерпілого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , в частині вимагання обвинуваченими 1000,00 євро з метою не продовжувати адміністративний нагляд ОСОБА_7 , оскільки такі покази підтвердженні іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що дії обвинувачених слід перекваліфікувати з ч.4 ст.368 КК України (в редакції Закону від 18.04.2013 року) на ч.2 ст.189 КК України.

Така кваліфікація підтверджується також наступним.

Як встановлено в судовому засіданні потерпілому ОСОБА_7 був встановлений адміністративний нагляд постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06.09.2012 року стороком на 1 рік. Згодом, такий адміністративний нагляд був продовжений ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 05.09.2013 року на 6 місяців.

Відповідно до матеріалів справи під час судового розгляду вирішувалося питання про отримання для дослідження матеріалів адміністративної справи щодо встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_7 . Однак, учасники судового провадження правом наданим їм судом не скористалися.

Згідно змісту постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06.09.2012 року, яка набрала законної сили, дана постанова була прийнята у виїзному судовому засіданні в м. Копичинці у ВК 112, де відбував покарання засуджений і при прийнятті постанови суд заслухав пояснення засудженого. Ці обставини підтверджуються також показами потерпілого.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі строк адміністративного нагляду починається з дня оголошення особі постанови судді про встановлення адміністративного нагляду.

Згідно пункту 2.2.14 Інструкції про порядок організації здійснення адміністративного нагляду за особами звільненими з місць позбавлення волі затвердженої наказом МВС України ДДУ з питань виконання покарань від 04.11.2003 року №1303/203, постанова судді про встановлення адміністративного нагляду оголошується піднаглядному в судовому засіданні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що строк адміністративного нагляду в потерпілого ОСОБА_7 розпочався з 06.09.2012 року (моменту оголошення постанови) і тривав до 06.09.2013 року. Після продовження адміністративного нагляду потерпілому строком на 6 місяців, такий повинен був рахуватися з 05.09.2013 року і тривав до 05.03.2014 року.

Вимогу про передачу коштів, з метою не продовжувати адміністративний нагляд, обвинуваченими було висловлено 06.03.2014 року, а самі кошти, в розмірі 11000,00 гривень, були отримані ними 13.03.2014 року. Таким чином, як пропозиція про надання коштів так і отримання таких відбулося після закінчення адміністративного нагляду в ОСОБА_7 .

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року №5 Про судову практику у справах про хабарництво відповідальність за отримання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла, або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.

Аналізуючи положення зазначеної постанови, суд вважає, що ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_5 на момент вимагання коштів у потерпілого і на момент отримання цих коштів, не могли вчиняти або ухилитися від вчинення дій, з використанням наданої їм влади, щодо непродовження адміністративного нагляду потерпілому, оскільки строк адміністративного нагляду вже завершився і продовженим бути не міг за жодних обставин, про що їм було достовірно відомо.

Згідно з ч.4 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Суд вважає, що з обвинувачення слід виключити епізоди, щодо отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 15000,00 гривень за період часу з вересня 2012 року по березень 2014 року, оскільки такі грунтуються виключно на показах ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , є суперечливими між собою, а також ані ОСОБА_12 , ані ОСОБА_11 не були присутніми при передачі вказаних коштів, а знають про це лише зі слів потерпілого, і іншими зібраними у справі доказами дані покази не підтверджені. Відповідно до ст.374 КПК України якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими - засуджений. Оскільки вищевказани епізод не отримав окремої кваліфікації, то з метою уникнення нечіткості формулювань у резолютивній частині вироку зазначити, що у вчиненні даних дій обвинувачених виправдано, не видається можливим.

Суд вважає, що за ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 07.04.2011 року) ОСОБА_4 слід виправдати у зв`язку з наступним.

