ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни

21 грудня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Березнегувате Миколаївської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2008 року за ч. ч. 1, 3 ст. 187, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,
визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на строк 3 роки з конфіскацією усього майна, яке є його власністю

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт Березнегувате Миколаївської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 18 березня 2008 року за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією усього майна, яке є його власністю, невідбута частина якого у виді позбавлення волі на строк 5 місяців і 27 днів замінена на покарання у виді виправних робіт на строк 5 місяців і 27 днів із відрахуванням в дохід держави 15 відсотків заробітку щомісяця,
визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на строк 3 роки з конфіскацією усього майна, яке є його власністю
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді виправних робіт на строк 3 місяці і 15 днів відповідно до ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2014 року, якою замінено невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 18 березня 2008 року з позбавлення волі на виправні роботи, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 1 місяць з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

За вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 27 березня 2015 року о 22:30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи умисел на викрадення чужого майна діючи за попередньою змовою групою осіб, прийшли до домоволодіння ОСОБА_6 розташованого по АДРЕСА_3 , на подвір`ї якого, діючи повторно і таємно заволоділи дизельним паливом у кількості 30 л, дизельним маслом у кількості 10 літрів, двома алюмінієвими бідонами ємкістю по 25 літрів, та мотоциклом марки «Мінськ», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 1646 грн, після чого на мотоциклі покинули місце події, а викраденим розпорядилися на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2546 грн.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що суд апеляційної інстанції під час зміни вироку місцевого суду недостатньо врахував характер і ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів середньої тяжкості, а інше є тяжким злочином, а також не надав належної оцінки тому, що обвинувачені, маючи незняті та непогашені судимості, повторно вчинили корисливі злочині, безпідставно визнав правильним висновок суду про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
Висновки суду про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України прокурором у касаційній скарзі не оспорюються. Прокурор у скарзі також не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається із ухвали, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та частково задовольнивши вимоги прокурора, вищевказаних вимог кримінального закону дотримався.
Зокрема, апеляційний суд, визнаючи правильними висновки місцевого суду щодо призначеного засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання, у тому числі в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України кожному із засуджених, обґрунтовано врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про їх особи, зокрема те, що ОСОБА_4 страждає на легку розумову відсталість, позитивно характеризується, має постійне місце роботи, на спеціальних обліках не перебуває, є раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, ОСОБА_5 характеризується негативно, має постійне місце роботи, на спеціальних обліках не перебуває, раніше судимий, вчинив новий злочин у період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, врахував обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому, а також обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Суд касаційної інстанції погоджується із обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанцій щодо можливості призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у зв`язку з тим, що обставини, які пом`якшують покарання у своїй сукупності є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними конкретного злочину, та вважає безпідставними доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання та невмотивованості ухвали суду апеляційної інстанції в цій частині. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
При цьому, апеляційним судом було також перевірено твердження прокурора про відсутність щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочинів та добровільного відшкодування завданої шкоди, які визнано безпідставними з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення, з якими погоджується і колегія суддів.
Таким чином, на думку колегії суддів, з урахуванням конкретної тяжкості злочинів, обставин, що пом`якшують покарання, що обґрунтовано визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, покарання, призначене ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за сукупністю злочинів є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
У касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів, які б свідчили про незаконність або необґрунтованість оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та спростовували б вищевикладені висновки суду.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Зважаючи на наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3