Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/565/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 263 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0001110 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, студента другого курсу Кіровоградського національного технічного університету, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Також, стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 393 грн. 12 коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що на початку лютого 2015 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Жадова в м. Кіровограді на території недобудови побачив кастет, який лежав не землі і у нього виник умисел, спрямований на носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу. В подальшому, реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи, що кастет є холодною зброєю, не маючи відповідного дозволу на його носіння, ОСОБА_7 12.02.2015 року повернувся до вказаної недобудови та підняв його, поклавши до кишені своїх джинсів, та залишив носити при собі до 21.00 години цього ж дня, переміщаючись по місту, тим самим вчинивши носіння кастету без передбаченого законом дозволу. 12.02.2015 року о 20.30 год. ОСОБА_7 був зупинений працівниками міліції, і в ході огляду місця події у останнього було виявлено та вилучено з задньої кишені штанів, в які він на той час був одягнений, кастет ударно-дробильної дії, який відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи № 12 від 18.02.2015 року є контактною, не клинковою холодною зброєю, яку ОСОБА_7 носив без передбаченого законом дозволу.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду змінити через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу і визначення розміру штрафу, його обрахунок провів у гривнях, у той час як штраф обраховується у неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_7 надав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, відповідно до яких він не знав, що знайдений ним предмет вважається кастетом, працівники міліції не оформили добровільну здачу ним кастету, тобто просить вийти за межі апеляційної скарги та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який просив закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція не підлягає задоволенню, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ніким із учасників судового процесу не оспорюється доведеність вини ОСОБА_7 та юридична кваліфікація його дій, колегія суддів не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведеною, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України, як носіння холодної зброї (кастету) без передбаченого законом дозволу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд при призначенні виду покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу винного.

Згідно ч. 2 ст. 263 КК України за носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу передбачено покарання, в тому числі і у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну або скасування судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

У резолютивній частині вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2015 року, ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст.263 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 510 грн., що складає 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного, в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Згідно ч.4 ст.374 КК України, у резолютивній частині вироку зазначаються покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними та остаточна міра покарання, обрана судом.

У відповідності до санкції інкримінованої ОСОБА_7 статті, вказані діяння караються штрафом в межах до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив, що ОСОБА_7 слід призначити найменш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч.2 ст.263 КК України та фактично призначив за ч.2 ст.263 КК України покарання у виді штрафу в сумі 510 грн., тобто мінімальне покарання, передбачене санкції вказаної статті, який в даному випадку становить 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і не тягне за собою зміну судового рішення.

Суд першої інстанції не вийшов за межі, передбачені санкцією статті закону, будь-яких труднощів чи суперечностей при виконанні даного покарання не має, за вказаних обставин апеляційна скарга прокурора є формальною, оскільки це ніяким чином не впливає на виправлення та перевиховання обвинуваченого.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора про зміну вироку суду першої інстанції в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Згідно ст. 402 ч. 2 п. 5 КПК України, у запереченні на апеляційну скаргу зазначається обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Тобто, заперечення на апеляційну скаргу є позицією протилежної сторони щодо поданої апеляційної скарги і повинно містити вказівку на те, у чому саме полягає незгода з положеннями апеляційної скарги, та обґрунтування такої незгоди.

Колегія суддів не приймає до уваги, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він мав намір добровільно здав міліціонерам кастет. Добровільним здавання є тоді, коли воно вчинене за власною волею, незалежно від мотивів, однак не в зв`язку з тим, що органами влади виявлено факт зберігання відповідних предметів. Проте, як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося обвинуваченим, останній показав кастет лише на вимогу працівників міліції, які запитали чиє у нього заборонені предмети. Тому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги вказані заперечення обвинуваченого, оскільки вони не стосуються змісту і вимог апеляційної скарги прокурора.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегією суддів, не встановлено.

Підстави для зміни вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4