Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

Іменем України

14 серпня 2012 року колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Андрушкевича С.З.

суддів: Захарчука С.В.,Котіка В.П.

з участю прокурора: Селюченко І.І.

обвинуваченого: ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_4

представника: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_4 на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 квітня 2012 року,

встановила:

Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 19.11.2003 р. з метою заволодіння коштами ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою останньої, діючи по дорученню від ОСОБА_8 звернувся до нотаріуса Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_9, з заявою про видачу йому дублікату нібито втраченого договору дарування житлового будинку № 55 по вул. Щорса в с. Морозівка Брусилівського району, який ОСОБА_9 посвідчував 16.11.1995 р. Насправді ОСОБА_7 було достовірно відомо про те, що вказаний договір дарування не втрачено, а 03.07.1997 р. вилучено Київською універсальною біржею при посвідченні договору купівлі продажу зазначеного будинку, згідно з яким ОСОБА_8 1.1, продав, а ОСОБА_10 з ОСОБА_11 в рівних частинах купили вказаний будинок. Будучи введеним в оману , ОСОБА_9 видав ОСОБА_7 дублікат зазначеного договору дарування, який був необхідним останньому для подальшої реалізації свого злочинного умислу.

21.11.2003 р. ОСОБА_7, продовжуючи вчиняти дії, спрямовані на досягнення злочинної мети, будучи обізнаним про те, що будинок № 55 по вул. Щорса в с. Морозівка 03.07.1997 р. проданий ОСОБА_11 та ОСОБА_10, знаходячись в приміщенні офісу нотаріуса Брусилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, подав останньому вищезазначений отриманий обманним шляхом дублікат договору дарування вказаного будинку від 16.11.1995 р. Цього ж дня, в цьому ж приміщенні ОСОБА_7 підробив договір - купівлі продажу вказаного житлового будинку, повідомивши нотаріусу ОСОБА_9 та покупцеві ОСОБА_4 неправдиві відомості про те, що згаданий житловий будинок до цього нікому не проданий, що підтвердив своїм підписом в договорі. Згідно з вказаним договором, ОСОБА_7 діючи від імені та по дорученню від ОСОБА_8, продав, а ОСОБА_12 купила житловий будинок, який розташований в с. Морозівка Брусилівського району по вул. Щорса, 55 та розрахувалась за нього з ОСОБА_7 Таким чином ОСОБА_7 ,зловживаючи довірою ОСОБА_4, ввів останню в оману та заволодів коштами останньої в сумі 2 553 грн., чим спричинив потерпілій шкоди на вказану суму.

Крім цього ОСОБА_7, після розлучення з ОСОБА_4, не припиняючи своєї злочинної діяльності, знаючи про вчинення ним шахрайств стосовно останньої при укладанні договору купівлі продажу 21.11.2003 р. та підроблення ним вказаного договору, а відповідно про його недійсність, з метою отримання права на майно будинок № 55 по вул. Щорса в с. Морозівка Брусилівського району, повторно вчинив шахрайство.

Так, ОСОБА_7 в січні 2009 року, знаходячись в м. Києві вмовив ОСОБА_11, який згідно з договором купівлі-продажу від 03.07.1997 р.був співвласником будинку № 55 по вул. Щорса в с. Морозівка, звернутися до Брусилівського районного суду з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про визнаним недійсним договору купівлі продажу зазначеного будинку від 21.11.2003 р. Крім того, ОСОБА_7, як залучена до розгляду позову третя сторона, з метою прийняття судом рішення про задоволення позову ОСОБА_11 підтримав його та вмовив ОСОБА_8 підтримати позовні вимоги ОСОБА_11 та не заперечувати проти їх задоволення. Після винесення 06.10.2009 р. Брусилівським районним судом рішення про задоволення позову ОСОБА_11 та визнання недійсним договору купівлі продажу житлового будинку від 21.11.2003 р., ОСОБА_7 з метою доведення злочинного умислу завершення, досягнення злочинної мети та отримання права на майно будинок № 55 по вул. Щорса в с. Морозівка, вмовив ОСОБА_11 оформити згаданий будинок на свою рідну сестру ОСОБА_13, після чого ОСОБА_7 почав проживати у вказаному будинку та користуватись ним з іншою родиною.

