АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного управління Генеральної прокуратури України від 26 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 06.02.2014 року за фактом зловживання службовим становищем службовими особами управління організації прийому громадян та розгляду звернень Генеральної прокуратури України, у зв`язку з відсутністю в діях зазначених осіб складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Ухвала слідчого судді вмотивована тим, що висновок слідчого щодо закриття кримінального провадження ґрунтується на належних та допустимих доказах, зібраних ним під час досудового розслідування кримінального правопорушення, які не спростовуються обставинами, викладеними заявником у скарзі, а тому постанова слідчого є законною і обґрунтованою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу на постанову про закриття кримінального провадження та відновити зазначене кримінальне провадження.

Як зазначає апелянт, 15 грудня 2014 року він подав до Генеральної Прокуратури України заяву про злочин № 443/3, в якій йшлося про вчинення службового злочину прокурорами приймальні ГПУ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за співучасті та за наказами начальника відділу приймальні ОСОБА_8 та інших осіб, в діяльності яких він вбачав склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 196, ст.366, ч.3 ст.364, ч.2 ст.256 КК України, проте в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості про злочин за його заявою були внесені до ЄРДР лише за ч.1 ст.364 КК України, про що в його заяві не йшлося, а відомості про вчинення вказаними вище особами зазначених в його заяві злочинів, внесені до ЄРДР не були, як не були вказані в занесених до ЄРДР відомостях і прізвища осіб, зазначених в його заяві. Також він був позбавлений можливості використовувати свої права потерпілого, так як у кримінальному провадженні його допитали як свідка, на що слідчий суддя при розгляді його скарги уваги не звернув, вважаючи що це є допустимим. Неправильне визначення його статусу, як свідка у кримінальному провадженні позбавило його можливості користуватись правами потерпілого, передбаченими КПК України. Під час провадження за його заявою про злочин не було надано належної оцінки доказам по справі, зокрема даним, які містяться у «Положенні про управління розгляду звернень та прийому громадян Генеральної прокуратури України», яким не передбачена відповідальність працівників за ігнорування прав потерпілих. Неправильно оцінені і надані ним докази щодо заподіяння йому неправомірними діями працівників Генеральної прокуратури матеріальної шкоди, яка за його підрахунками становить більше ніж 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і утворилась за 12 років його боротьби за належне розслідування смерті його брата близнюка. Неперевіреними залишились його повідомлення про відсутність доступу громадян до приймальні Генеральної прокуратури, працівниками якої ігноруються вимоги ст. 214 КПК України щодо внесення до ЄРДР заяв потерпілих про злочини. Слідчий суддя, перевіряючи його скаргу не надав оцінки всім цим фактам, як і не оцінив того, що протоколи допиту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дослівно повторюють один одного, а протокол допиту ОСОБА_8 має незначні відмінності, що свідчить про відсутність повного та об`єктивного розгляду його скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_5 , котрий підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, перевіривши матеріали судового та кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а відповідно до вимог ч. 3 даної статті постанова з даного приводу приймається слідчим, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних, в даному випадку слідчим.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду, м. Києва від 20.01.2015 зобов`язано компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування за заявою ОСОБА_5 №40 від 30.12.2014 року, яка по суті є повторно поданою його ж заявою №443/3 від 15.12.2014 року (а.с.11 провадження)

На виконання вищезазначеної ухвали 06.02.2015 відомості за вищевказаною заявою ОСОБА_5 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами управління організації прийому громадян та звернень Генеральної прокуратури України внесені до ЄРДР за № 0000138 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 26 лютого 2015 року вищевказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб управління організації прийому громадян та звернень Генеральної прокуратури України складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Як слідує з апеляційної скарги ОСОБА_5 , ним фактично оскаржується в тому числі і бездіяльність Генеральної прокуратури, яка полягає в невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 196, ст.366, ч.3 ст.364, ч.2 ст.256 КК України, згідно його заяви про кримінальне правопорушення від 30.12.2014 року, що є самостійним предметом оскарження, передбаченим п.1 ч.1 ст. 303 КПК України і не являється предметом розгляду скарги на постанову слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 26 лютого 2015 року про закриття кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за ч. 1 ст. 364 КК України. Виходячи з викладеного зазначені доводи апеляційної скарги не є предметом і даного апеляційного розгляду.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо допущених слідчим суддею порушень при розгляді його скарги на зазначену вище постанову про закриття кримінального провадження, то вони також не знайшли свого підтвердження.

Так, слідчим суддею під час розгляду скарги ОСОБА_5 встановлено, що в ході досудового розслідування слідчим було допитано заявника, службових осіб управління організації прийому громадян та звернень Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , показанням яких в оскаржуваній постанові надано належну правову оцінку. При цьому слідчий суддя вважав відсутніми у справі обставини, які належали б до перевірки шляхом проведення додаткових слідчих чи процесуальних дій. Тій обставині, що ОСОБА_5 було допитано в якості свідка, слідчим суддею дана належна оцінка, з зазначенням того, що це ніяким чином не влипнуло на повноту з`ясування обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Погоджується з цим і колегія суддів, так як незалежно від того, в якому статусі був допитаний ОСОБА_5 , відповідно до положень ч.2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого у нього виникли з моменту подання ним заяви про кримінальне правопорушення, і він цими правами активно користувався, про що свідчить його клопотання як потерпілого №4 (а.с.247 провадження), яке було частково задоволено слідчим. Зазначене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги в тій частині, що апелянт не міг користуватись правами потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Перевіряючи надані матеріали на предмет відповідності рішення про закриття кримінального провадження вимогам п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованих висновків про правомірність прийнятого рішення про закриття кримінального провадження виходячи з диспозиції статті 364 КК України в редакції Закону № 746-УІІ від 21.02.2014року, якою встановлено кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди або тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, про що в заяві ОСОБА_10 про злочин (а.с.11 провадження) відомості відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 з приводу заподіяної йому діями працівників Генеральної прокуратури України матеріальної та моральної шкоди не спростовують висновки слідчого судді про те, що отримані в ході досудового розслідування письмові докази, в тому числі показання ОСОБА_5 , службових осіб управління організації прийому громадян та звернень Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , аналіз та оцінка яким наведені в оскаржуваній постанові, підтверджують висновок органу досудового розслідування, що дії службових осіб управління організації прийому громадян та звернень Генеральної прокуратури України під час приймання та розгляду звернень ОСОБА_5 не спричинили та не могли спричинити будь-якої істотної шкоди у вигляді матеріальних збитків, що свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного управління Генеральної прокуратури України від 26 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 06.02.2014 року за фактом зловживання службовим становищем службовими особами управління організації прийому громадян та розгляду звернень Генеральної прокуратури України, у зв`язку з відсутністю в діях зазначених осіб складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного управління Генеральної прокуратури України від 26 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 06.02.2014 року за фактом зловживання службовим становищем службовими особами управління організації прийому громадян та розгляду звернень Генеральної прокуратури України, у зв`язку з відсутністю в діях зазначених осіб складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1048/2015
Категорія: ст. 303 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1