АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/694/15 Справа № 184/3179/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

виправданих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м.Орджонікідзе Дніпропетровської області ОСОБА_7 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000760, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2014 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, з початковою освітою, не одруженого, не працюючого, перебуваю чого на обліку у лікаря-фтізіатра, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

10 листопада 1994 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 206 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі,

09 квітня 1998 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 229-6 КК України 1960 року до 1 року позбавлення волі,

20 грудня 2001 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі,

03 жовтня 2003 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 189 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 3 роки,

02 липня 2004 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 4 років позбавлення волі,

12 грудня 2013 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 1 рік,

визнано невинним та виправдано за ч.2 ст. 186 КК України, а кримінальну справу відносно нього закрито за відсутністю в діях ОСОБА_10 складу злочину,

ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою с освітою, не одруженого,не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

31 травня 2000 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 140 КК України 1960 року до 1 рокі 6 місяців позбавлення волі,

26 березня 2002 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 2 років позбавлення волі,

19 травня 2005 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України на 1 рік,

21 березня 2007 року ОРджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільненого 25 травня 2012 року умовно-достроково на 5 місяців 1 день,

визнано невинним та виправдано за ч.2 ст. 186 КК України, а кримінальну справу відносно нього закрито за відсутності у ОСОБА_11 складу злочину,

ВСТАНОВИЛА:
На вирок місцевого суду прокурором прокуратури м.Орджонікідзе Дніпропетровської області ОСОБА_7 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подано апеляційну скаргу, в якій він ставить питання про скасування вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалення нового вироку, яким необхідно визнати ОСОБА_10 винним за ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду від 12 грудня 2013 року у вигляді 1 року позбавлення волі та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Визнати ОСОБА_11 винним за ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Прокурор вважає, що вина ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , незважаючи на невизнання ними своєї вини у вчиненні інкримінованого їм правопорушення, повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами. Поведінку потерпілої ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні відмовилася давати свідчення і відповідати на запитання, прокурор розцінює як тиск з боку обвинувачених, про що ОСОБА_12 у своїй заяві повідомила слідчого під час досудового розслідування (т.2 а.п. 48-49). Разом з тим, на думку прокурора, оголошений у судовому засіданні протокол допиту потерпілої ОСОБА_12 (т.2 а.п. 25) прямо вказує на причетність обох обвинувачених до пограбування потерпілої за викладених у обвинувальному акті обставинах. Згідно з протоколом допиту потерпілої 26 липня 2014 року о 15.00 годині вона лягла відпочивати на пляжі, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пішли на річку, а через деякий час вона почула біля своїх речей стороні звуки, відкрила очі та побачила біля своєї сумки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які сиділи поряд та рилися у сумці. Коли вона запитала що вони роблять, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 піднялися, при цьому вона бачила як Драгой витяг із сумки зарядний пристрій та навушники до мобільного телефону. Потерпіла вимагала повернути речі, але ОСОБА_16 та ОСОБА_15 уїхали на велосипеді. На думку прокурора, показання потерпілої ОСОБА_12 повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 , яка була допитана судом першої інстанції та показала, що 26 липня 2014 року вона з ОСОБА_14 пішла на річку, в цей час ОСОБА_12 відпочивала на пляжі. Коли вони поверталися, бачили як ОСОБА_16 та ОСОБА_15 котять велосипед, за ними йшла ОСОБА_12 та питала де її мобільний телефон. Повернувшись, ОСОБА_12 розповіла, що бачила як ОСОБА_16 та ОСОБА_15 рилися у її сумці, вона виявила пропажу мобільного телефону, зарядного пристрою до нього та навушників. Прокурор вважає, що досліджені у судовому засіданні протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якого потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , кожного з них окремо, як особу, яка відкрито викрала з її сумки належні їх навушники і зарядний пристрій (т.2 а.п. 32, 34), узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 і свідчать про доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину, але зазначеним доказам суд не дав належної оцінки.

