АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/2255/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/528/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2015р. м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене 28.11.2013 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000483 відносно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу,
Дніпропетровської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами : прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок суду Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2015р.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_7
представник потерпілої ОСОБА_10
обвинувачений ОСОБА_6
захисники ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
25 червня 2015 р. суд Саксаганського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5р.
На підставі ст.75 КК України, звільненив від відбування покарання з випробуванням строком на 2р.,

На підставі ст. 76 КК України поклав обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , суд задовольнив у повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 - 100 000 грн. - моральної шкоди, 35 704,80 грн. - матеріальної шкоди.
Вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.
25 листопада 2009р. близько 20.30 год., в темний час доби, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи належним йому технічно справним автомобілем «Мицубиси Каризма», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по проїзній частині дороги мікрорайону «Сонячний» в Саксаганському районі м.Кривого Рогу з боку мікрорайону «5-й Гірняцький» в напрямку майдану «30 років Перемоги», наближаючись до зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний», яка була розташована ліворуч по ходу його руху.

В цей час від кіоску, розташованого на вказаній зупинці, відійшов пішохід ОСОБА_11 зі стаканчиком кофе у руці, та підійшовши до проїзної частини дороги мікрорайону «Сонячний», почав перетинати її в спокійному темпі кроку зліва направо по ходу руху автомобіля «Мицубиси Каризма».

Водій ОСОБА_6 , наближаючись до зупинки, не маючі перешкод для своєчасного виявлення пішохода ОСОБА_11 , як в момент виходу на проїзну частину, так і в процесі руху по ній, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та застосував необґрунтований відворіт ліворуч з послідуючим гальмуванням, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії … учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;

- «10.1. Перед … будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_6 , у разі продовження прямолінійного руху, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_11 , однак внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_12 , на проїзній частині дороги мікрорайону «Сонячний» в Саксаганському районі м.Кривого Рогу, навпроти зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний», скоїв наїзд керованого ним автомобілю «Мицубиси Каризма» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_11 , в результаті чого, останньому була спричинена смерть.

