АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/784/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 397 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченої - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001746 від 18.06.2013 року відносно ОСОБА_10 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, ОСОБА_11 , захисника обвинуваченої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_9 , на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:
Вказаним вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Чугуїва Харківської області, громадянка України, з вищою освітою, не військовозобов`язана, працює в Харківському пологовому будинку лаборантом біологом, розлучена, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , не судима,

визнана винною у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, з призначенням покарання в виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь державного бюджету України судові витрати за проведення комплексної комісійної судово-криміналістичної експертизи відео-звукозапису та фото-портретної експертизи №5277/6521 від 16.06.2014 року в сумі 2460 гривень.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_10 визнана винною в тім, що 13.04.2014 року, біля 14-00 години, вона знаходилась в районі площі Свободи в м.Харкові, де проводилося зібрання громадян, що проводили акцію «Євромайдан», і тих, які проводили акцію «Антимайдан». При одночасному проведенні цих акцій виникли сутички та бійки між учасниками зборів з різних сторін протистояння.

13.04.2014 року, біля 15-00 години, обвинувачена ОСОБА_10 перебувала біля виходу із станції Харківського метрополітену «Університет» з боку приміщення колишнього палацу піонерів на вул. Сумській в м. Харкові та пл.Свободи в м.Харкові, де почала сходити до станції метрополітену по сходинках поруч з невстановленими досудовим слідством особами. ОСОБА_10 побачила на сходинках невідомого їй громадянина, який перебував в напівлежачому стані. Далі ОСОБА_10 , діючи спонтанно та безпричинно, маючи злочинний намір на скоєння хуліганських дій, виявляючи явну зневагу до суспільства, грубо порушуючи громадянський порядок, діючи з хуліганських спонукань, не маючи на те вагомих підстав, в групі з невстановленими досудовим слідством особами (у відношенні яких матеріали досудового слідства 11.06.2014 року виділені в окреме провадження), в присутності великої кількості людей, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась в завданні напівлежачому на сходинках при виході зі станції Харківського метрополітену «Університет» потерпілому ОСОБА_7 побоїв, а саме: в нанесенні одного удару лівою ногою по правій нозі, двох ударів правою ногою по правій нозі та двох ударів правою ногою в нижню праву частину тулуба, заподіявши потерпілому фізичний біль та моральні страждання.

В поданній апеляційній скарзі з доповненими доводами прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, просить про скасування вироку, посилаючись на допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої в зв`язку з його мягкістю. Ухвалити вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначити покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

В обгрунтування доводів, що стосуються порушень вимог КПК, вказує на недотримання судом загальних засад кримінального провадження: принципів безпосередності дослідження доказів, забезпечення доведеності вини, презумпції невинуватості. При цьому зазначає, що посилання суду як на докази, на показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 на досудовому слідстві не відповідають вимогам ст.370 КПК України, оскільки рішення суду ухвалюється на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими під час судового розгляду доказами. Посилання як на доказ винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 18.04.2014 року про обрання їй запобіжного заходу, порушує вимоги ст.84 КПК України.

В обґрунтування доводів про м`якість призначення покарання ОСОБА_10 вказує на недотримання судом вимог ст.65 КПК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що особі, яка вчинила злочин, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Вважає, що суд повинен був врахувати нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілому, що знаходився в безпорадному стані, будучи медичним працівником, позицію обвинуваченої щодо скоєного, відсутність пом`якшуючих покарання обставин. Обгрунтовуючи невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого, вказує на призначення ОСОБА_10 ч.2 ст.296 КК України мінімального строку покарання в виді обмеження волі, при тих обставинах, що ч.2 ст.296 КК України передбачає покарання: до 5 років обмеження волі, або до 4 років позбавлення волі.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_9 , в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження закрити. Судом апеляційної інстанції задоволити його клопотання про дослідження доказів кримінального провадження: протоколу огляду місця події, наданих стороною обвинувачення та захисту відеозаписів.

В обгрунтування доводів вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому вказує, що потерпілий ОСОБА_7 під час досудового слідства 03.06.2014 року про обставини нанесення ОСОБА_10 йому тілесних ушкоджень не пам`ятав. В судовому засіданні 05.12.2014 року він «впізнав» її як особу, яка його била. Суд вказане протиріччя шляхом дослідження медичної документації потерпілого про стан його здоров`я не усунув, впізнання ОСОБА_10 провів з порушенням вимог ст.228 КПК України. Захистом надавались докази про різні політичні погляди потерпілого та обвинуваченої, що можуть слугувати підставою для оговору потерпілим обвинуваченої. Вказаний доказ /покази потерпілого/ вважає недопустимим.

Доказ вини обвинуваченої, на який послався суд, протокол огляду місця події про виявлення обломків дерев`яної палки з плямами схожими на кров, шапки, кусків бумаги також вважає недопустимим, так як дані протоколу не мають відношення до підтвердження її вини. Із наданого ним диску /по хрометражу в період часу 4-20, 4-27/ видно, що ОСОБА_13 з Неманіхіним роздають ці речі молодим людям.

Апелянт вважає, що посилання суду як на доказ вини обвинуваченої, диск DVD + R16-x з відеозаписом подій 13.04.2014 року, не відповідає вимогам закону, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про джерело отримання слідством цього диску. Вказаний доказ не отриманий відповідно до вимог ст.ст.84, 86 КПК України, тому вважає його недопустимим доказом. Відповідно до ч.3 ст.99 КПК України диск повинен бути наданий в оригіналі, оскільки, відповідно до ч.1 ст.99 КПК України, являється документом.

Крім цього, вказує на неправильність посилання суду як на доказ, на дані ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова про неоспорювання ОСОБА_10 вини при обранні їй запобіжного заходу, що суперечить вимогам ст.198 КПК України.

Вважає, що суд не дав в повному об`ємі оцінки висновкам комплексної судово- криміналістичної експертизи відеозвукозапису та фотопортретної експертизи №5277/6521 від 16.06.2014 року, яка вказує на наявність на диску DVD + R16-x «Videxexcelenti» відеозапису подій 13.04.2014 року зображення жінки із світлим волоссям, яка відповідає загальним ознакам зображення ОСОБА_10 . Дані висновку про те, що встановити зображення на відеозапису ОСОБА_10 не представилось можливим, суд не привів і не дав їм оцінки.

Щодо показів свідка ОСОБА_12 на досудовому слідстві і в судовому засіданні, який впізнав ОСОБА_10 , та огляду відеозапису з цим свідком, апелянт вважає, що проведення впізнання не відповідає вимогам ст.228 КПК України. Його свідчення вважає не об`єктивними. Вказані вище докази подані прокурором з порушенням п.8 ст.223 КПК України, що забороняє проведення слідчих дій після закінчення досудового слідства, крім обставин, передбачених ст.333 КПК України. Суд доручень органу слідства про проведення певних слідчих дій не давав. Прокуратура з власної ініціативи провела огляд диску подій від 13.04. 2014 року з іншого ракурсу без його вилучення і приєднання до матеріалів провадження. Вважає, що суд повинен був відмовити прокурору в отриманні диску та протоколу огляду предметів, які відповідно до вимог ст.89 КПК України, є недопустимими доказами.

Посилається на ненадання доказів про нанесення ОСОБА_10 ударів в область нижніх кінцівок /висновок СМЄ цього не підтверджує/

Оспорює висновки суду з приводу визнання неналежним доказом-відеозапису, що надавався захистом, який може поставити під сумнів покази потерпілого та свідка.

Також оспорює правильність кваліфікації дій обвинуваченої, оскільки навіть відео не відобразило контакт ніг ОСОБА_10 з тілом потерпілого. Щодо скоєння злочину групою осіб вважає, що суд не розмежував дії кожного із учасників події та наслідки для потерпілого від цих дій, не вказав, в чому виражався сумісний умисел.

При таких обставинах судове рішення вважає необґрунтованим належними та недопустимими доказами, не відповідаючим вимогам ст. 370 КПК України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисника обвинуваченої, адвоката ОСОБА_9 та обвинувачену ОСОБА_10 , які підтримували викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, клопотання про дослідження доказів не підтримували, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, потерпілого ОСОБА_7 та його представника, ОСОБА_8 , які частково підтримували апеляційну скаргу прокурора, не наполягали на посиленні покарання ОСОБА_10 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи поданих скарг колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 в межах поданих апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції, дослідивши обставини вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, від дачі показань відмовилася на підставі ст.63 Конституції України.

