УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2007 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого-судді Томенчука Б.М.,

суддів Гриновецького
Б.М., Шайди С.М.,

з участю: прокурора Журавльова Є.Є.,

захисника ОСОБА_1.

розглянувши 09.08.2007 року у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь у
розгляді справи судом першої інстанції на вирок Івано-Франківського міського суду
від ЗО травня 2007 року,-

встановила:

Вказаним вироком ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з середньою освітою, працюючого приватним підприємцем,
одруженого, на утриманні має 1 малолітню дитину, раніше не судимого,
засуджено: - за ст.135 ч.3 КК України
на 3 роки позбавлення волі;

- за ст.153 ч.2 КК України на 3
роки 2 місяці позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.70 КК України остаточно
йому визначено покарання 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

На підставі
ст.75 КК України ОСОБА_2. звільнено від відбування призначеного покарання з
випробуванням строком на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.76 КК
України на засудженого покладено обов'язки повідомляти
органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та періодично
з"являтися для реєстрації.

До вступу вироку
в законну силу запобіжний захід засудженому змінено на підписку про невиїзд.

Судом також вирішено питання щодо
речого доказу.

Згідно вироку суду ОСОБА_2. визнано винуватим та засуджено за те, що
19.12.2003р. приблизно о 00год. 15хв. він, керуючи автомобілем
„Мерседес-Бенц" по вул. Тролейбусній в м.Івано-Франківську,
вчинив наїзд на пішохода, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_3. отримав тяжкі
тілесні ушкодження. Після вчиненої ДТП
ОСОБА_2. залишив потерпілого в небезпеці, не надавши останньому допомоги.

Справа № 11-318/2007р. Головуючий у І інстанції Лазарів О.Б.

Категорія ст.135 ч.3, 153 ч.2 КК України Доповідач: Томенчук Б.М.

2

Крім цього,
27.01.2007р. приблизно о 23год. 20хв. в будинку АДРЕСА_2, разом із раніше уже
засудженим ОСОБА_4., задовольнив
свою статеву пристрасть неприродним способом із погрозою застосуванням
фізичного насильного із потерпілою ОСОБА_5.

В апеляції на
вирок прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом першої інстанції,
не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого,
вважає, що призначене ОСОБА_2. покарання не відповідає тяжкості скоєних ним
злочинів, тому просить вирок скасувати за м"якістю призначеного покарання
та постановити новий вирок.

Заслухавши
доповідь судді, доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість вироку в
частині призначеного покарання, який підтримав апеляцію, пояснення засудженого
та його захисника, які заперечили вимоги апелянта, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає
до задоволення з таких підстав.

Доведеність вини
та правильність кваліфікації неправомірних дій ОСОБА_2. за ст. ст.135 ч.3, 153
ч.2 КК України в повній мірі перевірені судом першої інстанції, а його висновки
про встановлення фактичних обставин справи, у відповідності до наявних доказів
зібраних досудовим слідством, є достаньо мотивовані та обгрунтовані, і в
апеляції не оспорюються.

Оскільки
засуджений свою вину у вчиненому визнав повністю, тому дослідження фактичних
обставин справи було обмежено допитом засудженого.

Що ж стосується
призначеного ОСОБА_2. покарання, то воно відповідає вимогам ст.65 КК України,
оскільки при вирішенні цього питання судом були враховані всі ті обставини, які
встановлені по справі. Оскільки обставин, які б обтяжували покарання, судом не
встановлено, а встановлено ряд обставин, які пом"якшують покарання,
зокрема, що ОСОБА_2. раніше не судимий, позитивно характеризується, на утриманні
має малолітню дитину, потерпілим відшкодував збитки, у вчиненому щиро
розкаявся, суд, врахувавши думку
потерпілої, призначив покарання в межах санкції інкримінованих статей і
звільнив від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На думку колегії
суддів, призначене ОСОБА_2. покарання є достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів.

Отже, доводи
прокурора в апеляції про невідповідність призначеного ОСОБА_2. покарання, є
необгрунтованими, тому при таких обставинах колегія суддів вважає, що апеляцію
прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляцію
прокурора, яка приймала участь у розгляді справи судом першої інстанції
залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 30
травня 2007 року відносно засудженого ОСОБА_2. - без змін.