У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Гриціва М.І., Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Сорокіної О.А.,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 28 жовтня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням першого заступника прокурора Харківської області
на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2007 року.

Вказаним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
громадянина

України, раніше судимого вироком
від 16.04.2004 р.

за ч. 1 ст. 184 КК України до 2 років позбавлення

волі, за ст.ст. 75, 104 КК України
звільненого

від відбування покарання з
іспитовим строком

1 рік; вироком від 11.01.2006 р. за
ч. 1 ст. 296

КК України до штрафу у сумі 500
неоподат-

ковуваних мінімумів доходів
громадян,

- за ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком
на 4 роки,

- за ч. 3 ст. 357 КК України до обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.
70 КК України ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
строком на 4 роки.

На підставі ст. 75
КК України ОСОБА_1звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Цим же вироком ОСОБА_1виправдано за
ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 2 ст. 186 КК України у частині відкритого
викрадення 150 грн.

ОСОБА_1 визнаний винним і
засуджений за те, що 31 березня 2006 року, близько 18 год., біля будинку
АДРЕСА_1 він з корисливих мотивів відкрито викрав у ОСОБА_4 магнітолу «Піонер».

Крім того, 29 жовтня 2006 року,
близько 22 год., ОСОБА_1 біля торгового комплексу на вул. Гагаріна у м. Ізюмі
шляхом викрадення у ОСОБА_2 незаконно заволодів паспортами на ім'яОСОБА_2 та ОСОБА_3

У апеляційному порядку справа не переглядалась.

У касаційному поданні прокурор просить вирок суду
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону та м'якістю призначеного покарання. Прокурор
вказує на те, що суд при призначенні ОСОБА_1 покарання у виді обмеження волі
порушив вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, а при звільненні його від відбування
покарання з випробуванням не застосував ст. 104 КК України, та на відсутність у вироку даних про те, що ОСОБА_1
раніше судимий, що не було враховано при призначенні йому покарання.

У змінах до касаційного подання, які надійшли до
Верховного Суду України, прокурор ставить питання про скасування вироку суду у
зв'язку з м'якістю призначеного покарання та неправильним застосуванням
кримінального закону, оскільки у вироку відсутні дані про судимість ОСОБА_1

Заслухавши доповідача, думку прокурора,
яка підтримала змінене касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи зміненого касаційного подання, колегія суддів вважає,
що воно підлягає задоволенню.

Як убачається із вироку, висновки
суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які він засуджений,
відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, та
ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказів, є правильними. У
касаційному поданні ці висновки суду не оспорюються.

Водночас при постановленні вироку і
призначенні покарання ОСОБА_1 суд
припустився помилок.

Так, відповідно до ст. 333 КПК
України у вступній частині вироку вказуються, зокрема, відомості про особу
підсудного, які мають значення для справи. Згідно зі ст. 334 КПК України у
мотивувальній частині вироку наводяться, зокрема, обставини, що пом'якшують або
обтяжують покарання.

Також при призначенні покарання суд
повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень
призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості,
обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд
враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують
та обтяжують покарання. Зокрема, суд призначає покарання відповідно до положень
Загальної частини КК України.

Як убачається з вироку, ані у його вступній частині, ані у мотивувальній,
ані у резолютивній суд не врахував той факт, що ОСОБА_1 був засуджений вироком від 11 січня 2006 року за ч. 1 ст. 296 КК України до штрафу у сумі
500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с.
46-47) і на момент вчинення
злочину 29 жовтня 2006 року, за який він засуджений, ця судимість згідно зі ст.
89 КК України не була погашена. Згідно з матеріалами справи, ця судимість також
не була знята судом.

За таких обставин
вирок Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 17 травня 2007 року підлягає скасуванню, а справа направленню
на новий судовий розгляд, під час якого серед іншого належить врахувати вищенаведене
і перевірити усі доводи, на які посилається прокурор у зміненому касаційному
поданні. Якщо при новому судовому розгляді справи суд дійде висновку про доведеність
винності ОСОБА_1у вчиненні інкримінованих йому злочинів, то покарання вказаній
особі має бути призначеним з дотриманням вимог ст. 65 КК України, а також відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України
“Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

касаційне подання заступника прокурора Харківської
області задовольнити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської
області від 17 травня 2007 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд у той же суд.

С У Д Д І :

Присяжнюк Т.І. Гриців
М.І. Школяров В.Ф.