Справа № 314/505/15-к
Провадження № 1-кп/314/80/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження № 0002024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Охрімівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 15.08.1997 Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців;

2) 13.07.1999 Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2, ч. 3 ст. 140, ст.ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 29.12.2000 умовно-достроково з не відбутим строком 1 рік 10 місяців 29 днів;

3) 21.05.2002 Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі;

4) 20.12.2002 Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 20.11.2004 по відбуттю строку покарання;

5) 04.07.2007 Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 310 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

6) 26.12.2007 Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 25.12.2009 по відбуттю строку покарання;

7) 19.02.2013 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2

ст. 15, ч. 1 ст. 190,ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 1, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Засуджений до обмеження волі ОСОБА_4 26 грудня 2013 року прибув з Вільнянського слідчого ізолятора УДПтС України в Запорізькій області до Дружелюбівського ВЦ № 1 УДПтС України в Запорізькій області для відбуття покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2013 року. Цього ж дня ОСОБА_4 був ознайомлений під розписку з Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (наказ № 275 від 25 грудня 2003 року), порядком і умовами відбування покарання у вигляді обмеження волі (ст. 59 КВК України), а також попереджений про дисциплінарну та кримінальну відповідальність за скоєння правопорушень (ст.ст. 68, 69 КВК України, ст. 390 КК України). Разом з тим, не беручи до уваги вищевикладене, 27 грудня 2014 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , будучи особою, засудженою до обмеження волі та відбуваючи покарання у Дружелюбівському ВЦ № 1 УДПтС України в Запорізькій області, маючи умисел на самовільне залишення місця обмеження волі, знаходячись на підприємстві Дружелюбівського ВЦ № 1 - СТФ «Новософіївка», розташованому в с. Новософіївка Вільнянського району Запорізької області, направився пішим ходом до торгівельного магазину, розташованого у вказаному населеному пункті, де придбав, а згодом і вжив алкогольні напої, після чого направився до м. Вільнянськ Запорізької області з метою подальшого переїзду до смт. Якимівна Якимівського району Запорізької області. При цьому, 27 грудня 2014 року о 20 годині 45 хвилин, за результатами вжитих оперативно-розшукових заходів службовими особами Дружелюбівського ВЦ № 1 УДПтС України в Запорізькій області, засудженого ОСОБА_4 було виявлено та затримано за адресою: АДРЕСА_3 , та повернуто до місця відбування покарання.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України відмовився, зазначивши, що повністю визнає свою вину в інкримінованому злочині при обставинах, викладених в обвинуваченні, не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, та його правової кваліфікації, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України обмежив дослідження доказів вивченням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, при цьому докази стосовно наявності діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , наявності у цьому діянні складу злочину та його правової кваліфікації, а також вини обвинуваченого у вчиненні злочину, визнав недоцільним досліджувати.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 390 КК України як самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, засудженою до обмеження волі.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Щодо особи винного, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий, вчинив вказаний злочин в період відбування покарання, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, за період відбування покарання мав п`ять стягнень, два з яких в установленому законом порядку не зняті і не погашені, за сумлінну поведінку та ставлення до праці чотири рази заохочувався.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочину.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого, у вигляді позбавлення волі, однак на мінімальний строк.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий 19.02.2013 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 1, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років обмеження волі і до повного відбуття покарання вчинив вказаний злочин.

За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати відносно нього ст.ст. 71, 72 КК України і до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, не відбутого за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.02.2013, у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 залишити без змін.

Початок строку відбування покарання рахувати з 06 січня 2015 року.

Речові докази: станок для гоління з підставкою «Джилет», щипчики для нігтів, чохол для зубної щітки, зубну щітку, окуляри та чохол для окулярів, передані на зберігання ОСОБА_4 - залишити останньому як власникові.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а для осіб, які перебувають під вартою, - протягом тридцяти днів з моменту вручення їм копії вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1

04.03.2015

04.03.2015