АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/936/15 Справа № 204/1629/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року, постановлену при розгляді питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка притягувалася до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

особи, до якої застосовані

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_6 ,

лікаря-психіатра психіатричного
закладу ОСОБА_9 ,

Встановила:

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2009 року до ОСОБА_7 застосовані примусові заходи медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року відмовлено у задоволенні подання лікаря-психіатра про зміну застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, призначених ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2009 року відносно ОСОБА_7 .

Суд, відмовляючи в задоволенні подання лікаря-психіатра, мотивував своє рішення тим, що стан здоров`я ОСОБА_7 хоч і поліпшився, однак вона вчинила особливо тяжкий злочин, на лікуванні знаходиться з грудня 2009 року, а тільки з листопада 2012 року у хворої спостерігається покращення психічного стану, тому вона представляє небезпеку для суспільства.

Не погодившись з цією ухвалою,адвокат ОСОБА_6 подав на неї апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року про відмову у задоволенні подання лікаря-психіатра про зміну застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом на госпіталізацію із звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 , посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на законі. Зазначає, що законом не передбачено вимог щодо конкретного строку, протягом якого повинні спостерігатися позитивні покращення у психічному стані особи для зміни чи припинення примусових заходів медичного характеру. Вказує на те, що відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_7 особливої небезпеки для себе та оточуючих не становить, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом не потребує.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення адвоката ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, лікаря-психіатра ОСОБА_9 , які підтримали апеляцію адвоката, думку прокурора ОСОБА_8 , який вважав ухвалу законною і обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: … неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, обставинам кримінального провадження.

Вирішуючи апеляційну скаргу адвоката в частині його доводів про неповноту судового розгляду, то відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення та необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів адвоката про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів при їх вирішенні керується положеннями ст. 411 КПК України, згідно з якою судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Згідно зі ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» та ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Колегією суддів перевіркою викладених в апеляційній скарзі доводів встановлено, що згідно з ухвалою суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні подання лікаря-психіатра про зміну застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом на госпіталізацію із звичайним наглядом.

За ч. 2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Вимог щодо конкретного строку, протягом якого повинні спостерігатися позитивні покращення у психічному стані особи для зміни чи припинення примусових заходів медичного характеру, законом не передбачено.

Як вбачається з п. 21 висновку комісії лікарів-психіатрів судом застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 у психіатричний лікарні з суворим наглядом продовжувалося 10 разів.

Обгрунтовуючи необхідність зміни примусових заходів медичного характеру комісія лікарів-психіатрів у п. 27 вказує у висновку, що психічний стан хворої залишається стабільним протягом тривалого часу, зберігається досягнута ремісія ендогенного процесу, що виражається у відсутності продуктивної психосимптоматики, в спокійній, впорядкованій поведінці, рівному настрої, згладженні афективних розладів, відсутності агресивних, імпульсивних дій, дотриманні режимних вимог. Сформоване правильне відношення до свого стану та напрацьоване усвідомлення необхідності лікування у подальшому. Таким чином, ОСОБА_7 за своїм психічним станом в теперішній час особливої небезпеки для себе та оточуючих не становить, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом не потребує. Як вказано в п. 28 висновку може бути переведена для продовження застосування примусових заходів медичного характеру до відділення зі звичайним наглядом психіатричної лікарні за місцем реєстрації.

За думкою колегії суддів висновок комісії лікарів-психіатрів від 06 березня 2015 року відповідає психічному стану і перебігу хвороби у ОСОБА_7 та є об`єктивною оцінкою і психічного стану і суспільної небезпеки ОСОБА_7 на момент огляду. Положеннями ст. 27 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім висновку комісії лікарів-психіатрів процесуальний закон не передбачає надання ніяких інших доказів для прийняття судом рішення за поданням представника психіатричного закладу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, що тільки з листопада 2012 року у хворої спостерігається покращення психічного стану, тому вона представляє небезпеку для суспільства, не відповідають фактичним обставинам провадження та не грунтуються на законі.

Тому доводи апеляційної скарги адвоката колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу, так як для продовження застосування до хворої ОСОБА_7 судом першої інстанції примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з посиленим наглядом немає підстав.
Керуючись статтями 404, 407 КПК України, колегія суддів
постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Задовольнити подання лікаря-психіатра ДЗ "Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України" про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, призначених ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2009 року щодо ОСОБА_7 , на госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Судді
__________________ __________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4