Справа № 1806/1-39/11
Провадження № 1/592/19/15

ПОСТАНОВА

19 жовтня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Сум в складі головуючого ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що з метою збагачення за рахунок інших осіб, в травні 2008 діючи умисно і повторно, зловживаючи довірою свого знайомого ОСОБА_6 переконала його надати їй у борг грошові кошти на умовах того, що поверне їх через три місяці з відсотками, але насправді не збиралась цього робити.

ОСОБА_6 знаходячись у добрих стосунках з ОСОБА_5 та довіряючи останній, будучи впевненим у порядності позичальника щодо наданої обіцянки на вчасне повернення коштів, у травні 2008 року /точної дати під час слідства встановити не вдалося / знаходячись біля магазину «Білла» по вул. Харківська, 9 м. Суми, надав останній у борг строком на три місяці під 5 % грошові кошти в сумах : 150 000 грн., 6500 доларів США ( що становило по курсу валют, згідно довідки НБУ - 32825 грн.) та 1800 Євро (що становило по курсу валют, згідно довідки НБУ 14215,85 грн.) при цьому не здогадуючись, що ОСОБА_5 не має наміру на подальше їх повернення.

Таким чином зазначеними вище діями ОСОБА_5 заволоділа грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 197 076,85 грн., які обернула на власну користь та завдала йому матеріальної шкоди у великому розмірі, оскільки зазначена сума у шістсот разів і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на час скоєння злочину.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
У ході судового слідства захисником заявлене клопотання про повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неправильності досудового розслідування. Вважав, що слідством не досліджені і не встановлені істотні обставини обвинувачення, а саме наявність умислу у ОСОБА_7 на неповернення коштів на момент їх нібито отримання. Покази потерпілого і свідків є недостатніми доказами для підтвердження факту отримання коштів.
Підсудна підтримала клопотання захисника.
Прокурор заперечував, оскільки вважав, що під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів.
Потерпілий та його представник в цілому підтримали прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне повернути дану кримінальну справу прокурору для проведення додаткового розслідування з мотивів неправильності досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність. Суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, не вправі перекладати обов`язок доказування на обвинуваченого.
Відповідно до ст. 64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді, зокрема, підлягають доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Проте в супереч положенням ст. 64 КПК України та на порушення прав ОСОБА_5 , на захист гарантованих ст.ст. 21, 22, 43 КПК України, під час проведення досудового слідства не були точно встановлені обставини події злочину.
ОСОБА_5 обвинувачується у заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.
Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.
Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого.
Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Отримання майна під умовою виконання якого-небудь зобов`язання може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати.
Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.
Шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Психічне ставлення винного до завданої ним потерпілому значної шкоди може бути як умисним, так і необережним.
Тобто злочин передбачений ч. 4 ст. 190 КК України поділяється на декілька етапів. Спочатку йде обман або використання довіри, а потім заволодіння майном потерпілого.
Під час досудового розслідування та пред`явлення обвинувачення, органом досудового розслідування взагалі не встановлювалися обставини обману та зловживання довірою. Органом досудового розслідування під час досудового розслідування не встановлено і не досліджено доказів по обставинам дій ОСОБА_5 по обману потерпілого, коли вони були та у чому полягали. Не встановлювалися обставини використання ОСОБА_5 довірливих відносин з потерпілим докази на їх підтвердження, не встановлено які саме довірливі відносини існували. Під час досудового розслідування не встановлені обставини таких відносин та доказів на їх підтвердження.
Органом досудового розслідування лише формально у обвинуваченні як обставина зазначено, що ОСОБА_5 «зловживаючи довірою свого знайомого ОСОБА_6 переконала його надати їй у борг грошові кошти на умовах того, що поверне їх через три місяці з відсотками, але насправді не збиралась цього робити».

Втім така обставина зазначена як факт який не підлягає доказуванню, такі обставини під час досудового розслідування не встановлювалися та будь-яких доказів органами досудового розслідування на підтвердження цих обставин не досліджувалося і не збиралося. Не досліджувалося і не встановлювалося під які відсотки були передані кошти потерпілим. Відсутність конкретизації у цій частині також вказує на неконкретність обвинувачення.

На підтвердження обставин наявності у ОСОБА_5 умислу на неповернення коштів саме під час їх нібито отримання, не вчинялися відповідні слідчі дії для встановлення обставин можливості повернення цих коштів у обумовлений строк та умовах. Зокрема чи працювала ОСОБА_5 , чи мала можливість у обумовлений строк та з обумовленими відсотками(невизначеними під час досудового розслідуванням) повернути нібито отримані кошти тощо.

Також не вчинено дій для встановлення та підтвердження мети ОСОБА_5 отримати кошти і не повертати їх. Так органом досудового розслідування надані докази покази потерпілого ОСОБА_6 і свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколи процесуальних дій з ними під час досудового розслідування, протоколи очних ставок та протоколи пред`явлення для впізнання. Втім зазначених доказів є недостатньо, з огляду на викладене вище. Зокрема докази окрім показів потерпілого не підтверджують обставин обману і зловживання довірою та мети заволодіння коштами.

Тобто органом досудового слідства також пред`явлене не конкретне обвинувачення. Неконкретне обвинувачення істотно порушує право підсудного на захист гарантовані ст.ст. 21, 22 КПК України щодо надання підсудному можливості захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення. Більше того всупереч ст. 64 КПК України в певній мірі обов`язок доказування невинуватості був покладений на підсудну.
Відповідно до ст. 275 КПК України судовий розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.
Неконкретне обвинувачення створює істотні перешкоди для проведення повного судового слідства. Суд позбавлений можливості досліджувати і оцінювати зібрані по справі докази без конкретного обвинувачення та без встановлених під час досудового розслідування обставин та доказів.
Відповідно до ст. 281 КПК України повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Матеріли кримінальної справи складаються з 14 томів з яких лише том 10 та том 14 стосуються зазначеного обвинувачення. Інші томи стосуються інших справ, обставин та осіб вирок до яких набув законної сили. Відтак у зв`язку з направленням справи на додаткове розслідування слід виділити справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України в окреме провадження.
Керуючись ст.ст. 26, 281 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Виділити кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України в окреме провадження.
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України направити прокурору м. Суми для проведення додаткового розслідування.
Постанову може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Сум протягом 7-ми діб з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1