Дата документу Справа № 336/695/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/756/15
Єдиний унікальний № 336/695/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 78 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на незаконність судового рішення через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення норм кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що дійсно не з`явився до КВІ 15.09.2014 р., 15.12.2014 р. та 19.01.2015 року та не попередив про причини своїх неявок інспекцію у чому розкаюється, які були викликані поганим станом здоров`я його батька, який страждає тяжким захворюванням, яке супроводжуються приступами, внаслідок чого потребує сторонньої допомоги. Крім того, зазначає, що суд не повідомив його про час та дату розгляду подання, чим позбавив можливості надати пояснення та докази на підтвердження поважності неявок, чим порушив його право на захист.

Внаслідок цього просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а у задоволенні подання КВІ відмовити.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, захисника та засудженого ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2015 року задоволено подання Шевченківського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області і відносно засудженого ОСОБА_6 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, та останній направлений в місця позбавлення волі для відбування призначеного йому вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2014 року покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.

Згідно ухвали, вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2014 року ОСОБА_6 був засуджений за ч. 3 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та відповідно до ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання.

З 13.08.2014 року засуджений перебуває на обліку у Шевченківському РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області, де на нього заведена особова справа № 213/2014 р.

29.01.2015 року Шевченківський РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_6 та направленням його для відбування покарання у зв`язку з тим, що засуджений не заявляється на реєстрацію до КВІ, за що до нього було застосовано стягнення у виді письмового попередження, чим не виконує покладені на нього вироком суду обов`язки.

Приймаючи рішення за поданням, суд першої інстанції виклав наступні висновки.

15.08.2014 року засуджений ОСОБА_6 під підписку був ознайомлений з умовами та порядком відбування покарання з випробуванням, йому були роз`яснені покладені судом обов`язки та наслідки їх невиконання.

Постановою від 15.08.2014 року засудженого було зобов`язано з`являтися на реєстрацію до КВІ із встановленням днів явки: 1 та 3 понеділок місяця, про що його ознайомлено під розписку.

В анкеті засуджений вказав, що проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з батьками.

Згідно встановлено графіку, засуджений зобов`язаний був прибути на реєстрацію до КВІ - 15.09.2014 року, проте на реєстрацію не заявився з невідомих причин.

26.09.2014 року засудженому було оголошено попередження про те, що у разі подальшого невиконання покладених на нього судом обов`язків або систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення, КВІ має право направити до суду матеріали про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування покарання за вироком.

15.12.2014 року засуджений на реєстрацію до КВІ не з`явився без поважних причин.

05.01.2014 року засудженому було оголошено друге попередження.

Постановою від 05.01.2015 р. графік явки на реєстрацію відносно ОСОБА_6 було змінено на більш суворий, засудженого було зобов`язано з`являтися на реєстрацію до КВІ із встановленням днів явки: 1, 2, 3 та 4 понеділок місяця, про що його ознайомлено під розписку.

19.01.2015 р. засуджений на реєстрацію до КВІ не з`явився без поважних причин.

26.01.2015 р. засудженому було оголошено третє попередження.

При цьому в матеріалах подання відсутні докази того, що засуджений або його близькі родичі повідомляли КВІ про причини неявки ОСОБА_6 на реєстрацію.

Таким чином, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 , фактично ухилився від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, не виконав покладені на нього вироком обов`язки - з`являтися на реєстрацію до КВІ, попередження про наслідки неявки та скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання не мали позитивного впливу на його ставлення до виконання покладених судом обов`язків, що свідчить про свідоме ігнорування покарання за вчинений злочин, відсутність критики до своєї поведінки у суспільстві, небажання відбувати покарання за скоєний злочин. При цьому, жодних поважних причин, які б перешкоджали засудженому виконувати покладений на нього вироком суду обов`язок з`являтися на реєстрацію до КВІ, не встановлено.

За таких обставин, суд скасував відносно ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направив останнього в місця позбавлення волі для відбування призначеного вироком покарання.

Колегія суддів вважає, що ухвала районного суду про направлення засудженого ОСОБА_6 в місця позбавлення волі для відбування призначеного йому вироком суду покарання підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно до ч. 3 ст. 43 КПК України, засуджений має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 42 КПК України, обвинувачений має зокрема право: бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; збирати і подавати суду докази; висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження; виступати в судових дебатах.

Згідно до ч. 3 ст. 21 КПК України, кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 539 КПК України, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Системний аналіз ст. ст. 21, 42, 43 та 539 КПК України, свідчить про те, що розгляд питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_6 та направлення його в місця позбавлення волі обов`язково повинен здійснюватися за його участю, оскільки, по-перше, це стосується його конституційного права на волю (ст. 29 Конституції України), а по друге, проведення судового розгляду за відсутністю засудженого, позбавляє його можливості використовувати свої права на свій захист, зокрема бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримувати їх роз`яснення; брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; збирати і подавати суду докази.

Крім того, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_6 , в порушення вимог ч. 1 ст. 136 КПК України, не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду районним судом подання, оскільки вказані судом дані (а.п. 16) не підтверджують факту вручення останньому повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд не мав права розглядати подання Шевченківського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області без участі у судовому засіданні засудженого ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів, не обговорюючи подання Шевченківського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області по суті, вважає, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто судове провадження було здійснено за відсутності обвинуваченого, коли його участь є обов`язковою.

Згідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що згідно до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо буде встановлено порушення п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2015 року відносно засудженого ОСОБА_6 скасувати, а матеріали провадження направити до того ж районного суду на новий розгляд в іншому складі суддів.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4