Код суду 233 Справа № 233/280/15-к
Вирок
Іменем України
06 лютого 2015 року м. Костянтинівка
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новоукраїнка Кіровоградської області, громадянина України, має середню технічну освіту, працює на посаді помічника машиніста електровоза у Локомотивному депо м. Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, холостий, дітей не має, ранішене судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с Байдакове Онуфріївського району Кіровоградської області, громадянина України, має середню освіту, не працює, холостий, дітей не має, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
29.08.2014 року солдат ОСОБА_6 на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 №607 «Про часткову мобілізацію» призваний Новоукраїнським РВК Кіровоградської області на військову службу за мобілізацією на особливий період у військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та наказом командира № 88 призначений на посаду номера обслуги грантометного відділення протитанкового зводу.
29.08.2014 рядовий ОСОБА_7 на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 №607 «Про часткову мобілізацію» призваний Світловодсько- АДРЕСА_4 на військову службу за мобілізацією на особливий період у військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та наказом командира № 88 призначений на посаду номера обслуги гранатометного відділення протитанкового взводу.
Надалі солдат ОСОБА_6 та рядовий ОСОБА_7 у складі окремих підрозділів військової частини - польова пошта НОМЕР_1 були направлені для подальшого виконання обов`язків військової служби за місцем дислокації її базового табору у АДРЕСА_5 на території безпосереднього проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, стримувати військовослужбовців від вчинення протиправних дій, дорожити честю і гідністю військовослужбовця та поважати честь і гідність кожної людини.
19.09.2014 близько 20 год. 30 хв. група осіб, серед яких були військовослужбовці військової частини польова пошта НОМЕР_1 , матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, знаходячись на території домоволодіння, що належить ОСОБА_4 і розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , вчинили щодо останнього розбійний напад та заволоділи належним йому майном і висунули незаконну вимогу передати їм в подальшому грошові кошти у розмірі 50 тисяч доларів США.
В період з 20.09.2014 року по 23.10.2014 року особи, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, і які раніше скоїли розбійний напад на ОСОБА_4 , реалізуючи вказаний спільний злочинний намір, неодноразово телефонували ОСОБА_4 , вимагаючи передачі їм грошових коштів в сумі 50 тисяч доларів США, погрожуючи у випадку невиконання їх вимог фізичною розправою, застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого та членів його сім`ї, а також пошкодженням чи знищенням майна останніх.
22.10.2014 року військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, будучи начальником для інших військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, з метою вимагання у ОСОБА_4 грошових коштів, та з метою демонстрації останньому реальності намірів та необхідності передачі грошових коштів, вирішили залякати ОСОБА_4 шляхом використання бойової гранати РГД-5.
В цей же день близько 20 години з метою реалізації свого плану по залякуванню ОСОБА_4 з метою вимагання грошових коштів, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, будучи начальником для інших військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у присутності іншої особи, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, викликав до себе військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 та рядового ОСОБА_7 , і будучи для них начальником за військовим званням, не ставлячи останніх до відому щодо здійснення своїх злочинних намірів направлених на вимагання у ОСОБА_4 грошових коштів, надав їм злочинне розпорядження налякати останнього гранатою за місцем розташування його домоволодіння.
Для реалізації зазначеного злочинного наміру військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, будучи начальником для інших військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 , дозволив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинути бойові позиції на автомобілі «Фольксваген-Пасат» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з вогнепальною зброєю та боєприпасами, в тому числі гранатами РГД-5, із розташування місця несення служби до міста Костянтинівки Донецької області.
У свою чергу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не будучи обізнаними про вчинення особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, протиправних дій щодо ОСОБА_4 , усвідомлюючи незаконність наказу військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, який є начальником для інших військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 , намагаючись догодити останньому як своєму начальнику, погодились виконати розпорядження останнього шляхом вчинення хуліганських дій, розподіливши злочинні ролі між собою.