Таким чином, внаслідок вчинення ОСОБА_7 шахрайських дій стосовно ОСОБА_4 останній завдано матеріальної шкоди на загальну суму 262 850 (двісті шістдесят дві тисячі вісімсот пятдесят) грн., що станом на 2009 р. є особливо великим розміром шкоди.

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 квітня 2012 року задоволено клопотання прокурора, а кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 за ст. ст. 190 ч. 1, 190 ч. 4, 358 ч. 1 КК України повернуто на додаткове розслідування прокурору Житомирської області.

Запобіжний захід ОСОБА_7. залишено попередній підписку про невиїзд.

В апеляції потерпіла ОСОБА_4 просила постанову судді як незаконну, немотивовану та винесену з порушенням вимог кримінально-процесуального законну, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи скасувати , а кримінальну справу повернути на новий судовий розгляд. Вона погоджується з предявленим обвинуваченням, кваліфікацією дій ОСОБА_7 Посилалась на те, що постанова про предявлення обвинувачення прокурором скасована не була, не оскаржувалась вона й підсудним у встановленому законом порядку. За весь час проведення досудового слідства захисником обвинуваченого та ним самим не було подано жодної скарги або клопотання, які б свідчили, що вони не погоджуються з предявленим обвинуваченням.

На апеляцію потерпілої ОСОБА_4 надійшли заперечення прокурора, в яких він просив апеляцію потерпілої залишити без задоволення. Судом при винесенні даної постанови жодним чином не були порушені вимоги кримінально-процесуального законодавства. Дійсно, в даному випадку неповнота проведеного досудового слідства не може бути усунута в ході судового слідства. Також суд вірно зазначив про те, що при притягненні ОСОБА_7 як обвинуваченого, досудовим слідством проігноровані вимоги ст. ст. 132, 142, 223 КПК України, що безумовно порушує право обвинуваченого на захист і є підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Заслухавши доповідь судді, міркування потерпілої та її представника про скасування постанови суду, ОСОБА_7 та його адвоката, які заперечували проти апеляції, думку прокурора про залишення апеляції без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція потерпілої не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 281 КПК України, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Відповідно до розяснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.

Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч статей 22 і 64 КПК України не були досліджені або були поверхнево чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд вірно прийшов до вірного висновку про те, що справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з мотивів неправильності досудового слідства, яке полягає в тому, що предявлене ОСОБА_7 обвинувачення, яке не змінене прокурором під час судового розгляду, є неконкретним, оскільки не відповідає вимогам ч. 2 ст. 132 КПК України.

Відповідно до змісту постанови про притягнення ОСОБА_7 в якості обвинуваченого, є незрозумілим, які саме дії йому ставляться у вину по кожній із предявлених статей обвинувачення.

У порушення вимог ст. 223 КПК України неконкретним є зміст обвинувачення в обвинувальному висновку.

Виходячи з вищенаведеного, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що неконкретність предявленого обвинувачення суперечить вимогам ст. ст. 132, 142, 223 КПК України, тим самим порушує право на захист ОСОБА_7

Крім того, є законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що перевірка та уточнення наведених в клопотанні прокурора про направлення справи на додаткове розслідування фактичних даних, одержаних у ході судового слідства, неможливі без повернення справи на додаткове розслідування, оскільки ні прокурором, ні іншими учасниками не заявлялися клопотання про виклик і допит нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, надання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 3151 КПК.

Виходячи з вищенаведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, оскільки вказану неповноту досудового слідства неможливо усунути шляхом надання судових доручень в порядку ст. 315-1 КПК України, як на це в поданій апеляції вказує потерпіла.

Керуючись ст. ст. 281, 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію потерпілої ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 квітня 2012 року про повернення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ст. ст. 190 ч. 1, 190 ч. 4, 358 ч. 1 КК України на додаткове розслідування прокурору Житомирської області без зміни.

Судді: