АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/375/15 Справа № 709/1912/14-к Категорія ч.2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря прокурорівОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та спільною апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 січня 2015 року, яким

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель

АДРЕСА_1 , громадянин України,

українець, з середньою освітою, не одружений, не працюючий,

раніше не судимий, -

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі п.п. 2 - 3 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_10 - особисте зобов`язання - залишено до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_8 до Страхової компанії "Глобус" VIG, ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином - задоволений частково.

Стягнуто з Страхової компанії "Глобус" VIG на користь ОСОБА_8 20380,73 гривень (двадцять тисяч триста вісімдесят гривень) 73 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з Страхової компанії "Глобус" VIG на користь ОСОБА_8 1019,05 гривень (одну тисячу дев`ятнадцять гривень) 05 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 42380,95 гривень (сорок дві тисячі триста вісімдесят гривень) 95 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 923,95 гривень (дев`ятсот двадцять три гривні) 95 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави стягнуто витрати на залучення експерта за висновком №4/221 від 19.06.2014 р. в сумі 491 грн. 92 коп..

Вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений, за те, що він 28.03.2014 р., біля 20 год., рухаючись на легковому автомобілі, марки "ВАЗ 2105", д.н.з. НОМЕР_1 по правій стороні проїжджої частини вулиці Леніна в смт. Чорнобай, Черкаської області, поблизу УКООПСПІЛКА «Універмаг», в зоні дії дорожнього знаку 5.35.1 - "пішохідний перехід" та дорожньої розмітки 1.14.1 - "нерегульований пішохідний перехід" Правил дорожнього руху України від 10.10.2001 р., здійснив порушення п.18.1 цих правил, де вказано: "водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека"; ОСОБА_10 проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості, та не зупинився для того, щоб дати дорогу пішоходу, не впоравшись із керуванням автомобіля здійснив наїзд лівою передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , завдавши останньому тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому тіла лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів, яке відповідно до висновку експерта №93 від 16.05.2014 р., відноситься до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, в зв`язку з небезпекою для життя.

В своїй апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого, зазначає про те, що вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 січня 2015 року відносно ОСОБА_10 необхідно змінити, оскільки звільнення від відбування додаткового покарання з випробуванням, призначеного судом, не допускається. Прокурор вказує на те, що, призначивши основне та додаткове покарання, судом у резолютивній частині вироку не зазначено, що статтю 75 КК України застосовано лише до основного покарання, а додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік, підлягає окремому виконанню, а тому просив змінити вирок місцевого суду та зазначити у резолютивній частині вироку про те, що додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, підлягає окремому виконанню.

В спільній апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 вважають, що вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 січня 2015 року відносно ОСОБА_10 необхідно скасувати, оскільки він суперечить кримінальному закону. Просили вирок суду першої інстанції частково скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а також вирішити цивільний позов по суті позовних вимог та задовольнити його в повному обсязі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилаються на те, що при винесенні вироку судом першої інстанції не було враховано п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», а саме те, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, і формулюванні висновку про їх відповідність, а отже в сукупності суд першої інстанції недотримався вищевказаних вимог, так як не вірно врахував всі фактичні обставини справи, не в повній мірі оцінив всі докази по справі та ознаки злочинного діяння, а тому допустив помилки при постановленні такого вироку внаслідок неправильного застосування кримінального закону.

Крім того, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_10 не взято до уваги вимоги п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Судом першої інстанції не в повній мірі було враховано дані про особу обвинуваченого, який є працівником ТОВ «Золотоніський БЕКОН», де обвинувачений постійно працює, отримує щомісяця заробітну плату та потерпілому збитки не відшкодовує, але у вироку суду вказано, що обвинувачений не працює. Також судом не враховано, що з травня 2014 року потерпілий звертався неодноразово про надання допомоги на лікування та відсутність коштів на утримання сім`ї, але з вказаного часу по даний час обвинувачений не сплатив ніяких коштів на користь потерпілого ОСОБА_8 при постійному та дороговартісному лікуванні.

Крім того вказує про необґрунтоване застосування вимог ст.75 КК України, щодо ОСОБА_10 , як особи яка фактично в судовому засіданні не усвідомила суспільно небезпечних наслідків вчиненого злочину та невірне застосування позбавлення спеціального права лише до 1 року, що в повній мірі не матиме виховного характеру на обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про необхідність задоволення апеляції прокурора з вказаних у ній мотивів, думки потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які змінили свої апеляційні вимоги в тій частині, що відмовились від апеляційних вимог щодо реального позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_10 , але, натомість, просили застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 додаткове покарання позбавлення його права керування строком на 3 роки, обвинуваченого ОСОБА_10 та його адвоката ОСОБА_11 , які не заперечували проти задоволення апеляції прокурора, а також спільної апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 у зміненому вигляді в тій частині, що потерпілий та його представник не наполягали на реальному позбавленні волі обвинуваченого, але заперечували в частині призначення додаткового покарання строком на 3 роки, вважаючи додаткове покарання, призначене судом першої інстанції - позбавлення права керування строком на 1 рік законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та спільна апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 у зміненому вигляді підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений ґрунтується на доказах, які були досліджені судом в порядку ст. 349 КПК України та отримали його вірну оцінку, а тому колегія суддів не перевіряє фактичні обставини справи, оскільки ОСОБА_10 позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи.

Дії ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.129 КПК України і вірно прийшов до висновку про його часткове задоволення, оскільки в матеріалах провадження наявні усі медичні документи та чеки, що підтверджують розмір завданої шкоди.

Щодо моральної шкоди, то враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, характер та обсяг тілесних ушкоджень потерпілого, фізичних, душевних та психічних страждань останнього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції правильно визначив розмір моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При постановленні вироку відносно ОСОБА_10 в частині призначення покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Що стосується призначеного місцевим судом покарання, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 в частині призначення додаткового покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановленням по справі нового вироку.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, суд, визнавши винним та засудивши ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України призначив основне та додаткове покарання.

Але, призначивши основне та додаткове покарання, суд першої інстанції у резолютивній частині вироку не зазначив, що статтю 75 КК України застосовано лише до основного покарання, а додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік, підлягає окремому виконанню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Задовольняючи лише частково спільну апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 у зміненому вигляді, колегія суддів враховує добровільне часткове відшкодування обвинуваченим ОСОБА_10 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 в сумі 2000 грн..

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Спільну апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 у зміненому вигляді та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 січня 2015 року в частині призначення додаткового покарання стосовно ОСОБА_10 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Постановити в цій частині новий обвинувальний вирок за ч.2 статті 286 КК України відносно ОСОБА_10 .

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, підлягає окремому виконанню.

На підставі п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи; повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті - вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 січня 2015 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту його проголошення апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку на протязі 3-х місяців

Головуючий :

Судді :