Судом першої інстанції перевірялись доводи захисника обвинуваченої про відсутність достовірних та допустимих доказів вини обвинуваченої і суд мотивовано з ними не погодився, навівши відповідні аргументи спростування, вважаючи доведеним винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй злочину приведеними у вироку сукупністю слідуючих доказів, які узгоджуються.

В обгрунтування висновків про доведенність вини обвинуваченої суд зіслався на покази потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні, який підтвердив факт сумісного побиття його невстановленими особами та жінкою із світлим волоссям, середнього віку 13 квітня 2014 року, біля 15-00 години, біля виходу із станції Харківського метрополітену «Університет», пояснивши, що спочатку невідомій чоловік металевою трубою наніс йому удар в область голови, від чого він впав та втратив свідомість. Отямившись, побачив невідомих осіб та жінку, яка на нього кричала та наносила удари ногами по тулубу та ногам. За його клопотанням був допитаний в судовому засіданні в якості свідка очевидець подій, ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснював, що потерпілого ОСОБА_7 він бачив на мітингах. 13.04.2014 року приймали участь в акції «Євромайдан» в парку ім. Шевченка в м.Харкові, потім пішли в сторону станції метрополітену, де розпочалася бійка. Коли зійшов до метрополітену «Університет» побачив, як хлопця, який сидів на сходинках з пробитою головою, ногою вдарив невідомий чоловік. Потім до нього підбігла жінка із світлим волоссям, та стала наносити удари ногами по його нижніх кінцівках. На цю особу свідок вказав в судовому засіданні, а саме, на обвинувачену ОСОБА_14 , пояснивши, що на момент подій 13.04.2014 року волосся в неї було світліше. Тоді ж потерпілого було госпіталізовано до лікарні.

Впізнання ОСОБА_14 свідком ОСОБА_12 в порядку ст.228 КПК України не проводилось, тому доводи захисника про порушення процедури впізнання безпідставні.

Оглядом відеозапису події від 13.04.2014 року, наданого прокуратурою м.Харкова під час судового розгляду в судовому засіданні, підтверджено присутність свідка ОСОБА_12 на місці події. Підстав вважати показання цього свідка про обставини події необгрунтованими не встановлено, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині відхиляються, оскільки свідок в деталях повідомив про обставини, відомі йому як участнику подій.

Колегією суддів встановлено, що відеозапис подій з іншого ракурсу із свідком ОСОБА_12 стороною обвинувачення наданий в порядку ч.4 ст.132, ч.2 ст.290, ч.2 ст.333, ст.350 КПК України, що стверджується матеріалами провадження, тому підстав для визнання цього доказу, як і показань свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні, недопустимими доказами не встановлено. Колегія суддів погоджується з викладеним у вироку обґрунтуванням про дотримання норм кримінально-процесуального закону при залученні вказаних доказів та посилання на них в обґрунтування висновків суду. В даному випадку суд, у виконання вимог, передбачених ст.22 КПК України, належним чином забезпечив процесуальні права сторін у кримінальному провадженні на самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав на збирання та подання до суду доказів, заявлення клопотань, забезпечив виконання процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість наведених вище доказів /показів свідка ОСОБА_12 та відеозапис/ не мають достатніх правових обґрунтувань, спростовуються наданням їх обвинуваченням за клопотанням сторони процесу, відкритими обвинуваченням у порядку ст.290 КПК України, тому відхиляються. /т.1 а.с.128-136/.

Поряд з цим, посилання суду на показання потерпілого на досудовому слідстві та на надані стороною обвинувачення письмові показання свідка ОСОБА_12 суперечить вимогам ч.1,2 ст.23, ч.4 ст.94 КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Крім цього, посилання суду на вказані вище показання як на докази суперечить загальним засадам кримінального провадження, а саме, п.16 ч.1 ст.7 КПК України, тому посилання суду на показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 на досудовому слідстві підлягають виключенню із мотивувальної частини вироку, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині задоволенню.