Між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України і наслідками - спричинення смерті потерпілому ОСОБА_11 є прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4р., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3р., в решті вирок суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , просить скасувати рішення суду в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з його мякістю, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.
В апеляційній скарзі і доповненні до неї захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Представник потерпілої ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_13 , в запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , просить її доводи визнати безпідставними, залишивши апеляційну скаргу без задоволення.
Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скару, просить скасувати вирок суду та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4р., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3р., в решті вирок суду залишити без змін.
Прокурор вважає, що при призначені обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 не визнав своєї вини у скоєному злочині, не відшкодував потерпілій ні матеріальної, ні моральної шкоди, не врахував суд і думку потерпілої стосовно призначення покарання у виді позбавлення волі, і призначив несправедливе м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Потерпіла ОСОБА_7 , при обгрунтуванні апеляційніої скарги, просить скасувати рішення суду через м`якість призначеного обвинуваченому покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.
Потерпіла вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки деяким обставинам, які мають суттєве значення, а саме те, що дорожньо-транспортна пригода сталася в умовах передбачуваної дорожньої обстановки, що ОСОБА_6 , не маючи будь-яких перешкод, мав можливість оцінити належним чином дорожню обстановку та запобігти дорожньо-транспортній пригоді, яка призвела до загибелі її сина, що він, як на досудовому розслідуванні, так і у судовому засіданні не визнавав своєї вини у скоєному злочині, поводив себе не щиро.
Потерпіла також зазначає, що суд першої інстанції не врахував і того, що обвинувачений навіть частково не відшкодував завданої їй шкоди, що свідчить про його байдужість до її страждань по втраті рідного сина.
Захисник ОСОБА_8 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу і доповнення до неї, просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Захисник вказує, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, перефразував та невірно вказав обставини кримінального правопорушення, зазначивши напрямок руху автомобіля на пішохода - зліва направо по ходу руху автомобіля «Мицибиси Каризма», тоді, як жоден зі свідків, не вказував суду такий напрямок руху автомобіля та пішохода, жоден документ кримінального провадження не містить такої інформації, а навпаки, відповідно до протоколу огляду місця події та схеми до нього, показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , показань самого обвинуваченого, протоколів слідчих експериментів та схем до них, зупинка громадського транспорту «Мікрарайон Сонячний», знаходилася - справа, по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , що свідчить про те, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Крім того, захисник зазначає, що судова авто-технічна експертиза №58/27-27 від 12.02.2014р. була проведена експертом на підставі постанови слідчого від 04.02.2014р., у якій на вирішення експерта, слідчий поставив питання щодо спроможності показань свідка ОСОБА_18 та підозрюваного ОСОБА_6 про розташування місця наїзду на пішохода з урахуванням слідової інформації, зафіксованої у протоколі огляду місця ДТП від 25.11.2009 р. та схеми нього, однак у вироку суд, послався і на проведені слідчі експерименти зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , на підставі, яких була проведена експертиза, що вказує на те, що на думку захисника, має місце невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_19 , вважає, що суд першої інстанції порушив вимог ч.2 ст.374 КПК України, а саме, не зазначив у вступній частині вироку, про участь прокурора ОСОБА_20 , у судовому засіданні, оскільки він також приймав участь у судовому засіданні при розгляді кримінального провадження, якого замінив прокурор ОСОБА_21 , і ці обставини, на її думку, є підставою для скасування судового рішення.
Захисник, крім того, звертає увагу на порушення вимог ст. ст. 314, 342, 344, 345 КПК України, допущенних судом першої інстанції при проведенні підготовчого судового засідання. Головуючий, при проведенні підготовчого судового засідання не перевірив повноваження захисників і представників, не вирішив питання про відводи, не роз`яснював учасникам судового розгляду їх права та обов`язки.
Захисник ОСОБА_8 , зауважує на те, що суд першої інстанції, визнав неналежним доказом висновок авто-технічної експертизи №70/27-409 від 05.08.2010р., пославшись на те, що постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.01.2011р. була скасована постанова старшого слідчого по ОВС відділу ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 19.02.2010р., про припинення кримінальної справи і матеріали кримінальної справи були направлені прокурору Дніпропетровської області для поновлення слідства.
Захисник вважає рішення суду в цій частині незаконним, оскільки зазначеним рішенням, була скасована постанова слідчого, а не висновок експерта №70/27-409 від 05.08.2010р.
Захисник звертає увагу, на те, що суд першої інстанції у вироку змінив показання свідка ОСОБА_22 , зазначивши, що вона бачила ДТП, тоді, як згідно звукозапису судового засідання від 04.02.2015р., у якому була допитана свідок ОСОБА_22 , вона пояснювала, що ДТП не бачила, так, як дивилась в інший бік.
Захисник також вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону, 27.05.2014р., з причин неявки представника потерпілої ОСОБА_13 , оголосив перерву у судовому засіданні на 10.00 год. 24.06.2014р., однак матеріали кримінального провадження не містять журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання, призначене на 24.06.2014р.
Захисник ОСОБА_8 вказує, що технічний запис судового засідання від 29.12.2014р., у якому допитувався свідок ОСОБА_18 , на пояснення, якого суд першої інстанції послався, як на доказ, крім того на його пояснення посилався експерт при проведенні авто-технічної експертизи №58/27-27 від 12.02.2014р., зафіксовано у незадовільній якості, на запису судового засідання є сторонні шуми, які унеможливлюють прослуховування аудіо запису.
Крім того, технічний запис судового засідання від 04.02.2015р., також містить сторонні шуми, слабкий звук та нерозбірливість мови свідка ОСОБА_23 , судове засідання від 21.04.2015р., також містить нерозбірливе мовлення головуючого по справі при дослідженні доказів у кримінальному провадженні.
Захисник також зазначає, що судові засідання від 25.02.2015р. та 26.03.2015р. містять переривання судового засідання без оголошення технічної або іншої перерви, і це не відображено у журналах судових засідань.