Прокурор зазначає, що в порушення вимог ч.2 ст. 23 КПК України щодо безпосереднього дослідження під час судового розгляду доказів у справі вирок суду обґрунтовано доказами, які не досліджувалися у судовому засіданні. Так, обґрунтовуючи висновок про те, що факт відкритого заволодіння навушниками та зарядним пристроєм до мобільного телефону не був зареєстрований, суд посилався на заяву потерпілої (а.п. 8), довідку про вартість майна (а.п. 18), які судом не досліджувалися. Крім того, суд дав невірну оцінку дослідженому під час судового розгляду витягу з ЄРДР про викрадення ОСОБА_16 та ОСОБА_15 майна ОСОБА_17 на суму 400 грн., зазначивши що це тільки вартість мобільного телефону, тому всі інші слідчі дії у кримінальному провадженні є незаконними. Висновки суду про те, що заяву про вчинення кримінального правопорушення від потерпілої прийняла не уповноважена на це особа, а також про те, що потерпіла, як і інші учасники подій на пляжі, були у стані сильного алкогольного сп`яніння, тому не розуміли, що з ними відбувається, суперечать вимогам п.2.1 «Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення і інші події» № 1050 від 19 листопада 2012 року, згідно з якою прийняття заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення здійснюють, у тому числі, працівники інших структурних підрозділів органів внутрішніх справ, до яких відноситься оперативний уповноважений сектору карного розшуку; прийняття заяв і повідомлень здійснюється незалежно від особистості заявника, негайно, цілодобово.

На думку прокурора, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження висновки суду про те, що майно ОСОБА_12 вкрала ОСОБА_14 . Прокурор стверджує, що такий висновок спростовується показаннями свідка ОСОБА_13 , яка разом з ОСОБА_14 була на річці і не могла викрасти майно ОСОБА_17 , та вважає, що ОСОБА_18 , яка була співмешканкою раніше судимого ОСОБА_16 , умисно себе обмовила, будучи впевненою, що з урахуванням даних про її особу, раніше не судиму, яка має неповнолітню дитину, їй буде призначене покарання без позбавлення волі, тому вона вигороджує ОСОБА_16 і ОСОБА_15 .

Прокурор вважає, що суперечать матеріалам кримінального провадження висновки суду про те, що слідчий ОСОБА_19 не є уповноваженою особою, у дорученні на проведення досудового розслідування його прізвище дописано від руки, але суд не взяв до уваги витяг з ЄРДР від 16 вересня 2014 року, в якому зазначено прізвище ОСОБА_20 , і таку відмітку може внести тільки начальник слідчого підрозділу.

Згідно з вироком суду відповідно до обвинувального акту ОСОБА_21 та ОСОБА_11 обвинувачувалися у вчиненні злочину за наступних обставин.

26 липня 2014 року о 15 годині 35 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи на пляжі, розташованому по вул. І.Малки в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вступили між собою у злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, належного ОСОБА_12 . Реалізуючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись часом, коли ОСОБА_12 спить і нічого не бачить, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 в той же день та час умисно, з корисливих мотивів почали вчиняти таємне викрадення чужого майна із сумки ОСОБА_12 , яка знаходилася поруч з відпочиваючою потерпілою, але були раптово помічені ОСОБА_12 , що прокинулася, та незважаючи на попередження останньої, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 продовжили вчиняти свої злочинні дії та, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, відкрито заволоділи гарнітурою до мобільного телефону «Keepon N30» вартістю 50 грн. та зарядним пристроєм до цього мобільного телефону вартістю 30 грн. Після чого ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися за власним розсудом, завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 80 грн.

В суді апеляційної інстанції прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали апеляцію, повторивши доводи, викладені в ній, та просили постановити відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувальний вирок.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також виправдані ОСОБА_10 і ОСОБА_11 просили залишити вирок місцевого суду без змін.

Вислухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляції, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора про незаконність та необґрутованість виправдувального вироку відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до Конституції України та загальних засад кримінального провадження, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях та доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що після всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи у суду виник непереборний та розумний сумнів щодо винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що потягло за собою ухвалення виправдувального вироку.