Реалізуючи свій умисел на вчинення хуліганства, 22.10.2014 близько 21 години ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, маючи при собі бойову гранату РГД-5, сіли в автомобіль «Фольксваген-Пасат» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 та прибули до вказаного особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, домоволодіння ОСОБА_4 по АДРЕСА_5 .
Знаходячись в зазначеному автомобілі під керуванням ОСОБА_6 , в якому також знаходилась інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, навпроти воріт домоволодіння ОСОБА_4 за вказаною адресою, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 та іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, відкрив вікно задніх правих дверей автомобіля, привів до бойового положення та кинув на подвір`я ОСОБА_4 ручну гранату РГД-5, що є вибуховим бойовим припасом, призначеним для ураження живої сили та техніки противника.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 та іншої особи, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, відбувся вибух розривного заряду вказаного бойового припасу, внаслідок чого був грубо порушений громадський порядок, спокій громадян та заподіяні незначні механічні пошкодження фасаду будинку.
Відразу після вибуху ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, залишили місце події на автомобілі «Фольксваген-Пасат» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 і, повернувшись до місця розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, та пояснив, що він з 31.08.2014 року був мобілізований до збройних сил України. 13.09.2014 року він прибув до зони АТО, де виконував свої службові обов`язку у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 . Приблизно з 16 вересня і до середини жовтня 2014 року він виконував завдання по розвідці, а після цього прибув на блок-пост № НОМЕР_3 в АДРЕСА_6 . На блок-пості він познайомився з майором ОСОБА_8 та почав нести службу на 5-му дозорі. Майор ОСОБА_8 постійно доручав йому свій власний автомобіль «Фольксваген Пасат» для поїздок до м. Костянтинівка у відділення «Нова пошта». 22 жовтня 2014 року у вечірній час майор ОСОБА_8 зателефонував йому на мобільний телефон та сказав, щоб він взяв з собою ОСОБА_7 та підійшов до його намету. Коли вони прийшли, то там крім ОСОБА_8 був ще й ОСОБА_9 , якого він бачив раніше у військовій формі та вважав військовослужбовцем. Майор ОСОБА_8 сказав йому та ОСОБА_7 , що вони повинні поїхати та налякати одного чоловіка, який, начебто є сепаратистом та спонсорує ДНР та кинути у його двір гранату. Вони хотіли відмовитись, та сказали, що не знають дороги, але майор ОСОБА_8 сказав, що з ними поїде ОСОБА_9 та покаже необхідний будинок. Також вони хотіли відмовитись від виконання цього завдання посилаючись на те, що їх сослуживцям на блок-пості необхідна буде допомога, колі почнуться обстріли, але ОСОБА_8 наполягав і вони були змушені погодитись. Дорогою до потрібного будинку вони між собою ні про що не розмовляли, кожний спілкувався по мобільному телефони зі своїми рідними. Він їхав за кермом, ОСОБА_9 сидів поруч з ним на пасажирському сидінні, а ОСОБА_7 на задньому праворуч. Тоді він не зрозумів протиправність діяння. Приїхавши до будинку потерпілого за адресою: АДРЕСА_7 , на який вказав ОСОБА_9 , вони на невеликій швидкості проїхали повз будинку, щоб пересвідчитись, що у будинку та в дворі нікого немає. Світло ніде не горіло, людей ніде не було. Тоді вони знову під`їхали до цього будинку, навпроти воріт ОСОБА_7 відчинив вікно задньої правої пасажирської двері автомобіля, висунувся з вікна по-пояс та кинув у двір будинку гранату. Почувши хлопок від розриву гранати, вони одразу повернулись на блок-пост. По дорозі ОСОБА_9 розказав, що раніше хтось вже їздив до потерпілого та вимагав гроші, але той «з першого разу не зрозумів». Вони здивувались та почали розпитувати, хто саме їздив, на що ОСОБА_9 відповів: «Їх з нами вже немає». Він так зрозумів, що серед тих осіб, що вимагали гроші у потерпілого, був майор ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ще двоє