На думку захисника, допущена неповнота досудового розслідування і судового розгляду, та інші порушення закону, призвели до істотних порушеннь вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого, вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд у суді першої інстанції.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, обвинувачений ОСОБА_6 , підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити у повному обсязі, скасувати вирок суду відносно нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, стосовно апеляційних скарг сторони обвинувачення, просив залишити їх без задоволення.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, захисник ОСОБА_8 , підтримала свою апеляційну скаргу і доповнення до неї, просила скасувати рішення суду відносно ОСОБА_6 , і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , просила залишити без задоволення.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, підтримала апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої ОСОБА_7 , просила їх задовольнити, скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, ухваливши свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4р., заперечувала проти задоволення, апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , просила її апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримала свою апеляційну скаргу і прокурора, просила їх задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного йому покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , і просила її залишити без задоволення.
Представник потерпілої ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_13 , в судовому засіданні апеляційного суду, підтримав апеляційні скарги потерпілої і прокурора, просив скасувати вирок суду першої інстанції, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, ухвали свій вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , просив залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони обвинувачення підлягають задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого, ОСОБА_8 , задоволенню підлягає частково, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів, вважає, що у вироку суду першої інстанції, в повній мірі, у відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, які дослідженні та оцінені із дотриманням положень ст.94 КПК України, зазначено мотиви, з яких судом відкинуто докази сторони захисту. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй законності.
За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані правильно.
Доводи сторони захисту, щодо того, що суд першої інстанції, у мотивувальній частині вироку, не вірно вказав обставини кримінального правопорушення, зазначивши у вироку напрямок руху автомобіля відносно пішохода - зліва на право по ходу руху транспортного засобу, а також, те що зупинка громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний», розташована ліворуч відносно руху автомобіля керованого ОСОБА_6 , тоді, як зупинка, розташована праворуч руху автомобіля ОСОБА_6 , колегія суддів вважає надуманими, водночас, погоджується з тим, що розташування зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний» по відношенню напрямку руху автомобіля обвинуваченого, зазначено не точно.
З матеріалів кримінального провадження видно, що органом досудового розслідуванням були зібрані докази, відносно місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, і суд першої інстанції, ці докази перевірив, та навів у вироку.
Напрямок руху пішохода ОСОБА_11 , по відношенню до руху автомобіля керованого ОСОБА_6 , органом досудового розслідування встановлено зліва - на право, це підтверджується: протоколом огляду місця ДТП від 25.11.2009 р., згідно якого було оглянуто проїжджа частина дороги на м-ні Сонячний м.Кривого Рогу, схемою до протоколу та фототаблицею (т.1 а.с.3-12); актом обстеження місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі від 25.11.2009 р. (т.1 а.с. 62); протоколом відтворення обстановки та обставин подій від 08.04.2010 року, за участю свідка ОСОБА_16 , згідно якого свідок показав, в якому напрямку рухався автомобіль, та яким чином відбулося ДТП (т.1 а.с. 97 - 98); протоколом відтворення обстановки та обставин подій від 08.04.2010 року, за участю свідка ОСОБА_14 , згідно якого свідок показав, в якому напрямку рухався автомобіль, та яким чином відбулося ДТП (т.1а.с.99-100); протоколом відтворення обстановки та обставин подій від 08.04.2010р., за участю свідка ОСОБА_17 , згідно якого свідок показав, в якому напрямку рухався автомобіль, та яким чином відбулося ДТП (т.1 а.с. 101 - 104, 128-132); протокол відтворення обстановки та обставин подій від 08.04.2010р., за участю свідка ОСОБА_6 , згідно якого свідок показав, в якому напрямку рухався автомобіль, та яким чином відбулося ДТП (т.1 а.с. 105); висновком авто-технічної експертизи № 44/27-8 від 05.05.2010р. (т.1 а.с.109-110); додатковим висновком судово-медичної експертизи №2303 від 30.06.2010 р., згідно якому встановлено, що при наявних ушкодженнях потерпілий був звернений лівою бічною поверхнею тіла в бік травмуючої сили; протоколом проведення слідчого експерименту від 09.01.2014р., за участю свідка ОСОБА_14 , згідно якому свідок показав, в якому напрямку рухався автомобіль, та яким чином відбулося ДТП (т.1 а.с.194-199); протоколом проведення слідчого експерименту від 09.01.2014 року, за участю свідка ОСОБА_15 , згідно якому свідок показала, в якому напрямку рухався автомобіль, та яким чином відбулося ДТП (т.1 а.с.200-203); протоколом проведення слідчого експерименту від 09.01.2014р., за участю свідка ОСОБА_18 , згідно, якого свідок показав, в якому напрямку рухався автомобіль, та яким чином відбулося ДТП (т.1 а.с.204-209); протоколом проведення слідчого експерименту від 09.01.2014 року, за участю свідка ОСОБА_23 , згідно якого свідок, показав, , в якому напрямку рухався автомобіль, та яким чином відбулося ДТП (т.1 а.с.210-2015), окрім письмових доказів зазначенні обставини підтверджуються показаннями свідків події - ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , докази повністю узгоджуються між собою.
Поза сумніву, судом встановлено, що в момент вчинення ДТП, водій ОСОБА_6 , на керованому автомобілі «Мицубиси Каризма», рухався по проїзній частині дороги мікрорайону Сонячний м.Кривого Рогу, з боку мікрорайону 5-й Гірницький м.Кривого Рогу в напрямку майдану «30 років Перемоги», наближаючись до зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний», ці обставини не заперечує обвинувачений, з ними погоджується і захисник, також, встановлено, що потерпілий у момент зіткнення з транспортним засобом, знаходився лівою стороною свого тіла, по відношенню до руху автомобіля, тобто перетинав проїзну частину дороги саме зліва на право, по ходу руху транспортного засобу.
Встановивши виходячи з сукупності доказів напрямок руху автомобіля ОСОБА_6 , суд, при викладі обставин кримінального правопорушення допустив описку, вказавши, що зупинка громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний» знаходилась ліворуч по руху транспортного засобу, тоді, як ця зупинка розташована праворуч по руху автомобіля. Суд не вірно зазначив рух автомобіля по відношенню до розташування зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний» .

