АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1344/15 Справа № 204/419/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 і цивільного відповідача ФОП ОСОБА_12 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001194, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Поляни Волочиського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, яким має двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого водієм ПП «Погулич», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання.

На користь потерпілої ОСОБА_8 з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 стягнуто на відшкодування моральної шкоди 80 000 грн., з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що 15 листопада 2013 року приблизно о 8 годині 50 хвилин він, керуючи технічно справним автомобілем «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом, рухався в м.Дніпропетровську по вул. Орловській з боку вул. Бабушкіна у напрямку пр. Калініна.

На шляху руху перед перехрестям з пр. Калініна ОСОБА_10 зупинив керований ним транспортний засіб, після чого, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, поновив рух транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась по проїжджій частині справа наліво по ходу його руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що викликали розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на 1/3 (не менше 33%).

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_10 не виконав вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

На вирок суду подано апеляції:
Обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 просять скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним вирішенням цивільного позову та винести новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 та відмовити у задоволенні цивільного позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений та захисник зазначають, що висновки суду про порушення водієм п.10.1 Правил дорожнього руху є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_10 закінчив маневр початку руху, перед початком руху впевнився в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, його обзору справа заважав великогабаритний автомобіль. На думку апелянтів, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які свідчать про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. В основу автотехнічної експертизи, яка визнана доказом у справі, покладено невірні вихідні дані, про які зазначив ОСОБА_10 під час судового розгляду, та необґрунтовано відмовлено судом у задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи. Обвинувачений та його захисник вважають необґрунтованими та такими, що не підтверджені матеріалами кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 витрат, пов`язаних з правовою допомогою.

Цивільний відповідач Фізична особа підприємець ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду першої інстанції у частині стягнення на користь ОСОБА_8 моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт вважає, що суд проігнорував наявні в матеріалах кримінального провадження страхові поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхової компанії «Провідна», згідно з якими автомобіль та напівпричеп, що належать ОСОБА_12 застраховані, сума страхового відшкодування за заподіяння шкоди життю та здоров`ю становить 200 000 грн. Суд не залучив Страхову компанію «Провідна» до участі у даному кримінальному провадженні у якості співвідповідача. Крім того, суд не звернув уваги на трудову угоду між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_10 вчинив ДТП у робочий час, оскільки згідно з трудовою угодою, робочий день водія починається о 9.00 годині. Апелянт також вважає значно завищеною суму моральної шкоди, стягнутої судом на користь потерпілої, зазначає, що ця сума має становити не більше 10 000 грн.

У запереченнях на апеляційні скарги представник потерпілої ОСОБА_9 просить залишити вирок суду першої інстанції без змін. Наголошує, що згідно з вимогами ст. 33 ЦПК України суд вправі змінити відповідача чи залучити співвідповідача лише за клопотанням позивача. Такого клопотання потерпіла ОСОБА_8 не заявляла. Крім того, доводи цивільного відповідача про те, що сума страхового відшкодування становить 200 000 грн., не відповідають вимогам ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки страховий випадок, а саме наїзд на пішохода, стався тільки за участю автомобіля, а не причепа. Також не відповідають даним судового розгляду твердження апеляції цивільного відповідача про те, що ОСОБА_10 під час ДТП не виконував трудові обов`язки. Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_10 зранку розвозив хліб, тобто виконував свої службові обов`язки; більше того, за довідкою ОСОБА_12 водій ОСОБА_10 здійснює міжнародні перевезення. Із заявою про незаконне заволодіння транспортним засобом його власник ОСОБА_12 до правоохоронних органів не звертався, тому твердження апелянта про вчинення ДТП у неробочий час, є необґрунтованими. Представник потерпілої вважає, що рішення суду про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої є розумним та справедливим.

На переконання ОСОБА_9 , необґрунтованими є і доводи апеляції обвинуваченого та його захисника. Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, висновки підтверджені дослідженими під час судового розгляду доказами. Витрати, пов`язані з наданням потерпілій ОСОБА_8 правової допомоги, ґрунтуються на вимогах ст.ст. 118, 124 КПК України та підтверджені актом виконаних робіт.

У судовому засіданні апеляційної інстанції:

Захисник ОСОБА_11 підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати вирок через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту досудового слідства та судового розгляду, в ході якого не було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_10 , не добуто доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину. Захисник підтримала апеляційну скаргу цивільного відповідача ФОП ОСОБА_12 .

Представник потерпілої ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, підтримав свої заперечення на апеляційні скарги. Вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Прокурор ОСОБА_13 просив залишити вирок суду без змін та відмовити у задоволенні апеляційних скарг як необґрунтованих.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 і цивільного відповідача ФОП ОСОБА_12 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного злочину за викладених у вироку обставин. Такий висновок ґрунтується на доказах, ретельно перевірених у судовому засіданні наряду з доводами сторони захисту, які зазначені в апеляційній скарзі, належно оцінених судом і детально наведених у вироку.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 на однобічність та упередженість судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, є необґрунтованими.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, є правильними та підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 про відсутність у справі доказів винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, неповноту судового розгляду, під час якого шляхом проведення додаткової автотехнічної експертизи не було перевірено показання обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді у зв`язку з наявністю перешкоди для обзору справа, де був розташований великогабаритний автомобіль, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні пояснила, що переходила проїжджу частину та пройшла біля трьох метрів. Раптово великий вантажний автомобіль, що стояв у другій полосі руху зліва від неї, почав рух, штовхнув потерпілу, яку під час падіння розвернуло, та права нога ОСОБА_8 попала під колесо, але автомобіль продовжував рух. Потерпіла наполягала на тому, що справа від автомобіля під керуванням ОСОБА_10 транспортних засобів взагалі не було, автомобілі стояли у черзі перед світлофором, який розташований в декількох десятках метрів від місця наїзду. ОСОБА_8 стверджує, що переходила дорогу на зелений сигнал світлофору. Інші автомобілі як спереду від автомобіля під управлінням ОСОБА_10 , так і позаду від нього, стояли. Лише ОСОБА_10 раптово розпочав рух та здійснив наїзд на потерпілу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, з приводу яких протягом чотирьох місяців проходила лікування, стала інвалідом третьої групи.

Дані обставини, а саме про наїзд на пішохода, не заперечує і сам обвинувачений, але іншим чином оцінює свої дії і вказує, що під час руху на зелений сигнал світлофору його обзору заважав великогабаритний автомобіль, що знаходився справа, а потерпіла раптово вискочила на дорогу.

Про достовірність показань потерпілої, а отже, про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, свідчать і такі дані, які наведено у вироку, - протокол огляду місця події від 15 листопада 2013 року, план-схема та фототаблиці до нього, згідно з якими дорожньо-транспортна подія мала місце на вул. Орловській, на відстані 28, 6 м. від перехрестя з пр. Калініна. Ширина проїжджої частини складає 8,5 м., на асфальті, на відстані 5,3 м від правого краю проїжджої частини, виявлено сліди речовини бурого кольору, що свідчать про наїзд на пішохода. Ліве колесо автомобіля «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 розташоване на відстані 0,6 м. від лівого краю проїжджої частини. Справа від автомобіля «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом, інших транспортних засобів не зафіксовано. Автомобіль на передній правій частині та на передній правій частині бамперу має сліди потертості бруду та пилу і подряпини на бампері та решітці радіатора. Слідів гальмування на місці ДТП не виявлено. (т.1 а.п. 6-21). Зазначені дані підтверджують показання потерпілої ОСОБА_8 про місце наїзду на неї та обставини наїзду, відсутність будь-яких перешкод для обзору справа для автомобіля «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом, під керуванням ОСОБА_10 . При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що огляд місця події проводився у присутності водія ОСОБА_10 , план-схему було складено також у його присутності. У протоколі огляду зазначено, що оглядовість з кабіни водія із смуги руху транспортного засобу не обмежена. Будь-яких зауважень до змісту протоколу та план-схеми він не мав, даних про наявність перешкод для обзору ОСОБА_10 не повідомив. Оскільки дані обставини не заперечував під час досудового розслідування підозрюваний, а встановлених в ході огляду місця ДТП даних було достатньо для призначення автотехнічної експертизи, не було потреби у проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 під час досудового розслідування для перевірки і уточнення показань підозрюваного згідно зі ст. 240 КПК України. З цих підстав доводи апеляції обвинуваченого і захисника про неповноту досудового розслідування колегія суддів вважає необґрунтованими.

Показання обвинуваченого суд ретельно перевірив і дав їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про правдивість показань потерпілої ОСОБА_8 та про те, що версія обвинуваченого свого підтвердження не знайшла. З цих підстав колегія суддів вважає надуманими доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про наявність перешкоди для обзору водію ОСОБА_10 та необґрунтовану відмову суду у призначенні додаткової автотехнічної експертизи.

Об`єктивні вихідні дані про обставини ДТП, які було встановлено під час огляду місця події та свідчень потерпілої, що узгоджувалися між собою, було зазначено при призначенні автотехнічної експертизи, за висновками якої у даній дорожній обстановці водій автопоїзда ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. При заданому механізмі події, дії водія автопоїзда ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП. (т.1 а.п.43-44).

