Справа № 161/4255/15-к Провадження №11-кп/773/244/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, не працює, одружений, судимий вироком Луцького міськрайонного суду від 01 вересня 2003 року за ст.115 ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнений 08.02.2012р. по відбуттю строку покарання;

визнаний винним за ст.121 ч.1 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 11 лютого 2015 року, тобто з моменту його затримання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» 2464 гривні витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений попередній тримання під вартою.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 10 лютого 2015 року, близько 20.40год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, між м`ясним павільйоном Центрального ринку та проїзною частиною вул.Глушець, 1, м.Луцька, під час словесного конфлікту, що раптово виник, умисно, розкладним ножем, який тримав у правій руці, наніс два удари в область грудної клітки потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва в проекції п`ятого міжребер`я по задньокапілярній лінії з пошкодженням другого сегменту лівої легені, внутрішньоплевральною кровотечею та лівобічним пневмотораксом, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №159 від 16.02.2015р., за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; а також спричинив тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого ножового поранення в дев`ятому міжребер`ї по лопатковій лінії з емфіземою м`яких тканин грудної клітки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 6 діб.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки він захищався від неправомірних дій потерпілого, який з своїми друзями спричинили йому тілесні ушкодження. Зазначає, що суд необгрунтовано взяв до уваги показання всіх свідків сторони обвинувачення, а показання свідків сторони захисту визнав суперечливими. Просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати його дії з ст.121 ч.1 КК України на ст.124 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив апеляцію обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_8 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння потерпілому ОСОБА_10 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого, який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Показання потерпілого та свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення. Про незастосування вказаного в апеляції ОСОБА_8 фізичного насильства щодо обвинуваченого потерпілим обєктивно вказують дані свідки в своїх показаннях, які суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні.

Окрім того, як потерпілий, так і свідки в судовому засіданні вказували на те, що саме група осіб, в якій був і обвинувачений, спровокувала конфлікт, потерпілий не наносив ударів обвинуваченому, як і будь-хто інший.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №159 від 16.02.2015р. потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва в проекції п`ятого міжребер`я по задньокапілярній лінії з пошкодженням другого сегменту лівої легені, внутрішньоплевральною кровотечею та лівобічним пневмотораксом, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; а також тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого ножового поранення в дев`ятому міжребер`ї по лопатковій лінії з емфіземою м`яких тканин грудної клітки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 6 діб.

На думку апеляційного суду, для того щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він лише перевищив межі необхідної оборони, оскільки вони спростовані показаннями потерпілого та вищевказаних свідків, та й частково показаннями самого обвинуваченого, при цьому у вироку зазначив, в чому полягає відсутність перевищення меж необхідної оборони.

Дана обгрунтована оцінка судом першої інстанції і показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо суперечливості їхніх показань, з чим погоджується і апеляційний суд.

Окрім того, сам обвинувачений своїми показаннями частково викриває себе, оскільки чітко вказує на локалізацію і характер нанесення ударів потерпілому, окрім того, не заперечував того, що потерпілий можливо і не наносив йому ударів.

За таких обставин, саме показання потерпілого поряд з показаннями свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент його заподіяння, а не перевищив межі необхідної оборони, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ст.121 ч.1 КК України.

Доводи ОСОБА_8 , які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Обране судом мінімальне покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді