У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Пекного С.Д. та Гриціва М.І.

за участю прокурора

Вергізової Л.А.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 17 квітня 2007 кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Херсонської області та
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Дніпровського районного суду м.
Херсона від 15 серпня 2005 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу
за ч. 2 ст. 206 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення
волі;

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на
загальну суму 137 (сто тридцять сім) гривень 66 копійок.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за
те, що він 8 червня 2004 року близько 21-ї години, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, у АДРЕСА_1, під час сварки, умисно з метою вбивства
заподіяв ОСОБА_2 два удари ножем в область грудної клітки, спричинивши тяжкі
тілесні ушкодження, проте свій умисел не довів
до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29
листопада 2005 року дії ОСОБА_1 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 121 КК України і
призначено покарання 5 років позбавлення волі.

У решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційному поданні прокурор просить скасувати вирок у
зв'язку з тим, що суд порушив процесуальні права підсудного - не розглянув
клопотання про допит свідків, показання яких, на його думку, мають
виправдувальне значення, та обґрунтував обвинувальний висновок доказами, які
безпосередньо не були досліджені в судовому засіданні. Також просить скасувати
ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги тим, що висновки про
відсутність умислу на вбивство не ґрунтуються на фактичних обставинах справи,
внаслідок чого засудженому призначено невиправдано м'яке покарання.

У касаційній скарзі та доповненні до неї засуджений
ОСОБА_1, посилаючись на те, що в ході досудового та судового слідств всупереч
вимогам кримінально-процесуального закону не були досліджені всі обставини
події злочину, зокрема, залишені без розгляду його клопотання про виклик у
судове засідання очевидців злочину та необхідність дослідження наявності в його
поведінці ознак самооборони, просить перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК
України та із застосуванням ст. 69 КК України обрати більш м'якше покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора Вергізової Л.А., яка підтримала доводи касаційного подання з
наведених у ньому підстав, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційного подання, касаційної скарги та доповнень до неї,
колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 323, 334 КПК України суд має
навести у вироку аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних
даних, які є в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновках
експертизи та інших джерелах доказів, які підтверджують чи спростовують
обвинувачення.

Однак судом ці вимоги кримінально-процесуального закону
не були дотримані.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінальної справи,
під час судового розгляду справи ОСОБА_1, заперечуючи обвинувачення, пояснював,
що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_2 заподіяв з метою самозахисту і, що
обставини та обстановку їх спричинення може підтвердити очевидець цієї події -
дівчина на ім`я ОСОБА_3. Також він назвав адреси свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і просив з'ясувати у них відомості
про місце знаходження ОСОБА_3

Органами досудового ця особа не була встановлена і не
була допитана з приводу відомих їй фактів, що стосуються події злочину.

Суд першої інстанції також на вжив заходів для виклику в
судове засідання цієї особи та названих засудженим свідків. З протоколу
судового засідання видно, що ні під час підготовчої частини, ні в кінці
судового слідства судом не було прийнято жодних умотивованих рішень по розгляду
численних клопотань ОСОБА_1 про виклик свідків(т.1 а.с.340-341).

Такого характеру дії суду є неправильними. Залишивши
клопотання засудженого про виклик свідків без розгляду, суд порушив його
процесуальні права, а також не забезпечив дотримання передбачених ст. 2 КПК України
основних засад судочинства про повне розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування Закону.

Мотивуючи висновок про наявність в діях ОСОБА_1 умислу на
вбивство, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_6, свідків ОСОБА_7 і
ОСОБА_8, які ними були дані під час досудового слідства.

Як видно з матеріалів, справи названі суб'єкти
кримінального провадження жодного разу не з'явились у судове зсідання й щодо
них немає інформації про те, що їх явка в судове засідання була неможливою з
поважних причин.

Зважаючи на характер пред'явленого звинувачення та
ступінь тяжкості інкримінованого злочину, суд відповідно до вимог ст. 257 КПК
України, дотримуючись принципу безпосередності дослідження доказів, мав би в
судовому засіданні перевірити достовірність показань потерпілого ОСОБА_6 та
свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8, і відповідно до ст. 306 КПК України не повинен був
оголошувати їх показання до встановлення поважності причин неявки в засідання.

Проте суд вчинив протилежне.

При перегляді справи апеляційний суд перекваліфікував дії
засудженого на ч. 1 ст. 121 КК України. Така правова оцінка є передчасною,
оскільки зазначені у ній висновки побудовані на доказах, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, не
погоджуючись із постановленим щодо нього вироком, ОСОБА_1 подав на нього
апеляцію, в якій, посилаючись на доводи аналогічні доводам касаційної скарги,
також просив перекваліфікувати його дії на злочин, який передбачає
відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні
меж необхідної оборони (ст. 124 КК України) та пом'якшити покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 КПК України у випадку визнання
апеляції необґрунтованою апеляційний суд в ухвалі має зазначити підстави
прийняття такого рішення.

Між тим, у даній справі ці вимоги закону судом не були
дотримані, оскільки в ухвалі не наведено жодного мотиву спростування доводів
апеляції засудженого.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку з тим, що були
постановлені з порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального
закону.

При новому судовому розгляді необхідно усунути зазначені
порушення та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Інші доводи засудженого, що стосуються повноти та
всебічності досудового та судового слідств, будуть з'ясовані при новому
розгляді справи. Тоді ж після перевірки в судовому засіданні показань
потерпілого ОСОБА_6, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших доказів, якщо суд дійде
висновку про винуватість ОСОБА_1 у злочині, будуть вирішені й питання про форму
вини та міру покарання, які порушуються в касаційному поданні прокурора.

Тому в цій частині твердження касаційної скарги та
касаційного подання, є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання заступника прокурора Херсонської
області та касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Дніпровського районного суду міста Херсона від 15 серпня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області від 29 листопада 2005 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому
складі суду.

судді:

Синявський
О.Г. Пекний С.Д. Гриців М.І.