ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
жовтня 2007 року м. Київ

Оболонський
районний суд м. Києва в складі

головуючого
- судді Тютюн Т.М.

при
секретарі Снісар
Т.В.,

за
участю прокурора Синицького
О.В.,

потерпілої ОСОБА_2,

законного
представника потерпілої ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4
,

законного
представника ОСОБА_5,

представника
служби в справах неповнолітніх Тулгаєвої Н.Ф.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Києва, українця,
громадянина України, освіта
неповна середня, неодруженого, учня Київського професійного
електромеханічного ліцею,
зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, судимого вироком Деснянського районного суду
м. Києва від 20.01.2006 року за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення
волі, звільненого від відбування
покарання з випробуванням на підставі
ст. ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік 6
місяців,

у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

установив:

21
червня 2007 року у вечірній час ОСОБА_1
та ОСОБА_6
неподалік від будинку № 32-а на вул.
Малиновського в м. Києві
познайомилися з неповнолітніми ОСОБА_2
та ОСОБА_7. В процесі спілкування ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_1 передала
тому належний їй мобільний телефон "Nokia
7360". Коли ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2
та ОСОБА_7. підійшли до паркану стадіону середньої школи № 211 в
Оболонському районі м. Києва і ОСОБА_2 з
ОСОБА_7. пролізли в дірку в паркані,
ОСОБА_1, реалізовуючи умисел на
повторне відкрите викрадення чужого майна,
який виник у той час, повторно
відкрито викрав мобільний телефон "Nokia
7360" вартістю 859 гривень,
належний ОСОБА_2
Після цього ОСОБА_1 з місця вчинення
злочину зник, а викраденим майном
розпорядився на власний розсуд, чим
завдав законному представнику потерпілої ОСОБА_3 матеріальної шкоди на суму 859
гривень.

У
судовому засіданні підсудний вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 21 червня 2007 року близько 20 години він
та ОСОБА_6
приїхали на масив Оболонь, зайшли до
його тітки, після чого пішли на
прогулянку. На набережній Дніпра познайомилися з ОСОБА_2 та ОСОБА_7. В процесі
спілкування він запитав ОСОБА_2, чи є у неї мобільний телефон, і попросив його подивитися. Потерпіла
передала йому мобільний телефон "Nokia
7360", який він залишив у себе.
Після 22 години ОСОБА_7.
запропонувала піти до її школи,
адресу він не знає, і вони
погодилися. Коли підійшли до паркану школи,
в дірку паркану пролізли дівчата,
за ними ОСОБА_6 В цей
час у нього виник умисел на відкрите викрадення телефону і він побіг з ним
звідти. Будучи наздогнаним ОСОБА_6, на
запитання останнього відповів, що викрав
телефон, щоб продати. Після цього він
заночував у ОСОБА_6, а наступного дня
під час спроби продати мобільний телефон був затриманий. Він не оспорює
вартості викраденого майна - 859 гривень,
і на даний час телефон повернуто потерпілій.

Законний
представник підсудного ОСОБА_5, будучи допитаною в якості свідка стосовно обставин, що підлягають встановленню в справах про
злочини неповнолітніх, відповідно до
вимог ст. 433 КПК України, показала,
що підсудний є її єдиним сином.
ОСОБА_1 вона виховує
самостійно, батько участі у вихованні та
забезпеченні підсудного не приймав і спілкується з ним лише з 2005 року.
Охарактеризувати сина може з позитивної сторони, навчався він посередньо, оскільки пропускав заняття за станом
здоров'я. Вона підтримує постійний зв'язок з майстрами та вчителями ОСОБА_1 На
момент

вчинення злочину
син був забезпечений. Причиною вчинення злочину вважає вплив на ОСОБА_1 батька,
оскільки після зустрічі з останнім син змінився і вони вимушені були
звернутися до психіатра.

Враховуючи
те, що підсудний не оспорює фактичні
обставини справи і судом встановлено, що
він правильно розуміє зміст цих обставин,
відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його
позицій, заслухавши думку учасників
судового розгляду та роз'яснивши їм зміст та правові наслідки застосування ст.
299 КПК України, суд визнає
недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд
приходить до висновку, що винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні злочину доведена
повністю, та кваліфікує умисні дії
підсудного, які виразилися у відкритому
викраденні чужого майна (грабіж),
вчиненому повторно, за ч.2 ст.
186 КК України.

Призначаючи
ОСОБА_1 покарання, суд враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, особу підсудного, який вже притягувався до кримінальної
відповідальності, навчається і за
місцем навчання характеризується посередньо. Також суд враховує стан здоров'я
підсудного. Згідно з висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №
320 від 8.08.2007 року в період часу,
до якого відноситься діяння, що
йому інкримінується, та в теперішній
час ОСОБА_1 виявляв та виявляє ознаки
несоціалізованого розладу поведінки і за своїм психічним станом міг та може
усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_1 застосування до нього примусових заходів
медичного характеру не потребує.

Обставинами, що пом'якшують покарання, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім та
щире каяття підсудного.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Суд
призначає ОСОБА_1 покарання у виді
позбавлення волі в мінімальних межах,
передбачених санкцією ч.2
ст. 186 КК України, оскільки вважає, що тільки таке покарання, яке полягає в ізоляції, буде необхідним й достатнім для його
виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи
те, що ОСОБА_1, якого було звільнено від відбування
покарання за попереднім вироком з випробуванням, вчинив злочин у період іспитового
строку, до призначеного йому покарання
слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Деснянського районного
суду м. Києва від 20.01.2006 року
згідно з ст. ст.
71, 78 КК України.

На підставі
наведеного, керуючись ст.
ст. 321, 323,
324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення
волі на строк 4 /чотири/ роки.

На
підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_1 покарання частково приєднати невідбуте
покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2006 року і за сукупністю
вироків визначити ОСОБА_1 остаточне
покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки 1 /один/ місяць.

Строк відбуття
покарання ОСОБА_1 обчислювати з 22
червня 2007 року.

Запобіжний
захід ОСОБА_1 до набрання вироком
законної сили залишити без зміни -тримання під вартою в Київському СІЗО № 13
Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Речовий
доказ - мобільний телефон "Nokia
7360", належний ОСОБА_2 і переданий на
зберігання її законному представнику ОСОБА_3,
- залишити ОСОБА_2

На вирок
може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту його
проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою^ - в той же строк
з моменту вручення йому копії вироку.