Справа №639/197/15-к
Провадження №1-в/639/103/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2015 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Харківського слідчого ізолятору ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові у режимі відео конференції між Жовтневим районним судом м.Харкова та Харківським слідчим ізолятором клопотання засудженого про застосування на підставі ст.82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шелестове, Краснокутського району, Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого: 11.03.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.186 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 21.11.2013 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 20.02.2014 року Нововодолазьким районним судом Харковської області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.07.2014 року на підставі ст.6 ЗУ «Про амністію від 2014 року» скорочено наполовину невідбуту частину строку покарання; 30.09.2014 року СВ ЛВ на ст. Харків пас. УМВС України оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.190 КК України, на даний час справа розглядається Ленінським районним судом м.Харкова, тримається під вартою з 21 листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И В:
15.01.2015 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким за ст.82 КК України. Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд внесене клопотання задовольнити, послався на той факт, що він довів своє виправлення, подальше його перевиховування можливе шляхом відбування покарання у виді обмеження волі.

Представник Харківського слідчого ізолятору відніс вирішення даного питання на розсуд суду, прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджений 21.11.2013 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 20.02.2014 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.07.2014 року на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину строкупокарання.

Вимогами ч.3 ст.82 КК України встановлено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. За змістом даної норми заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ, суду слід ретельно з`ясовувати: 1) ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, 2) додержання ним вимог режиму, 3) участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, 4) а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_5 утримується в місцях позбавлення волі з 21.11.2014 року. За час знаходження у Харківському слідчому ізоляторі в період з 21.11.2013 року по 12.01.2014 року до праці не залучався, вимоги режиму не порушав, адміністрацією установи не заохочувався. З 12.01.2014 року по 02.02.2014 рік перебував Первомайській у виправній колонії №117 Харківській області, де до праці не залучався до праці, вимоги режиму не порушав, адміністрацією установи не заохочувався. З 03.03.2014 року відбував покарання у Диканівській виправній колонії (12), був працевлаштований на виробництві колонії формувальником асфальтних пліт з відрядною оплатою праці, але даних щодо його трудової діяльності у період відбування покарання у матеріалах справи не має, заохочень та стягнень не мав. Також при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого від 28.08.2014 року зазначено, що особа за період відбування покарання на шлях виправлення не став, у зв`язку з чим комісією установи приймались рішення про відмову у переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації при колонії.

Згідно ст.12 КК України злочини, за вчинення який був засуджений ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України є тяжким умисним злочином та злочин за ч.2 ст.185 КК України є злочином середньої тяжкості.

Суд враховує тяжкість та характер вчинених ОСОБА_5 злочинів, дані про особу ув`язненого, факт скорочення йому на половину невідбутої частини покарання, той факт, що на даний час у відношенні особи на розгляді у Ленінському районному суді м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.82 КК України, для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст. 82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (вх.№692 від 15.01.2015 року) про застосування на підставі ст.82 КК України заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у відношенні нього відмовити.
Згідно вимог ч.6 ст.539 КПК України, ч.7 ст.154 КВК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким може мати місце не раніше як через 6 (шість) місяців з дня прийняття рішення про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а для засудженого, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1