На думку прокурора, який затвердив обвинувальний акт, в якості доказів вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, повинні були слугувати покази потерпілої ОСОБА_12 , протокол пред`явлення особи для впізнання та показання свідка ОСОБА_13 .

За вимогами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачені ОСОБА_22 та ОСОБА_11 вину у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 не визнали.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 відмовилася від дачі показань та відповіді на запитання. Оголошений судом протокол допиту потерпілої, згідно з яким потерпіла бачила як ОСОБА_10 і ОСОБА_11 брали речі з її сумки, а саме зарядний пристрій та навушники, з якими втекли, на думку колегії суддів, не може бути допустимим та достовірним доказом у справі, оскільки показання ОСОБА_12 спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, свідок ОСОБА_23 суду показала, що після вживання значної кількості спиртних напоїв на пляжі ОСОБА_24 заснула, поряд з нею знаходилися дві сумки ОСОБА_23 та ОСОБА_12 , а також речі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_23 та ОСОБА_25 поверталися з річки, вони чули як ОСОБА_12 питала у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 де її мобільний телефон, а потім повідомила дівчатам про те, що зникли її телефон з навушниками та зарядним пристроєм. Оглянувши свою сумку, ОСОБА_23 виявила, що її мобільний телефон також пропав. Хто і коли викрав майно ОСОБА_12 та ОСОБА_23 вона не знала, тому вони звернулися до правоохоронних органів, разом з працівниками міліції та ОСОБА_25 вони прибули на місце пригоди, де у сумці ОСОБА_25 задзвонив мобільний телефон ОСОБА_23 . Тоді ОСОБА_25 визнала, що вчинила крадіжку обох мобільних телефонів і у присутності понятих видала два мобільні телефони, зарядний пристрій та навушники, які знаходилися у її сумці, про що було складено відповідний протокол.

Свідок ОСОБА_25 підтвердила, що під час відпочинку на пляжі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала із сумки ОСОБА_12 , яка у цей час відпочивала, навушники та зарядний пристрій до мобільного телефону і телефон ОСОБА_12 , який лежав поруч на землі, а також викрала із сумки ОСОБА_23 мобільний телефон, що належав останній. Викрадене майно вона сховала в сумку Незважаючи на те, що ОСОБА_12 питала ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про свій телефон та повідомила їй і ОСОБА_23 про зникнення речей, ОСОБА_25 не зізналася у крадіжці та не повідомляла ОСОБА_10 чи ОСОБА_11 , яких зустріла по дорозі додому, і зробила це лише у присутності потерпілих та працівників міліції, яким при понятих видала викрадене майно. Крім того, ОСОБА_25 стверджувала, що такі ж показання давала слідчому, повністю визнавала вину у викраденні всього вилученого у неї майна, але була засуджена тільки за крадіжку мобільного телефону ОСОБА_23 .

