АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1053/2015 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Києва, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда 3 групи, судимої: -
- 25.01.2005 року вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76, 104 КК України, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, згідно постанови Дарницького районного суду м.Києва від 25.07.2005 року іспитовий строк було скасовано та направлено її за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнившись 27.07.2007 року за постановою Комінтернівського райсуду м.Харкова від 11.07.2007 року на підставі ст.3 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року;
- 26.11.2009 року вироком Дарницького районного суду м.Києва за ч.2 ст.309 КК України, засуджена до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 21.07.2011 року вироком Деснянського районного суду м.Києва за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ст.71 КК України, засуджена до 2 років позбавлення волі, в силу ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання призначене вироком Дарницького районного суду м.Києва від 26.11.2009 року та в загальному призначено покарання до 3 років позбавлення волі, звільнилась 31.07.2013 року з Чернігівської ВК №44, згідно постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.07.2013 року, умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців 8 днів;
- 13.02.2014 року вироком Печерського районного суду м.Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, засуджена до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 21.07.2011 року, і призначено покарання до 2 років позбавлення волі;
- 23.09.2014 року вироком Дарницького районного суду м.Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, засуджена до 3 років позбавлення волі; відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Печерського районного суду м.Києва від 13.02.2014 року, більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнена від відбування призначеного покарання на підставі п. «г» ст..1 Закону України «Про амністію у 2014 році», -
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 11 березня2015 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено їй покарання у виді двох років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Судом визнано доведеним, що 24.12.2014 року приблизно о 18 годин 20 хвилин, ОСОБА_7 з метою повторного таємного викрадення чужого майна, зайшла до приміщення магазину «Фора», розташованого за адресою: м.Київ, бул.Перова, 14. Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , приблизно о 18 годин 25 хвилин, підійшла до стелажів даного магазину, на яких знаходився товар, а саме твердий сир у вакуумних упаковках ТМ «Звенигора екстра 50%». Продовжуючи задумане, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, скорившись відсутністю уваги до себе з боку продавців та працівників служби охорони магазину, повторно таємно взяла 8 пачок твердого сиру ТМ «Звенигора екстра 50%», вартістю 20 гривень 51 копійка за одиницю, а всього на загальну суму 164 гривні 08 копійок. Після чого, ОСОБА_7 тримаючи в руках зазначений товар, а саме 8 пачок твердого сиру ТМ «Звенигора екстра 50%», пішла до хлібного відділу магазину «Фора», де руками зірвала антикрадіжне покриття. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 сховала викрадений нею товар до своєї жіночої сумки, яку тримала при собі.

Не маючи наміру розраховуватись за вказаний товар, ОСОБА_7 пройшла касову зону та сигнальні рамки магазину, не сплативши за викрадений товар та безперешкодно вийшла з приміщення магазину ТОВ «Фора», розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «Фора» матеріального збитку на загальну суму 164 грн. 08 коп.

Крім того, ОСОБА_7 , 24.12.2014 року приблизно о 18 годин 31 хвилин, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, зайшла до приміщення магазину «Фора», розташованого за адресою: м.Київ, бул.Перова, 14.

Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , приблизно о 18 годин 31 хвилин, підійшла до стелажів даного магазину, на яких знаходився товар, а саме твердий сир у вакуумних упаковках ТМ «Звенигора російський 50%». Продовжуючи задумане, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, скорившись відсутністю уваги до себе з боку продавців та працівників служби охорони магазину, повторно таємно взяла 8 пачок твердого сиру ТМ «Звенигора російський 50%», вартістю 18 гривень 12 копійок за одиницю, а всього на загальну суму 144 гривні 96 копійок. Після чого, ОСОБА_7 тримаючи в руках зазначений товар, а саме 8 пачок твердого сиру ТМ «Звенигора російський 50%», у молочному відділі руками зірвала антикрадіжне покриття. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 сховала викрадений нею товар до кишені куртки, в яку вона була одягнена.

Не маючи наміру розрахуватися за вищевказаний товар, остання пройшла касу намагаючись зникнути з викраденим та розпорядитись ним на власний розсуд, але виконавши всі дії, які ОСОБА_7 вважала за необхідне для вчинення повторного таємного викрадення чужого майна, останній злочинний намір до кінця довести не змогла з причин, що не залежали від її волі тому, що на виході з приміщення магазину, була затримана працівником служби охорони магазину «Фора».

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі; за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК України два роки позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 , юридичну кваліфікацію дій останньої, вид покарання, апелянт посилається на незаконність та неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України.
Зазначає, що судом першої інстанції при постановлені вироку та призначені покарання не в повному обсязі надано правову оцінку ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, характеру підвищеної суспільної небезпечності і обставинам вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, та поверхнево з`ясовано обставини, що стали підставою для застосування судом положень ст.75 КК України. Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не стала та маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість продовжила свою злочинну діяльність, оскільки будучи раніше судимою вчинила новий злочин за аналогічних обставин.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_7 колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої щире каяття, наявність інвалідності ІІІ групи, ряду тяжких захворювань, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченій і чи повинна вона її відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання і прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, що на думку суду, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, з чим і погоджується колегія суддів.

З огляду на викладене, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованого застосування ст.75 КК України, колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи прокурора щодо неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, колегія суддів вважає не обгрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, приймає до уваги доводи ОСОБА_7 про тяжке матеріальне становище, не можливість працевлаштування через незадовільний стан здоров`я, а також те, що предметом крадіжок за даним вироком та попередніми були продукти харчування, і вважає, що це суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки нею скоєного.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку і були підставою для його скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства. Підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга прокурора прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 11 березня2015 року, яким ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4