За висновками судово-медичної та комісійної судово-медичної експертиз у потерпілої виявлено тілесні ушкодження у вигляді: обширної рвано-скальпованої рани правої гомілки з розчавленням м`яких тканин м`язів, ішемії м`яких тканин 2-3 ступеню з послідуючим розвитком некрозу в області даної рани, які могли утворитися при переїзді колесом автозасобу. На теперішній час у потерпілої ОСОБА_8 мають місце наслідки перенесеної травми правої кінцівки у вигляді численних великих гіпертрофічних рубців правої гомілки з дефектами шкіри та м`язів за рахунок чого ця кінцівка зменшена в об`ємі, порівняно з лівою на 12 см., в перебігу травматичного процесу розвинулися ускладнення у вигляді деформуючого артрозу правого колінного та гомілково-ступневого суглобів з помірною контрактурою колінного суглобу та вираженою в гомілково-ступневому суглобі, що призвело до порушення функцій травмованої правої ноги. (т.1 а.п.34-36, т.2 а.п. 128-139).

На переконання колегії суддів, з урахуванням зазначених досліджених у судовому засіданні доказів, які є належними, достовірними, допустимими й достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. З цих підстав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_11 про відсутність доказів винуватості водія ОСОБА_10 у вчиненні злочину задоволенню не підлягають як не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Не ґрунтуються на вимогах закону та на матеріалах кримінального провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 про незаконне стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 витрат на правову допомогу. За вимогами ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких згідно з п.1 ч.1 ст. 118 КПК України відносяться витрати на правову допомогу. Законом прямо не визначено перелік документів, що підтверджують витрати потерпілого. Згідно з актом виконаних робіт (т.2 а.п. 178) вартість робіт адвоката ОСОБА_9 з надання правової допомоги за договором з ОСОБА_8 становить 8 000 грн. Зазначене свідчить про те, що витрати потерпілої на правову допомогу були належним чином підтверджені та обґрунтовано стягнуті судом з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 .

Не може погодитися колегія суддів і з доводами апеляції цивільного відповідача про неправильне вирішення цивільного позову потерпілої про стягнення на її користь моральної шкоди з ФОП ОСОБА_12 80 000 грн.

За вимогами ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України змінити відповідача чи залучити співвідповідача суд має право лише за клопотанням позивача, у даному випадку потерпілої, яка таких клопотань не заявляла. З цих підстав доводи апеляційної скарги цивільного відповідача про безпідставне не залучення страхової компанії у якості співвідповідача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 374 КПК України, суд має мотивувати у вироку прийняте рішення про задоволення цивільного позову, а також перевірити обґрунтованість заявлених вимог і навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню.

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Апеляційним розглядом встановлено, що при вирішенні цивільного позову потерпілої та визначенні розміру моральної шкоди суд згідно з вимогами ч.1 ст. 1167, ч.1 ст. 1172, ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України в повній мірі врахував характер трудових відносин ОСОБА_10 , який є водієм у ФОП ОСОБА_12 - власника джерела підвищеної небезпеки автомобіля «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом. А також достовірно встановив, що під час вчинення ДТП водій ОСОБА_10 виконував роботи по перевезенню вантажу, що підтверджується наданою цивільним відповідачем довідкою про наявність трудового договору, здійснення міжнародних перевезень ОСОБА_10 (т.1 а.п. 75,76,77), випливає з обставин вчинення кримінального правопорушення у м.Дніпрропетровську мешканцем Тернопільської області та спростовує доводи апеляції цивільного відповідача ФОП ОСОБА_12 про те, що робочий час водія ОСОБА_10 згідно з трудовим договором починається о 9.00 годині. Отже, суд належним чиноми встановив правову природу правових відношень між сторонами у зв`язку з заподіянням шкоди і постановив стягнути моральну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, саме з ФОП ОСОБА_12 .

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції належним чином врахував характер страждань потерпілої, пов`язаних з втратою здоров`я та роботи, встановленням групи інвалідності, а також тривалість її моральних страждань, настання негативних змін у її житті.

З урахуванням наведеного, доводи апеляції цивільного відповідача про те, що розмір моральної шкоди судом належним чином не обґрунтований, є явно завищеним, не ґрунтуються на матеріалах справи і не заслуговують на увагу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 та цивільного відповідача ФОП ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2015 року, яким ОСОБА_10 був засуджений за ч.2 ст. 286 КК України, - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
_______________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4