Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9.,

суддів: ОСОБА_10., ОСОБА_11.,

при секретарі ОСОБА_12.,

розглянувши в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000325, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2

уродженця с. Березівка Чернівецького

району Вінницької області, який проживає

за адресою: АДРЕСА_2,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3

уродженця та мешканця АДРЕСА_3,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України;

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4

уродженця та мешканця АДРЕСА_4,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_13.,

захисників ОСОБА_5, ОСОБА_6 ( в режимі

відеоконференції),

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_1,

ОСОБА_3 ( в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через неправильне застосування норм кримінального закону та призначення надмірно суворого покарання, просить його змінити та пом'якшити призначене йому покарання на підставі ст. 69 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що його дії кваліфіковано невірно, оскільки не було проникнення в житло та злочин був незакінченим. При призначенні покарання судом не враховано всіх пом'якшуючих обставин.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначення надмірно суворого покарання, просить його змінити, перекваліфікувати його дії на ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 66, 69 КК України. При цьому зазначає, що у нього була домовленість лише на пограбування. Також указує на порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та обмеження його прав на представлення доказів.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 02 липня 2014 року

- ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому за цим законом покарання, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна;

- ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому за цим законом покарання, із застосуванням ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна;

- ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому за цим законом покарання, із застосуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна;

- ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2014 року вирок місцевого суду змінено, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 витрати за проведення експертиз на користь держави в розмірі 24 499 грн у солідарному порядку.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнано винуватими та засуджено за те, що вони, заздалегідь підготувавшись до вчинення злочину та розподіливши ролі, 05 березня 2014 року, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, в стані алкогольного сп'яніння, шляхом проникнення через огорожу на подвір'я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5, вчинили розбійний напад на ОСОБА_7, заподіявши йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Потерпілому вдалося зачинитися в будинку, а, почувши крики його дружини, засуджені з місця вчинення злочину зникли.

Крім того, в лютому 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, умисно, з корисливих мотивів, намагалися відкрито заволодіти майном неповнолітнього ОСОБА_8, однак не змогли довести свій намір до кінця з причин, які не залежали від їх волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та захисників на підтримку поданих скарг, пояснення прокурора із запереченнями проти скарг, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Згідно зі ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Однак зазначених норм кримінального процесуального закону суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження не дотримався та ухвалив вирок, який не відповідає вимогам закону.

Так, за змістом вироку, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів обставин вини обвинувачених у зв'язку з повним визнанням ними своєї вини, за згодою учасників судового провадження.

При цьому суд послався на «колективні» показання обвинувачених у судовому засіданні, в яких, як зазначено у вироку, вони детально розповіли про обставини вчиненого.

Проте, з аудіозапису судового засідання встановлено, що обвинувачені, даючи свої показання щодо обставин вчинених злочинів, визнали свою вину фактично частково та розповіли про вчинене в загальних рисах, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому детальні обставини вчинення злочинів не досліджувались.

Крім того, суд усупереч положенням ч. 4 ст. 95 КПК України з власної ініціативи, виправдовуючи можливість проведення судового провадження без дослідження доказів, оголосив протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_1 під час досудового розслідування та отримав від обвинувачених погодження з цим протоколом, що також не відповідає КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів уважає слушними доводи засудженого ОСОБА_4 про істотні порушення кримінального процесуального закону при проведенні судового розгляду

За таких обставин вирок суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні не можна вважати законним й обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4 та в порядку ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за апеляційними скаргами захисників та засуджених, на допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону уваги не звернув, більш того, порушив права ОСОБА_3 на захист, оскільки провів апеляційний розгляд без захисника, який був обов'язковим, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, перевірити інші доводи, викладені у касаційних скаргах засуджених, й відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Колегія суддів залишає ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про їх особи, до часу проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2014 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4 та в порядку ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3 скасувати й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11