Ретельно судом був досліджений і протокол огляду речей від 26 липня 2014 року та обставини його складання. З вказаного протоколу огляду (т.2 а.п.44-45) вбачається, що ОСОБА_25 добровільно видала два мобільні телефони, навушники і зарядний пристрій.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (т.2 а.п. 32-3, 34-35) потерпіла ОСОБА_12 , не зважаючи на те, що належний їй мобільний телефон видала ОСОБА_25 і зізналася у вчиненні крадіжки, впізнала ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як осіб, які на пляжі відкрито викрали у неї мобільний телефон, навушники та зарядний пристрій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції прокурора щодо неврахування судом першої інстанції наявних у справі доказів винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_12 . Апеляційним розглядом встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано поставив під сумнів та не врахував в якості доказів та дав критичну оцінку показам потерпілої ОСОБА_12 в частині того що вона бачила як ОСОБА_10 і ОСОБА_11 відкрито викрали її зарядний пристрій та навушники до мобільного телефону. Судом встановлено, що потерпіла перебувала у стані алкогольного сп`яніння, спала, речі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 лежали біля її сумки, перед тим як поїхати, вони одягали футболки та знаходилися біля сумки потерпілої, свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_25 не бачили хто викрав майно ОСОБА_12 , тільки чули як вона виявила крадіжку. До огляду працівниками міліції викрадено майно знаходилося у сумці ОСОБА_25 , та про це вона нікому не повідомляла. Всі ці обставини обґрунтовано потягли за собою визнання доказів обвинувачення, на які посилається прокурор у апеляційній скарзі, в тому числі протоколу допиту потерпілої ОСОБА_12 недопустимими доказами та виправдання обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у зв`язку із відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що з урахуванням встановлених під час судового розгляду взаємовідносин між учасниками подій 26 липня 2014 року, їх показань про тривале вживання протягом дня спиртних напоїв у великій кількості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені особи не могли адекватно сприймати дійсність, тому доводи апеляції прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляції прокурора про те, що майно потерпілої ОСОБА_12 викрали ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а свідок ОСОБА_25 взяла вину на себе, щоб її співмешканець ОСОБА_10 уник кримінальної відповідальності. Зазначені доводи є тільки припущеннями, об`єктивних даних, що їх спростовують, під час судового та апеляційного розгляду не встановлено, тому колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають. Крім того, суд у вироку, належним чином вмотивувавши свій висновок, зазначив, що орган досудового розслідування при очевидних доказах не повідомив про підозру ОСОБА_25 у скоєнні крадіжки мобільного телефону ОСОБА_12 , навушників та зарядного пристрою до нього.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, апеляційний суд констатує, що об`єктивно по справі відсутні будь які докази на користь обвинувачення, не кажучи вже про сукупність доказів, про які стверджує прокурор в своїй апеляції.

Переконливих доводів, саме на користь винесення обвинувального вироку, в апеляції прокурора не приведено.

Не знаходить підстав і для задоволення апеляції прокурора в тій частині, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що досудове розслідування за фактом викрадення навушників та зарядного пристрою до мобільного телефону не проводилося. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, і на це послався суд першої інстанції у вироку, що потерпіла ОСОБА_12 звернулася до правоохоронних органів із заявою лише про викрадення мобільного телефону вартістю 400 грн. (т.2 а.п.8). Дана заява, як правильно зазначив прокурор у апеляції, прийнята належною особою в порядку, передбаченому законом. Саме така вартість телефону 400 грн. - зазначена у консультативному висновку (т.2 а.п. 13-17). Згідно з витягом з ЄРДР, на який посилається прокурор (т.2 а.п. 1), до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено дані про заволодіння майном потерпілої на загальну суму 400 грн. Тобто внесено дані про викрадення майна вартістю 400 грн., а саме мобільного телефону. Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дані про викрадення навушників та зарядного пристрою до ЄРДР внесено не було, досудове розслідування проведено поза межами відомостей, внесених до ЄРДР. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яке процесуальне рішення за фактом викрадення мобільного телефону ОСОБА_12 вартістю 400 грн. у кримінальному провадженні не прийнято.
Перевіркою доводів апеляції прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, щодо проведення досудового розслідування неналежною особою слідчим Пєєвим, якому проведення досудового розслідування не доручалося, встановлено, що з урахуванням доданих до апеляції та досліджених під час апеляційного розгляду кримінального провадження даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий ОСОБА_26 був належною процесуальною особою, уповноваженою на проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Але, на думку колегії суддів, зазначення судом першої інстанції про неналежну процесуальну дієздатність ОСОБА_27 при проведенні досудового розслідування відповідно до вимог статей 408, 409 КПК України не є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, якими відповідно до статті 412 КПК України визнаються такі порушення цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Але, на думку колегії суддів, ці порушення не є істотними, оскільки не перешкодили та не могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому не є підставами для зміни вироку суду. У зв`язку з чим доводи апеляції прокурора задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м.Орджонікідзе Дніпропетровської області ОСОБА_7 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Визнано невинними та виправдано за ч.2 ст. 186 КК України, а кримінальну справу відносно них закрито за відсутності складу злочину, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який знаходиться під вартою, в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4