УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
березня 15 дня
колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської
області в складі:

головуючого -
Безверхого О.М. суддів -
Демченка М.О. Голуба М.В. з участю прокурора Паливоди Л.В. засудженого: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 і прокурора, який приймав
участь під час розгляду справи в суді першої інстанції Пхайко І.І. на вирок
Середино - Будського
районного суду м. Сум від 16
січня 2007 року
яким:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на
підставі ст. 89 КК
України не судимий, засуджений за ч.2 ст.296 КК України на два роки позбавлення
волі за ч.1 ст. 186 КК
України на один рік позбавлення волі

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у
вигляді двох років позбавлення волі.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на
підставі ст. 89 КК
України не судимий, засуджений за ч.1 ст.186 КК України на два роки позбавлення
волі. Згідно ст.75 КК
України ОСОБА_1 звільнений від
відбуття покарання з випробуванням на два роки з покладенням на
нього обов'язків передбачених ст.76 КК України;

Не виїжджати за
межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої
системи.

Повідомляти
органи кримінально - виконавчої
системи про зміну місця проживання.

Періодично
з'являтись для реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи.

Постановою
Середино - Будського
районного суду Сумської області від 25
січня 2007 року
вирок суду було уточнено в порядку вимог ст. ст. 409 - 411 КПК України і визначено вважатиОСОБА_1 засудженим за ч. 2 ст. 296 КК України на
два роки позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_1 і ОСОБА_1 визнані винними і
засуджені за те, що вони 6
листопада 2006 року
перебуваючи в нетверезому стані на перехресті вул. Радянська і Пролетарська в
м. Середино - Буда
Сумської області зустріли

Справа №11-206

Категорія ч.2 ст. 296
КК України

Головуючий у
першій інстанції - Т.М.Дубінчина

Доповідач - Демченко М.О.

2

ОСОБА_2
Підійшовши до нього вони безпричинно з хуліганських спонукань, грубо
порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю металевим прутом
умисно ОСОБА_1 почав наносили ОСОБА_3 удари по голові, а ОСОБА_1 декілька
ударів руками по спині, а ОСОБА_1 крім цього наніс декілька ударів по обличчю
потерпілого.

Продовжуючи свої
протиправні дії ОСОБА_1 в цей же день, і в цьому ж місці відкрито заволодів
майном потерпілоїОСОБА_4 вартістю 400
грн. яка намагалась припинити їх хуліганські дії..

На вирок суду
засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію в якій не оскаржуючи фактичних обставин
справи і юридичної кваліфікації його дій просить змінити вирок і пом'якшити
призначене покарання так, як суд не врахував як пом'якшуючу його вину обставину
негативний стан його здоров'я.

Прокурор, який
приймав участь під час розгляду справи судом першої інстанції Пхайко І.І., в
апеляції ставить питання про скасування вироку суду і направлення справи на
новий судовий розгляд, так як суд призначив засудженому покарання за той злочин,
який він фактично не скоював, і обвинувачення за який йому не пред'являлось.

Заслухавши
доповідь судді, засудженого ОСОБА_1 і прокурора Паливоду Л.В., які підтримали
свої апеляції, а прокурор заперечувала проти задоволення апеляції засудженого
ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи викладені в
апеляціях колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає, а апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

Що стосується
посилання засудженого ОСОБА_1 в апеляції на суворість призначеного йому
покарання то воно, на думку колегії суддів є неґрунтовним. При призначенні
покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його
наслідки і характер, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та
пом'якшують його покарання в тому числі і ті на які посилається засуджений в
апеляції а саме; незадовільний стан здоров'я, щире каяття, сімейний стан і
матеріальний стан, і виходячи з цього суд призначив засудженому майже
мінімальний строк покарання передбачений санкцією статей КК України за якими
він визнаний винним. На думку колегії суддів, воно повністю відповідає вимогам
ст. 65 КК
України і немає знаходить законних підстав до його пом'якшення, і до
задоволення апеляції.

Відповідно до
ст. 371 КПК України
неправильним застосуванням кримінального закону, що тягне за собою скасування
вироку, є застосування судом кримінального закону, який не підлягає
застосуванню.

Розглядаючи
питання про скасування вироку, яким засуджені ОСОБА_1 і ОСОБА_1 за підстав невірного
застосування закону, на яке звертає увагу прокурор в своїй апеляції, то воно,
на думку колегії суддів, підлягає частковому задоволенню.

Суд, під час
розгляду кримінальної справи за обвинуваченнямОСОБА_1 у вчиненні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
призначив йому покарання за ч.1 ст.186 КК України, за якою йому обвинувачення
не пред'являлось, тим самим допустив грубе порушення вимог кримінального закону
яке, на думку колегії суддів, тягне за собою скасування вироку.

3

Крім того
постановою від 25 січня 2007 року в порядку
вимог передбачених ст.
ст. 409; 411 КПК України суд навів уточнення резолютивної частини
вироку, що стосується статті КК України за якою ОСОБА_1 призначено покарання,
що є незаконним. Вирок суду на день винесення постанови, не набрав законної
сили, що є обов'язковим при для уточнення питань передбачених ст. ст. 409; 411 КПК
України, крім того уточнення такого питання, яке зазначено в постанові,
непередбачені цими статтями КК України ,
а тому постанова суду є незаконною і підлягає скасуванню.

Вирок суду у
відношенні ОСОБА_1 колегія суддів визнає як таким, що повністю відповідає
вимогам ст. 323; 324 КПК
України. Суд повно, всебічно і об'єктивно дослідив зібрані органами досудового
слідства докази, дав їм належну оцінку і вірно кваліфікував дії засудженого за
ч.1 ст. 186 і ч.2
ст. 296 КК
України. Тому апеляція прокурора про скасування вироку і в частині засудженого
ОСОБА_1 є не обгрунтованою, і задоволенню не підлягає.

Крім того,
колегія суддів під час розгляду апеляції звернула увагу на те, що суд
призначаючи засудженому ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі, і
визначаючи початок його строку відбування, не врахував термін перебування
засудженого під вартою під час досудового слідства при його затриманні в
порядку вимог ст. 115 КПК
України.

На основі
викладеного і керуючись ст. ст. 362,
366, 371, 377 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора, який приймав участь під час розгляду справи судом першої інстанції
Пхайко І.І. задовольнити частково.

Вирок Середино - Будського
районного суду Сумської області від 16
січня 2007 року
стосовно ОСОБА_1, засудженого за ч. 1
ст. 186 КК
України на два роки позбавлення волі і у відповідності до ст. 75 КК України
звільненого від відбування покарання з випробуванням на два роки, з покладенням
на нього обов'язків передбачених ст. 76
КК України, і постанову про уточнення цього ж вироку від 25 січня 2007 року - скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд в той же суд іншому судді.

Міру запобіжного
заходу стосовно ОСОБА_1 залишити попередню -підписку про невиїзд.

Вирок Середино - Будського
районного суду Сумської області від 16
січня 2007 року
стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляцію без задоволення.

Рекомендувати
суду першої інстанції уточнити вирок суду в частині початку строку відбуття
покарання стосовно ОСОБА_1, з урахуванням строку перебування під вартою під час
його затримання органами досудового слідства у відповідності з вимогами ст. 115 КПК України.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Головуючий: судді:

З ОРИГІНАЛОМ
ЗГІДНО