Колегія суддів вважає, що описка допущена судом у вироку, в частині неправильного зазначення розташування зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний», по відношенню до напрямку руху автомобіля керованого ОСОБА_6 , яка в дійсності знаходилася з правої сторони водія, а не ліворуч, як зазначено у вироку, не є суттєвою, і вона не може вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Щодо доводів сторони захисту про невідповідність, у вироку, висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, в тій частині, що суд, послався, як на доказ, на висновок експерта №58/27-27 від 12.02.2014р., і зазначив, що цей висновок зроблено експертом на підставі проведених слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , тоді як експерт досліджував дії водія виходячи тільки з свідчень ОСОБА_18 та ОСОБА_6 , то вони є надуманими, такими що не відповідають наявним в кримінальній справі процесуальним рішенням і доказам.
Так, з постанови слідчого від 04.02.2014р., про призначення автотехнічної експертизи (ар.пр.226-227, т.1) вбачається, що слідчий, ставлячи експерту питання - чи спроможні показання ОСОБА_18 та ОСОБА_6 , щодо розташування місця наїзду на пішохода ОСОБА_11 , з урахуванням слідової інформації зафіксованої у протоколі огляду місця ДТП від 25.11.2009р., та схеми до нього, при викладі вихідних даних для експерта, у варіанті під №1 (ар.пр.226-зворот,т.1), дав завдання експерту, перевірити поставлене питання з урахуванням свідчень ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 .
У висновку № 58/27-27 від 12.02.2014р. (ар.пр.230-235,т.1) судовий експерт ОСОБА_24 , на поставлене слідчим питання, щодо спроможності показань свідка ОСОБА_18 та обвинуваченого ОСОБА_6 , про розташування місця наїзду на пішохода з урахуванням вихідних даних, завданих слідчим у варіанті №1, дав відповідь - з урахуванням саме показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , у варіанті під №2 - з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_6 .
Щодо посилання суду на свідчення свідка ОСОБА_15 , то суд, дотримуючись вимог ст.94 КПК України, про необхідність дослідження доказів, у їх сукупності, правильно врахував і проведений слідчий експеримент, за участі свідка ОСОБА_15 (ар.пр.200-203т.1).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що автотехнічна експертиза №58/27-27 від 12.02.2014р. була проведена на підставі слідчих експериментів, проведених в ході досудового розслідування зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони підтверджені письмовими доказами, а саме, постановою слідчого від 04.02.2014р. про призначення автотехнічної експертизи (ар.пр.226-227,т.1) і самим висновком експерта №58/27-27 від 12.02.2014р. (ар.пр.230-235, т.1).
Доводи захисника про те, що суд, не законно послався на висновки автотехнічної експертизи № 58/27-27 від 12.02.2014р., і визнав їх належним доказом, а висновки автотехнічної експертизи №70/27-409 від 05.08.2010р. він не взяв до уваги і визнав їх неналежним доказом, є безпідставними.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, даючи критичну оцінку висновку автотехнічної експертизи №70/27-409 від 05.08.2010р., визнавши її неналежним доказом, послався на постанову суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 26.01.2011р., якою постанова слідчого по ОВС відділу по ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 19.09.2010р., про закриття кримінальної справи, за відсутністю в діянні ОСОБА_6 , складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, була скасована.
Скасовуючи постанову, суд Бабушкінського району м.Дніпропетровська, зазначив, що досудовим слідством не встановлено механізм дорожньо-транспортної пригоди, що слідчим при призначенні судової автотехнічної експертизи, не були враховані усі дані встановлені в ході огляду місця події, схеми до нього, що в ході досудового слідства, не перевірені показання свідка ОСОБА_17 на відповідність даним, отриманим в ході огляду місця події, схеми ДТП, висновку експерта №70/27-409 від 05.08.2010р., що при проведенні цієї автотехнічної експертизи, не враховані висновки попереднього автотехнічного дослідження і схема ДТП, що орган досудового слідства не встановив і не перевірив, чи мав технічну можливість водій ОСОБА_6 запобігти дорожньо-транспортній пригоді при механізмі, вказаному свідками ОСОБА_14 і ОСОБА_23 , чи відповідають показання цих свідків, даним, отриманим в ході досудового слідства, що не були перевірені свідчення водія ОСОБА_6 , в тому числі, і у відповідності до показань свідка ОСОБА_17 , що не було встановлено, чи міг водій ОСОБА_6 , з урахуванням заданої швидкості і наявності мікроавтобуса спостерігати рух пішохода ОСОБА_11 . Враховуючи зазначену неповноту досудового слідства, і на сам перед неповне проведення автотехнічної експертизи суд вважав правову оцінку дій водія ОСОБА_6 , передчасною.