Органами досудового розслідування, ОСОБА_4 , інкримінується наступне: внесення ним недостовірних відомостей до реєстраційного листка про початок, а відтак закінчення терміну адміністративного нагляду ОСОБА_7 , зазначивши, що такий термін розпочався 06.09.2012 року на момент винесення та оголошення постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області, а не 25.09.2012 року на момент звільнення ОСОБА_7 з місць позбавлення волі; внесення недостовірних відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення від 25.06.2013 року за №208999 про неявку ОСОБА_13 24.06.2013 року в Миколаївський РВ ГУ МВС України у Львівській області на відмітку, хоча фактично в цей день потерпілий умов адміністративного нагляду не порушував, про що свідчать записи в реєстраційному листку; внесення недостовірних відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення за №022325 від 25.11.2013 року про неявку ОСОБА_13 25.11.2013 року в Миколаївський РВ ГУ МВС України у Львівській області на відмітку, хоча фактично в цей день потерпілий умов адміністративного нагляду не порушував, про що свідчать записи в реєстраційному листку.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4 , при заведенні облікової справи ОСОБА_7 , дійсно вніс до реєстраційного листка відомості про те, що початок перебігу адміністративного нагляду починається з 06.09.2012 року. Однак це відповідає вимогам ч.3 ст.6 Закону України Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі, а також пункту 2.2.14 Інструкції про порядок організації здійснення адміністративного нагляду за особами звільненими з місць позбавлення волі затвердженої наказом МВС України ДДУ з питань виконання покарань від 04.11.2003 року за № 1303/203, а тому в діях обвинуваченого відсутня об`єктивна сторона складу злочину передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення №208999 від 25.06.2013 року складеного відносно ОСОБА_7 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП, то такий був складений ДІМ Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 , а не ОСОБА_4 , а тому підстав притягувати останнього до кримінальної відповідальності по вказаному епізоду не має.

Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення №022325 від 25.11.2013 року складеного відносно ОСОБА_7 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП, то органами досудового розслідування протоколу за таким номером не надано, а отже суд не має можливості оцінити такий доказ.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за ч.1 ст.364 КК України (в редакції від 07.04.2011 року) слід виправдати. Крім цього, органами досудового розслідування не доведено наявність мотиву, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони складу даного злочину.

Стороною захисту дії обвинувачених кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, про що зазначив захисник у захисній промові, однак, відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності від обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Однак, відповідно до показів потерпілого він розумів протиправність вимоги про передачу коштів і боячись негативних для себе наслідків він був змушений передати кошти обвинуваченим. Що ж стосується того, що обвинувачені на моменти пред`явлення вимоги усвідомлювали, що від них не залежить вирішення питання про продовження адміністративного нагляду щодо потерпілого, однак, свідомо вводили його в оману, погрожуючи таким продовженням, то відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі, бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погроз, але потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для нього.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем останньої роботи посередньо, на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, відсутність обставин, що пом`якшуюють покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, яка перебуває у іншій залежності від винного, а тому покарання йому слід визначити в межах санкції ч.2 ст.189 КК України, у виді позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням. Призначити ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання капітана міліції, оскільки ним вчинено тяжкий злочин.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем останньої роботи - посередньо, на обліках в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, а тому покарання йому слід визначити в межах санкції ч.2 ст.189 КК України, у виді позбавлення волі. У судовому засіданні сторона захисту пояснила, що у ОСОБА_5 дружина перебуває на 8 тижні вагітності, однак, дана обставина не може бути взята до уваги судом при призначенні покарання, оскільки така не підтверджена документально. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням. Призначити ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання лейтенанта міліції, оскільки ним вчинено тяжкий злочин.

Міру запобіжного заходу щодо засуджених залишити в силі до набрання вироком суду законної сили. Після набрання вироком законної сили повернути заставу заставодавцям.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази кошти у розмірі 11000,00 гривень слід повернути потерпілому.

Відповідно до ст.124 КПК України процесуальні витрати, а саме витрати на залучення експерта, слід стягнути з обвинувачених на користь держави.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 виправдати за ч.1 ст.364 КК України (в редакції від 07.04.2011 року) та ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 07.04.2011 року).

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання капітан міліції.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Додаткове покарання підлягає реальному виконанню.

Міру запобіжного заходу, обрану відносно ОСОБА_4 , - заставу - залишити незмінною до набрання вироком законної сили.

Після припинення дії вказаного запобіжного заходу, заставу в розмірі 85260 (вісімдесят п`ять тисяч двісті шістдесят) гривень повернути заставодавцю ОСОБА_14 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання лейтенант міліції.

На підставі ст.75 КК України звільними ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Додаткове покарання підлягає реальному виконанню.

Міру запобіжного заходу, обрану відносно ОСОБА_5 - заставу - залишити незмінною до набрання вироком законної сили.

Після припинення дії вказаного запобіжного заходу заставу в розмірі 85260 (вісімдесят п`ять тисяч двісті шістдесят) гривень повернути заставодавцю ОСОБА_15

Речові докази у справі, а саме грошові кошти в розмірі 11000 (одинадцять тисяч) гривень 00 копійок, які знаходяться в сторони обвинувачення повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі по 984,00 гривень - на користь держави

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1