ВІЙСЬКОВИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВІЙСЬКОВО-МОРСЬКИХ СИЛ
ВИРОК

іменем України

7 червня
2007 року м.
Севастополь

Військовий
апеляційний суд Військово-Морських Сил у складі: головуючого Нікітіна Г.В.,
судді Леся В.І., народних засідателів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за
участю прокурора відділу військової прокуратури Південного регіону України
майора юстиції Сичова Є.Б., захисника-адвоката ОСОБА_4,

при секретарях
судового засідання Кутигіній Н.А., Берьозіній В.К.,

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням
військовослужбовця військової частини А2272 сержанта військової служби за
контрактом

ОСОБА_5,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсоні, громадянина України, з
середньо-технічною освітою, неодруже­ного, раніше не судимого, на військову
службу призваного об'єднаним міським військкоматом м. Херсона в листопаді 2004
року, на контрактної службі з серпня 2005 року, який мешкає АДРЕСА_1,

у
скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 410, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

Під час
проведення тактичних навчань на полігоні «Опук» на території Автономної
Республіки Крим 15 вересня 2006 року ОСОБА_5 для виконання вправи по метанню
гранат отримав бойову наступальну гранату РГД-5, однак вправу не виконав і
сховав гранату під бронежилетом.
В послідуючому з метою її привласнення поклав гранату у речовий мішок і
вивіз з території полігону до місця проживання та в період до 16 вересня того ж
року зберігав в кімнаті АДРЕСА_2.
Вибувши у відпустку
за

сімейними
обставинами, ОСОБА_5 перевіз гранату до м. Херсону, де постійно носив її з
собою і біля 14 години 17 вересня підірвав недалеко від будинку АДРЕСА_3.

Підсудний
ОСОБА_5 винним себе у викраденні, носінні, зберіганні бойової наступальної
гранати РГД-5 визнав повністю і дав в суді пояснення аналогічні викладеним в
описовій частині вироку. При цьому пояснив, що під час проведення навчань 15
вересня 2006 року не почув команди на виконання вправи по киданню гранати. В
послідуючому, маючи мету продемонструвати її близьким та родичам під час
відпочинку на природі, гранату не здав, сховав під бронежилет і перевіз з
полігону до розташування військової частини, а потім до гуртожитку, в якому
проживав у м. Феодосії. До 16 числа того ж місяця зберігав гранату в кімнаті
гуртожитку, а після надання відпустки за сімейними обставинами перевіз гранату
17 вересня 2006 року до м. Херсону.

Крім
особистого визнання вина підсудного ОСОБА_5 у скоєному підтверджується всією
сукупністю зібраних по справі доказів, достовірність яких не викликає сумніву.

Так, з
досліджених в суді наказів командира військової частини А2320 від 8 серпня 2006
року № 649 та командира військової частини А2272 від 11 вересня 2006 року № 561
вбачається, що 15 вересня того ж року на полігоні «Опук» проводився етап
бойової стрільби на батальйонному тактичному навчанні з першим батальйоном
морської піхоти, до складу якого входив командир відділення сержант ОСОБА_5.

Згідно
роздавально-здавальної відомості від 14 вересня 2006 року № 1363 ОСОБА_5
отримав одну гранату РГД-5.

Наказом
командира військової частини А2272 від 15 вересня 2006 року № 209 ОСОБА_5
надана відпустка до м. Херсон з 15 до 21 вересня того ж року за сімейними
обставинами.

З
дослідженого в суді протоколу прийняття військовою прокуратурою Херсонського
гарнізону телефонного повідомлення від 17 вересня 2006 року видно, що біля 14
години цього ж дня біля будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_5 здійснено підрив гранати РГД.

Допитані
в судовому засіданні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, кожний окремо, пояснили, що о
14 годині 17 вересня 2006 року біля будинку АДРЕСА_3, бачили в руках ОСОБА_5
гранату, яку він підірвав.

За
висновками вибухотехнічної експертизи від 1 листопада 2006 року № 1298 надані
на дослідження предмети: важіль від запалу ручної гранати, осколки корпусу
бойової осколочної наступальної гранати РГД-5 приблизно є частками одного
цілого - бойової осколочної наступальної гранати РГД-5 із запалом УЗРГМ.

Оцінивши
зібрані по справі і перевірені у суді докази в їх сукупності, суд находить вину
підсудного у викраденні бойової наступальної гранати РГД-5, її незаконному
носінні й зберіганні встановленою.

Оскільки
15 вересня 2006 року під час проведення тактичних навчань сержант військової
служби за контрактом ОСОБА_5 викрав бойову наступальну гранату РГД-5, то суд
кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 410 КК України, як викрадення
військовослужбовцем бойового припасу.

Його ж
дії, пов'язані з перевезенням гранати 15 вересня 2006 року з полігону «Опук» до
військової частини А2272 м Феодосії, зберігання її в кімнаті
гуртожитку та перевезення з м. Феодосії до м. Херсону 17 вересня суд кваліфікує
за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання бойового припасу без
передбаченого законом дозволу.

Приймаючи
до уваги, що ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин перебуваючи на військовій службі при
виконанні обов'язків командира відділення під час проведення тактичних навчань,
суд вважає за необхідне, в порядку ст. 54 КК України, позбавити його
військового звання «сержант».

Вчинення
злочину в стані алкогольного сп'яніння суд визнає обставиною, яка обтяжує
покарання.

Також
суд враховує, що раніше ОСОБА_5 ні в чому протиправному помічений не був, до
призову на військову службу і по службі характеризується цілком позитивно,
внаслідок його дій шкоди здоров'ю чи майну громадян не завдано, а щире каяття
та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування судових витрат
суд визнає обставинами, які пом'якшують покарання.

Вважаючи
наявність декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують
ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд рахує
можливим, відповідно до ст. ст. 69, 61 КК України, перейти до іншого, більш
м'якого виду покарання, не зазначеного в санкціях статей 263, 410 КК України -
обмеження волі.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, військовий
апеляційний суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати
винним:

· у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 410 КК України, на підставі якої, із
застосуванням ст. ст. 69, 61 того ж КК, призначити обмеження волі на три роки і
в порядку ст. 54 того ж Кодексу позбавити військового звання «сержант»,

у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі якої
призначити, із застосуванням ст. ст. 69, 61 того ж КК, обмеження волі на два
роки.

За
сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, остаточно призначити
ОСОБА_5 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим -
обмеження волі строком на три роки з позбавленням військового звання «сержант».

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_5 - взяття під варту, до набрання вироком законної
сили, залишити без зміни. Утримувати його в слідчому ізоляторі м. Сімферополя.

Строк
відбування покарання ОСОБА_5, із зарахуванням однієї доби тримання в ІТУ м.
Херсона (17-18.09.2006р) і перебування під вартою в зв'язку з даної справою
рахувати з б листопада 2006 року.

Після
набрання вироком законної сили речові докази по справі: металевий предмет
дугоподібної форми, 4 (чотири) металевих осколка, З (три) зразка ґрунту з
воронки, контрольний зразок ґрунту, які не мають ніякої цінності, знищити.

Судові
витрати, пов'язані з викликом потерпілих до суду, в сумі 510 грн., стягнути з
ОСОБА_5 на користь держави.

Вирок
може бути оскаржений і на нього може бути внесено касаційне подання до
Військової судової колегії Верховного Суду України через військовий апеляційний
суд Військово-Морських Сил протягом одного місяця з моменту його оголошення, а
засудженим в тої же строк з моменту вручення йому копії вироку.