осіб, і потерпілий пропонував 20 тис. гривень, але це їм здалося замало. Коли вони приїхали на блок-пост, то пішли до ОСОБА_8 та сказали, щоб він більше не залучав їх до виконання таких сумнівних завдань, на що він сказав, що якщо вони комусь розкажуть про те, що зробили, то вб`є їх і скаже що це «ворожа куля». Він особисто сприйняв цю загрозу серйозно. Від отримання матеріальної винагороди від ОСОБА_8 за скоєне він відмовився. Додав також, що в той період, коли був скоєний розбійний напад на ОСОБА_4 , він виконував свої службові обов`язки в іншому місці і не перебував на блок-пості № НОМЕР_3 . Наміру завдати шкоди життю або здоров`ю будь-яких осіб, які проживають в будинку, до якого ОСОБА_7 кинув гранату, він не мав, навпаки, наполягав на тому, щоб пересвідчитись у відсутності осіб у будинку та на подвір`ї. В теперішній час усвідомив протиправність розпорядження ОСОБА_8 та свого діяння, каявся, щиро вибачився перед потерпілим.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, та пояснив, що він був мобілізований до збройних сил України 31.082014 року, 13 днів проходив навчання і 13.09.2014 року був направлений для участі в АТО на території Донецької області. До середини жовтня 2014 року він виконував військове завдання разом із ОСОБА_6 , після чого вони вдвох прибули для несення служби до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 . На блок-пості № НОМЕР_3 він познайомився з командиром - майором ОСОБА_8 , який спочатку здався йому нормальною порядною людиною, не пив, не курив. 22 жовтня 2014 року ввечері ОСОБА_6 підійшов до нього і сказав, що їх викликає ОСОБА_8 . Коли вони прийшли до нього, ОСОБА_8 сказав їм, що вони повинні налякати «одного сепаратиста», який здійснює фінансування ДНР. Вони йому відповіли, що не можуть залишити місце служби, оскільки під час обстрілу їх допомога потрібна буде іншим військовим, на що ОСОБА_8 сказав, що сам про це потурбується. Тоді вони все ж таки погодились і на машині, що належала ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , якого він вважав військовослужбовцем, поїхали до будинку потерпілого, дорогу вказував ОСОБА_9 . ОСОБА_6 був за кермом автомобіля та на незначній швидкості проїхав повз будинку потерпілого, щоб впевнитись, що там нікого немає. Коли вони вдруге під`їхали до будинку, то він відкрив вікно у праві задній двері автомобіля, висунувся у вікно по-пояс та кинув у двір будинку гранату. Після вибуху вони одразу повернулися на блок-пост. По дорозі ОСОБА_9 дуже радів з приводу скоєного, розповідав, що він та ОСОБА_8 раніше вже їздили до потерпілого і вимагали гроші. Потерпілий пропонував їм 20 тис. гривень, але це було їм замало. Почувши це, по приїзду на блок-пост, він пішов до ОСОБА_8 і сказав, що він приїхав захищати Батьківщину, а не скоювати протиправні діяння, попросив більше не звертатись з подібними розпорядженнями. ОСОБА_8 на це сказав йому, що якщо він комусь розкаже, то вб`є його і спише все на «ворожу кулю». В той момент, коли він кидав гранату у двір потерпілого, він не мав наміру завдати комусь тілесних ушкоджень або вбити. Матеріальної винагороди за скоєне він не отримував. В теперішній час усвідомив протиправність розпорядження ОСОБА_8 та свого діяння, каявся, щиро вибачився перед потерпілим.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 19 вересня 2014 року за місцем його проживання на нього було скоєно розбійний напад групою осіб із застосуванням вогнепальної зброї. Серед осіб, які входили до складу групи, яка скоїла напад, були в тому числі ОСОБА_8 і ОСОБА_10 . З його будинку злочинці забрали рушницю, фотоапарат, ноутбук та різні речі, вимагали передачі грошових коштів. Він пропонував злочинцям 20 тис. гривень, але вони відмовились і сказали, що це замало. На автомобілі «Мерседес» його повозили по місту, висадили та сказали, щоб він зібрав для них до вівторка 50 тис. доларів. Потім йому періодично телефонували, погрожували, вимагали, щоб він привозив гроші, при цьому збільшуючи суму спочатку до 100 тис. доларів, а потім і до 300 тис. доларів. Він звернувся до правоохоронних органів і виїхав з м. Костянтинівка, оскільки побоювався за своє життя і життя своїх рідних. 