Крім наведених доказів, обвинувачення, визнане судом доведеним, суд обгрунтував даними відеозапису подій, що мали місце 13.04 2014 року та містяться на диску DVD+R16-х «Videxexcelenti», загальним обсягом 4,7Гб, який витребувано старшим слідчим СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області. 17.04.2014 року відеозапис було оглянуто відповідно до вимог ст.ст.104, 105, 223, 237 КПК України, поміщено в полімерний пакет та долучено до матеріалів кримінального провадження /т.2 а.с. 32,33/. Вказаний доказ отриманий в порядку, встановленому законом, тому являється допустимим доказом, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині не відповідаютть вимогам закону.

Даними протоколу огляду місця події від 13.04.2014 року, згідно якого на вході до станції Харківського метрополітену «Університет», розташованому з боку приміщення колишнього палацу піонерів на вул. Сумській в м. Харкові та пл.Свободи в м.Харкові, в підземному переході виявлені та вилучені предмети, які використані під час подій, що мали місце 13.04.2014 року, біля 15-00 години: газовий балончик, шматки цегли в плямах бурого кольору, обламки дерев`яної палиці в плямах бурого кольору, шматки паперу, шапка учасника події. На підлозі, стінах, сходинках при вході до підземного переходу виявлені плями бурого кольору, бите скло, фотозйомкою зафіксовано розбиті вітрини кіосків /т.2 а.с.15-30/. Вказаний доказ є допустимим, оскільки непрямим чином вказує на подію злочину.

Даними, що містяться у висновках комплексної комісійної судової криміналістичної експертизи відео-звуко запису та фотопортретної експертизи №5277/6521 від 16.06.2014 року, за якими зображання жінки із світлим волоссям, що наносить удари ногами молодому чоловікові, який сидить на сходах у підземному переході на фрагменті відеозапису «Избиение активистов» «13.04.2014.» (відеокадри в період часу «00:14:50- 00:15:16» ) на лазерному компакт-диску «Videx» DVD-R №L20C0334414:46, збігається за загальними ознаками із зображеннями ОСОБА_10 , за ознаками зовнішності: ширина носа, протяжність ротової щілини, контур підборіддя, фотознімки якої містяться в папці «Воржеінова» на вищевказаному диску. /т.2 а.с.91-110/. Доказ вказує на загальні ознаки зображення ОСОБА_10 .

Даними висновку судово-медичної експертизи №511-А/14 від 30.05.2014 року, згідно з дослідницької частини якої вбачається, що висновок експерта зроблено на підставі первичної медичної документації: медичної карти №11043, за якою ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в ХМКЛШНД. В зв`язку з подією 13.04.2014 року у ОСОБА_7 мали місце пошкодження:

- важка відкрита черепно-мозкова травма з наявністю забито-рваної рани в скронево- тім`яній області справа, вдавленого багато фрагментарного перелому скронево-тім`яної кістки справа з крововиливами над і під тверду мозкову оболонку із здавленням правої лобової області, пластинчатим субдуральним крововиливом правої лобової області, забію головного мозку з формуванням контузіонного вогнища правої тім`яної частки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

- забита рана тім`яної області-відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призвели за собою короткочасний розлад здоров`я.

Перераховані пошкодження утворилися від дії тупого твердого предмету(предметів), обмеженою площею травмуючої поверхні, могли утворитися за обставин, вказаних в постанові та медичній карті. /т. 2 а.с.85-86/.

Вказаний висновок судово-медичної експертизи доводить факт перебування ОСОБА_7 на місці події 13.04.2014 року, отримання там тілесних ушкоджень, перебування на стаціонарному лікуванні в 1-му нейрохірургічному відділенні в ХМКЛШНД, визнаний судом, відповідно до вимог ст.85 КПК України, належним доказом, оскільки підтверджує обставини, що мають значення для кримінального провадження, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника в цій частині. Факт недослідження нижніх кінцівок та тулуба потерпілого не являється підставою для визнання недопустимості вказаного доказу.

З урахуванням наведених доказів, які узгоджуються між собою, достовірно встановлено, що жінка із світлим волоссям, що безпричинно наносила удари ногами молодому чоловіку, ОСОБА_7 , на сходах у підземному переході - ОСОБА_10 . Вказаний факт підтвердив очевидець події свідок ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_7 , підтверджено висновками судово-криміналістичної експертизи відео-звуко запису та фотопортретної експертизи №5277/6521 про те, що зображання жінки на фрагменті відеозапису за загальними ознаками збігається із зображеннями ОСОБА_10 . Питання про її тотожність експертом не представилось можливим встановити за недостатністю виявлених ознак зовнішності, значна частина яких на відеокадрах із-за ракурсу та якості зйомки не проглядаються. /т.2 а.с.91-110/.
Оглядом відеозапису в судовому засіданні на диску DVD+R16-х « Videxexcelenti», та відеозапису, відкритого в порядку ст.290 КПК України, наданого обвинувачем встановлено, що в ході подій, які мали місце 13.04.2014 року, біля 15-00 години, біля виходу із станції Харківського метрополітену «Університет» з боку приміщення колишнього палацу піонерів на вул. Сумській в м. Харкові та пл. Свободи в м.Харкові, на сходах до станції метрополітену потерпілому ОСОБА_7 , що перебував у напівлежачому стані, удари нанесли спочатку невстановлені досудовим слідством особи, матеріали відносно яких постановою заступника прокурора м.Харкова від 11.06.2014 року виділені в окреме провадження і внесені до ЄРДР для подальшого розслідування. /т. а.с.9/ Потім ОСОБА_10 в групі з невстановленими особами продовжила наносити ОСОБА_7 побої: один удар лівою ногою по правій нозі, два удари правою ногою по правій нозі та два удари правою ногою в нижню праву частину тулуба.

Як видно із протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження із захисником, як ОСОБА_15 , так і її захисник, будь-яких претензій, зауважень щодо матеріалів досудового розслідування не мали, клопотань не заявляли / т.1 а.с.120/.

Дослідивши докази по справі, суд першої інстанції розцінив поведінку обвинуваченої в судовому засіданні, яка відмовилась від дачі пояснень та не визнавала вину у вчиненні злочину, як лінію захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне, спростував доводи захисника обвинуваченої про непричетність обвинуваченої до вчинення злочину сукупністю приведених у вироку належних та допустимих доказів. Підстав вважати, що добуті вони з порушеннями вимог КПК України не встановлено.

Поряд з цим, суд мотивовано виключив з числа доказів наданий телеканалом ICTV відеозапис з інтерв`ю ОСОБА_10 про участь у подіях від 13.04.2014 року біля виходу із станції Харківського метрополітену «Університет», як недопустимий доказ, оскільки такий відеозапис не містить даних про подію злочину, лише відомості, що стосуються поведінки обвинуваченої. Відповідно до вимог ст.85 КПК України, вказаний доказ не являється належним.

В судовому засіданні було досліджено наданий захисником в порядку ст.290 КПК України диск «DVD+RW4x» VIDEX про події 13.04.2014 року з початку ходи з участю ОСОБА_7 та ОСОБА_12 і обґрунтовано, на підставі ст.85 КПК України, визнаний судом неналежним доказом, оскільки його дані прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. /т.1 а.с.152,153/.

Посилання суду як на доказ, на дані мотивувальної частини ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.2014 року при обранні ОСОБА_10 запобіжного заходу про неоспорювання вини, суперечить вимогам ст.198 КПК України /т.1 а.с. 61-63/. Суд не вправі обґрунтовувати судове рішення висловленими в ухвалі даними, які не мають преюдиціального значення, тому такі посилання суду підлягають виключенню із мотивувальної частини вироку, а доводи апеляційної скарги прокурора та захисника в цій частині задоволенню.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з достатньою повнотою досліджені докази по справі, які в сукупності доводять обгрунтованність висновків суду про те, щоОСОБА_14 вчинила злісне хуліганство, яке виразилось в тім, що в ході протистояння між учасниками акцій «Євромайдан» та «Антимайдан», що мало місце 13.04.2014 року біля 15-00 години, та привело до сутичок та насильства, ОСОБА_10 , побачивши на сходах станції метрополітену «Університет» в м.Харкові невідомого громадянина, якому невстановлені особи наносили побої, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, виявляючи явну зневагу до суспільства та загальноприйнятих норм поведінки в громадських місцях, безпідставно та безпричинно, в присутності інших громадян, продовжила наносити напівлежачому на сходах при виході із станції метрополітену потерпілому ОСОБА_7 побоїв по нижніх кінцівках та тулубі. При цьому нанесла один удар лівою ногою по правій нозі, два удари правою ногою по правій нозі та два удари правою ногою в нижню праву частину тулуба, заподіявши потерпілому фізичний біль та моральні страждання.

Достовірно встановлено, що вказані протиправні дії обвинувачена вчиняла в групі з невстановленими досудовим слідством особами, у відношенні яких матеріали досудового слідства виділені в окреме провадження. Багаточисленні удари по різним частинам тіла потерпілого ОСОБА_7 спочатку нанесли інші невстановлені особи, продовжила ОСОБА_10 . Їх спільні дії пов`язані між собою єдиним умислом, направленим на вчинення злісного хуліганства, незалежно від форми співучасті, спричинені в період однієї події, в період часу: біля 15-00 години, 13.04.2014 року, і стосовно потерпілого ОСОБА_7 .

При таких обставинах, колегія суддів вважає доведеним, що при обставинах, встановлених судом, було вчинене інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, її дії вірно кваліфіковані за ч 2 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства(хуліганство), яке супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Перевірені судовою колегією доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про недоведеність її вини, неправильність кваліфікації, не доведеність вчинення злочину групою осіб, не встановлення факту контакту ніг обвинуваченої з тілом потерпілого, отримання доказів з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, порушення прав при наданні та дослідженні доказів спростовуються наведеною в змісті ухвали мотивацією, тому не містять правових підстав для задоволення, колегією суддів відхиляються.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування у будь-якому разі судового рішення, колегією не встановлено.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення ОСОБА_10 покарання колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано, з дотриманням вимог ст.65 КК України, обрав їй покарання за ч.2 ст.296 КК України в виді одного року шести місяців обмеження волі, яке в достатній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу обвинуваченої, виваженому підходу до наслідків скоєного.

Суд з достатньою повнотою дослідив дані про особу обвинуваченої, яка раніше не засуджувалась, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, проживає з донькою, інвалідом 2 групи з дитинства та матір`ю, 1927 року народження, яких утримує, та з донькою доглядають матір. Врахована тяжкість вчиненого злочину, що відноситься до злочинів середньої тяжкості, при цьому пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин не було встановлено. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які фактично мають місце, та не вбачає підстав для призначення ОСОБА_10 покарання в виді позбавлення волі, задоволення апеляційної скарги прокурора в частині посилення покарання.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі в обґрунтування вимог: нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілому, який знаходився у безпорадному стані, не підтверджено відповідними доказами, і враховуватись як обтяжуюча покарання обставина не може.

Щодо необхідності врахування позиції обвинуваченої в судовому засіданні, відповідно до вимог ст.88 УПК України, поведінку обвинуваченої в судовому засіданні, не визнання винуватості, тобто спосіб захисту в судовому засіданні пов`язувати з призначенням покарання недопустимо, тому в цій частині посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність врахування її позицію щодо скоєного, безпідставне.

Від застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» обвинувачена, яка є суб`єктом застосування амністії, відмовилась.

З врахуванням наведених вище обставин в сукупності, пояснень потерпілого, який не наполягав на посиленні покарання ОСОБА_10 , ступеню участі у вчиненні сумісних злочинних дій із невстановленими особами, колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції міра покарання обвинуваченій являється необхідною і достатньою для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України. Підстав для пом`якшення покарання, застосування вимог ст.75,76 КК України, чи посилення обвинуваченій покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_9 , прокурора, що приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задоволити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 лютого 2015 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на показання потерпілого ОСОБА_7 на досудовому слідстві, показання свідка ОСОБА_12 на досудовому слідстві та ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 18.04.2014 року про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу.

В іншій частині вирок суду залишити без змін

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_16 ОСОБА_4