АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

№ 11кп/791/170/15 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: про застосування амністії Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючої судді: ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 08 грудня 2014 року щодо засудженого: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградово Цюрупинського району Херсонської області, українця, громадянина України, середньої освіти, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 15.05.2014 р. вироком Каланчацького районного суду за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначеного 19.11.2013 року Каланчацьким районним судом Херсонської області за ч. 1 ст. 125 КК до 80 годин громадських робіт у виді позбавлення волі строком на три роки два місяця з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі, якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.12.2014 року, -

в с т а н о в и л а :
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_7 віднесений до категорії тяжких злочинів, а тому відноситься до осіб, до яких на підставі ст. ст. 1, 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не може бути застосована.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і звільнити його від подальшого відбування покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», посилаючись на те, що судом не взято до уваги те, що має малолітню дитину 2012 року народження, крім того у нього є бабуся пенсійного віку, яка потребує догляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, у дебатах прокурор залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про відмову у звільненні засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», є обгрунтованим.

Так, Законом України «Про амністію у 2014 році в Україні» від 08.04.2014 року визначено перелік осіб, щодо яких амністія не застосовується.

Ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 не є суб`єктом амністії, оскільки має судимість за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, згідно ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» звільненню підлягають особи, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї четверті призначеного строку основного покарання.

Між тим, відповідно до вироку Каланчацького районного суду Херсонської області від 15.05.2011 року, щодо ОСОБА_7 строк відбуття покарання рахується з 27.03.2014 р., що унеможливлює застосування до нього норми цього закону, тобто на день набрання чинності ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» ОСОБА_7 не відбув однієї четверті призначеного строку основного покарання.

Вказівка засудженим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що він має малолітню дитину 2012 року народження, та бабусю пенсійного віку, за якою потребується догляд, не підтверджується жодним доказом в матеріалах провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього амністії, і доводи апеляційної скарги засудженого цей висновок суду не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали, не виявлено.

Таким чином, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, як про це ставиться питання засудженим в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405,407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 08 грудня 2014 року, якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня її оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з оригіналом

Судді:три підписи

Суддя: ОСОБА_2