22 жовтня 2014 року йому зателефонував його сусід ОСОБА_11 та повідомив, що у дворі його будинку щось вибухнуло. Він попросив його піти і перевірити, щоб не було пожежі. До обвинувачених він матеріальних та моральних претензій не має, оскільки розуміє, що вони особисто не мали наміру йому зашкодити, перед ним щиро вибачилися.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченими, їх вина у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю зібраних доказів, які частково були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.11.2014 року встановлено, що місцем скоєння злочину є приватний будинок за адресою: АДРЕСА_5 , в ході огляду якого виявлено пошкодження осколками стіни будинку, стіни веранди, стіни гаражу, тротуарної плитки, вилучено металеві осколки, ручку від гранати.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.11.2014 року з фото таблицею обвинувачений ОСОБА_6 докладно розповів та показав на місці про обставини скоєння злочину. В ході проведення даної слідчої дії ОСОБА_6 пояснив, що 22.10.2014 року він після отримання вказівки разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на автомобілі «Фольксваген Пасат» синього кольору проїхали на невеликій швидкості по вул. Пушкінська в м. Костянтинівка повз будинку АДРЕСА_7 щоб переконатись у відсутності будь-кого з власників будинку. Він особисто був за кермом. Переконавшись у відсутності будь-яких осіб, вони знову під`їхали до будинку, і ОСОБА_7 , висунувшись із правого заднього вікна автомобіля кинув гранату РГД-5 у двір будинку АДРЕСА_5 .
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.11.2014 року з фото таблицею обвинувачений ОСОБА_7 докладно розповів та показав на місці про обставини скоєння злочину. В ході проведення даної слідчої дії ОСОБА_7 пояснив, що 22.10.2014 року він після отримання вказівки разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на автомобілі «Фольксваген Пасат» синього кольору декілька разів проїхали на невеликій швидкості по вул. Пушкінська в м. Костянтинівка повз будинку №440 щоб переконатись у відсутності будь-кого з власників будинку. За кермом автомобіля був ОСОБА_6 . Переконавшись у відсутності будь-яких осіб, вони знову під`їхали до будинку, і він., висунувшись із правого заднього вікна автомобіля кинув гранату РГД-5 у двір будинку АДРЕСА_5 .
Відповідно до висновку експертизи №361 від 05.01.2015 року надані на дослідження предмети, вилучені під час огляду місця події за адресою: м. Костянтинівка, вул. Пушкінська, 440, є осколками корпусу наступальної осколкової ручної гранати типу РГД-5 після її вибуху (5 од); спусковим важелем накольного механізму уніфікованого запалу до ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (1 од). Руйнування та пошкодження на подвір`ї будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , були спричинені в наслідок вибуху наступальної осколкової ручної гранати типу РГД-5. Дана граната відноситься до категорії бойових припасів. Складається з металевого корпусу і заряду вибухової речовини для ініціювання вибуху в гранату вкручується запал УЗРГМ (УЗРГМ-2). Конструктивно передбачено спорядження корпусів даних гранат вибуховою речовиною групи бризантних, нормальної потужності тротилом, масою 100-115 г. При підриві гранати створюється близько 3000 уламків, радіус ураження якими становить близько 20-25 м. Радіус розльоту осколків близько 70 м.
Довідкою Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №273 від 23.01.2015 року підтверджується, що у період з 14.09.2014 року по 30.09.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виконували службові обов`язки за місцем дислокації базового табору військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 . З 30.09.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 направлені для безпосереднього виконання службових обов`язків до блок-посту № НОМЕР_3 за місцем дислокації в АДРЕСА_6 поблизу шахти «Південна», де в подальшому здійснювали обов`язки за призначенням.