Враховуючи те, що суд Бабушкінського району м.Дніпропетровська, скасував постанову слідчого, відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з неповнотою досудового слідства, у тому числі і у зв`язку з тим, що судова автотехнічна експертиза проведена без урахування усіх даних встановлених в ході огляду місця події, схеми до нього, то колегія суддів вважає, що доводи захисника є безпідставними, а рішення суду в цій частині законим.
Не відповідають дійсності твердження захисника про те що, суд першої інстанції, показання свідка ОСОБА_22 , у вироку, зазначив не вірно.
Суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку при викладі показань свідка ОСОБА_22 , які вона давала у судовому засіданні, зазначив, що момент ДТП свідок не бачила, оскільки було темно (ар.пр.172,т.2), тому твердження захисника, що суд у вироку зазначив, що даний свідок бачив ДПТ, спростовуються змістом вироку.
Безпідставними являються і доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах кримінального провадження журналу судового засідання і технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове засідання від 24.06.2014р., оскільки вони також спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи.
Так, в матеріалах кримінального провадження (ар.пр.62,т.2) є довідка складена секретарем судового засідання, згідно, якої, 24 червня 2014р. фіксування судового засідання технічними засобами звукозапису не здійснювалося, оскільки суддя знаходився у нарадчий кімнаті, судовий розгляд відкладено на 15 липня 2014р. на 11.00 год.
Доводи захисника ОСОБА_8 на незадовільну якість технічного запису судових засідань від 29.12.2014р., 04.02.2015р., 21.04.2015р., колегія суддів вважає необґрунтованими.
Колегія суддів, при підготовці кримінального провадження до апеляційного розгляду, прослухала технічний запис усіх судових засідань і не знайшла підтверджень доводам сторони захисту.
Технічний запис судових засідань на які вказує захисник зафіксовані у задовільній якості, показання свідків, дослідження головуючим доказів у кримінальному провадженні прослуховуються чітко і зрозуміло, наявні, сторонні шуми на запису, але вони не заважають прослуховуванню судового процессу, і не роблять показання учасників судового розгляду нерозбірливими.
Щодо доводів сторони захисту про порушення судом першої інстанції вимог ст.374 КПК України, а саме не зазначення у вступній частині вироку прізвища прокурора ОСОБА_20 , який також брав участь у розгляді кримінального провадження, відносно ОСОБА_6 , то ці обставини не є підставою для скасування судового рішення, вони не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів вважає вирок суду, в частині кваліфікацією дій обвинуваченого, законним, обґрунтованим і вмотивованим, водночас, погоджується з доводами апеляційних скарг сторони обвинувачення, щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, і в цій частині вважає їх слушними, такими, що підлягають задоволенню, а також погоджується з доводами сторони захисту про описку в мотивувальній частині, при викладенні обставин події, які суд визнав доведеними щодо місця розташування зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний».
Колегія суддів, з огляду на вимоги ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, вважає, що рішення суду, підлягає скасуванню та ухваленню свого вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та уточнення мотивувальної частини вироку.
Постановляючи свій вирок, колегія суддів, вивчивши і проаналізувавши докази у кримінальному провадженні, вислухавши обвинуваченого, потерпілу, встановила, що 25 листопада 2009р. близько 20.30 год., в темний час доби, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи належним йому технічно справним автомобілем «Мицубиси Каризма», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по проїзній частині дороги мікрорайону «Сонячний» в Саксаганському районі м.Кривого Рогу з боку мікрорайону «5-й Гірняцький» в напрямку майдану «30 років Перемоги», наближаючись до зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний», яка була розташована праворуч по ходу його руху.

В цей час від кіоску, розташованого на вказаній зупинці, відійшов пішохід ОСОБА_11 , та підійшовши до проїзної частини дороги мікрорайону «Сонячний», почав перетинати її зліва направо по ходу автомобіля «Мицубиси Каризма» керованого ОСОБА_6 .

Наближаючись до зупинки, ОСОБА_6 , не маючі перешкод для своєчасного виявлення пішохода ОСОБА_11 , як в момент виходу на проїзну частину, так і в процесі руху по ній, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та застосував необґрунтований відворіт ліворуч з послідуючим гальмуванням, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії … учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;

- «10.1. Перед … будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_6 , у разі продовження прямолінійного руху, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_11 , однак внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_12 , на проїзній частині дороги мікрорайону «Сонячний» в Саксаганському районі м.Кривого Рогу, навпроти зупинки громадського транспорту «Мікрорайон Сонячний», скоїв наїзд керованого ним автомобілю «Мицубиси Каризма» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_11 , в результаті чого, останньому була спричинена смерть.

Між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України і наслідками - спричинення смерті потерпілому ОСОБА_11 є прямий причинний зв`язок.

Щодо призначення міри покарання, колегія суддів, керуючись ст.ст.50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України, є тяжким злочином, данні про особу ОСОБА_6 , який перебував на обліку у лікаря нарколога з січня 2010р. по листопад 2011р. з приводу вживання декількох психоактивних речовин зі шкідливими наслідками (ар.пр. 245,т.1), що він позитивно характеризується за місцем проживання (ар.пр.241,т.1), на обліку у лікаря психіатра не перебував (ар.пр. 244,т.1), на момент вчинення злочину не судимий (ар.пр.240, т.1), має неповнолітнього сина ОСОБА_25 , 1995 року народження, також враховує думку потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягає на призначенні обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі без звільнення від відбування покарання з випробуванням, - і оцінюючи усі обставини, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405,407, 409, 414, п.2 ч.1 ст. 420, 374,331 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_26 , ОСОБА_27 захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Вирок суду Саксаганського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2015 р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в частині призначеного покарання, та в частині уточнення мотивувальної частини вироку - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3р.6 міс., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.
Продовжити дію запобіжний заходу ОСОБА_28 у вигляді особистого зобов`язання до моменту виконання вироку в порядку ст.ст. 534,535 КПК України.
Початок строку відбування ОСОБА_28 покарання, обчислювати з дня його затримання в порядку виконання вироку.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_29