Оскільки обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий ОСОБА_4 також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі потерпілий та обвинувачені, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів у повному обсязі.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинувачених, потерпілого, та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину при встановлений судом обставинах, доведена повністю, а дії кожного з них окремо слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку групою осіб з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особи обвинувачених.
При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках в диспансерах за місцем проживання не перебуває, офіційно працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні непрацездатну маті інваліда ІІ групи ОСОБА_12 , 1967 року народження.
При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліках в диспансерах за місцем проживання не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставиною, яка пом`якшує покарання кожного з обвинувачених окремо, суд визнає їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання кожного з обвинувачених окремо повинно бути пов`язано з позбавленням волі, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідними та достатніми для їх виправлення та попередження скоєння ними нових злочинів.
Враховуючи тяжкість злочину, беручи до уваги те, що обвинувачені скоїли злочин за явно злочинним наказом керівника, є несудимими, позитивно характеризуються, щиро розкаялися в скоєному, суд приходить до висновку, що їх виправлення можливе без відбування покарання і до них необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.
Цивільний позов не заявлений.
Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід змінити на особисте зобов`язання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
До набрання вироком законної сили обраний відносно засудженого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши з-під варти негайно.
Покласти на засудженого ОСОБА_6 в зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання наступні обов`язки:
1) не відлучатися з м. Новоукраїнка Кіровоградської області без дозволу суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_6 , що порушення умов особистого зобов`язання має наслідком застосування грошового стягнення у розмірі від 0,25 до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.
Повністю зарахувати засудженому ОСОБА_6 на рахунок відбування покарання за даним вироком період тримання під вартою з 02.11.2014 року по 06.02.2015 року.
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_7 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
До набрання вироком законної сили обраний відносно засудженого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши з-під варти негайно.
Покласти на засудженого ОСОБА_7 в зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання наступні обов`язки:
1) не відлучатися з с. Михайленки Кременчуцького району Полтавської області без дозволу суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_7 , що порушення умов особистого зобов`язання має наслідком застосування грошового стягнення у розмірі від 0,25 до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.
Повністю зарахувати засудженому ОСОБА_7 на рахунок відбування покарання за даним вироком період тримання під вартою з 04.11.2014 року по 06.02.2015 року.
· осколки корпусу наступальної осколкової ручної гранати типу РГД-5 після її вибуху та спусковий важіль накольного механізму уніфікованого запалу до ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами АТО Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України знищити;
· військовий квиток НОМЕР_4 Онуфріївським РВ Кіровоградської області виданий ОСОБА_7 , мобільний телефон «Флай» модель ІQ4406 (IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 ), дві сімкарти: Київстар НОМЕР_7 , Лайф без номеру з чіпом на карточку, флеш-карта пам`яті на8 Гб., копія ідентифікаційного коду НОМЕР_8 на 1 арк., мобілізаційне розпорядження команда №В5509 літер М ВОС 827, на 1 арк., копія паспорта гр. України ЕА721380 на 1 арк., пластикова картка «Приватбанк» № НОМЕР_9 , електронний годинник марки «Ласіка-W-P36», алюмінієвий жетон на з брелоком, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами АТО Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України повернути за належністю ОСОБА_7 ;
· військовий квиток НОМЕР_10 виданий ОСОБА_6 , мобільний телефон «SAMSUNG SGH-D780» IMEI НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 з наявними сім-картами, факсовий лист з наявною копією паспорта на гр. ОСОБА_6 НОМЕР_13 від 31.03.2009 року виданий Новоукраїнським РВ УМВС України в Кіровоградській області копією ідентифікаційного коду № НОМЕР_14 на 2 арк., мобілізаційне розпорядження від 29.08.2014 року №2304, свідоцтво про закінчення навчальної частини № НОМЕР_15 від 30.03.2012 року, пластикові картки «Приватбанк» № НОМЕР_16 та № НОМЕР_17 , передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами АТО Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України повернути за належністю ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя