Апеляційний суд Рівненської області
_________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ та справ
про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Рівненської області
у складі:

Гладкого С.В., Піскунова В.М.,
Збитковської Т.І.

з участю прокурора Салайчука Т.І.

потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_7

захисників-адвокатів ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10

засудженої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляціями прокурора Костюка О.В., який
брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, потерпілого ОСОБА_4
та його захисника ОСОБА_7,
захисників-адвокатів ОСОБА_8, ОСОБА_9 і
ОСОБА_10 в інтересах засудженої ОСОБА_11
на вирок Рівненського міського суду
Рівненської області від 25
червня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка села Плесеці Плесецького
району Архангельської області
Російської Федерації, громадянка
України, росіянка, з вищою освітою,
працююча приватним підприємем,
заміжня, проживаюча в АДРЕСА_1, раніше
не судима,

засуджена за ч.4 ст. 190 КК України на
п?ять років позбавлення волі з
конфіскацією майна.

По обвинуваченню у вчиненні злочинів,
передбачених ч.3 ст.27, ст.386, ч.1 ст.388 КК
України ОСОБА_11 виправдана за
недоведеністю її участі у вчиненні цих
злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_11
про стягнення шкоди задоволено
частково - постановлено стягнуто з
ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 892723
грн. компенсації матеріальної та 50000
грн. моральної шкоди.

У задоволенні цивільних позовів
ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14 до ОСОБА_11 про стягнення
моральної шкоди відмовлено за
безпідставністю.

Судом вирішено питання стосовно
речових доказів по справі.

Як визнав суд ОСОБА_11 у січні 2009 року,
будучи добре знайомою з ОСОБА_4,
використовуючи факти добровільних
розрахунків з її сторони за виконані
реконструкційні роботи на попередніх
об?єктах, які ОСОБА_4 в складі
будівельної бригади проводив в 2008-2009
роках, штучно створила для
ОСОБА_4 та інших найманих будівельників
обстановку впевненості і вигідності
співпраці з нею при проведенні
реконструкційних робіт на об?єкті по
АДРЕСА_2, який належить їй на праві
приватної власності, при цьому не маючи
намірів розраховуватись за виконанні
роботи та придбані матеріали з моменту
досягнення домовленості про оплату.

Під час проведення реконструкційних
робіт, які були здійснені з кінця
травня-початку червня 2009 року по 02
березня 2010 року на об?єкті по АДРЕСА_2
ОСОБА_11 особисто, створила умови
взаємної довіри, ввівши ОСОБА_4 в оману,
спонукаючи його до добровільного
залучення і використання власних та
позичених коштів для придбання
будівельних матеріалів і проведення
реконструкційних робіт.

Будучи проінформованою, що ОСОБА_4
спільно з іншими будівельниками на
прохання ОСОБА_11 виконав обсяг
обумовлених робіт на об?єкті по
АДРЕСА_2 за особисті і позичені ним
кошти, ОСОБА_11 реалізовуючи свій
злочинний умисел, не розраховувалась з
ним як за використані матеріали, так і
за виконані роботи, чим заподіяла
ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму
892 723 грн.

В апеляції на вирок прокурор
посилається на незаконність вироку у
зв?язку з невідповідністю висновків
суду, викладених у вироку, фактичним
обставинам справи та через
невідповідність призначеного судом
покарання ступеню тяжкості злочину та
особі засудженої внаслідок м'якості, та
просить постановити новий вирок, яким
визнати ОСОБА_11 винною у вчиненні
злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст.27,
ст.386, ч.1 ст.388 КК України, на підставі ч.1
ст. 70 призначити остаточне покарання у
виді 7 років позбавлення волі з
конфіскацією майна.

При цьому покликається, що суд,
незаконно виправдавши ОСОБА_11 за ч.3
ст.27, ст.386 та ч.1 ст.388 КК України, залишив
без уваги наявну в матеріалах справи
постанову про накладення арешту на її
майно, яка була оголошена
обвинуваченій під розписку, однак
всупереч цьому ОСОБА_11 дала
довіреність на відчуження цього майна.
Судом невірно оцінено показання
потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_12 про те,
що невідомі особи чинили на них тиск з
метою примусити відмовитись від дачі
показань у кримінальній справі
стосовно ОСОБА_11

Потерпілий ОСОБА_4 у своїй апеляції
ставить питання про скасування вироку
та постановлення нового, яким визнати
ОСОБА_11 винною у вчиненні злочинів,
передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ст.386, ч.1
ст.388 КК України та призначити
максимальне покарання.

Посилається, що суд не дав належної
оцінки показанням потерпілих в
сукупності з іншими доказами по справі.

Представник потерпілого ОСОБА_4
адвокат ОСОБА_7 посилаючись на
незаконність вироку просить скасувати
цей вирок та постановити новий, яким
визнати ОСОБА_11 винною у вчиненні
злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.27,
ст.386, ч.1 ст.388 КК України та призначити
максимальне покарання в межах санкції
ч.4 ст.190 КК, а також задовольнити
цивільний позов ОСОБА_4 у повному
обсязі, оскілки його сума занижена
необґрунтовано.

Вважає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскільки залишено без належної
оцінки показань потерпілих та інших
доказів по справі.

Також на вирок суду захисниками в
інтересах засудженої ОСОБА_11 подані
апеляційні скарги, в яких:

- адвокат ОСОБА_8 посилається на
відсутність в діях складу злочину,
передбаченого ч.4 ст.190 КК України і
просить скасувати вирок суду першої
інстанції відносно ОСОБА_11, а
кримінальну справу закрити у зв'язку з
відсутністю в її діях складу злочину,
передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

При цьому зазначив, що у справі не
встановлено яким саме майном
заволоділа ОСОБА_11, судовою
будівельно-технічною експертизою не
встановлено вартості виконаних
будівельних робіт;

- адвокат ОСОБА_9 посилається на те, що
оскаржуваний вирок є неправосудним
внаслідок однобічності і неповноти
досудового і судового слідства,
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, істотного
порушення кримінально-процесуального
закону та неправильного застосування
кримінального закону.

В обґрунтування покликається на
відсутність в діях ОСОБА_11 складу
злочину, передбаченого ст.190 КК України,
в силу того, що вона не вчиняла дій, які
свідчать про ведення реконструкції з
її волі;

- адвокат ОСОБА_10 посилаючись на ряд
порушень та неповноту досудового
слідства і неконкретність
пред?явленого обвинувачення просить
вирок, яким ОСОБА_11 визнано винною за ч.4
ст.190 КК України скасувати та направити
справу на додаткове розслідування.

Доводить, що висновок судової
будівельно-технічної експертизи не
ґрунтуються на матеріалах справи,
оскільки не підтверджений доказами про
понесені ОСОБА_4 витрати на придбання
будівельних матеріалів і оплату праці
робітників.

Заслухавши доповідь судді, прокурора
Салайчука Т.І., який частково підтримав
апеляції прокурора, потерпілого ОСОБА_4
та його представника ОСОБА_7 і просив
скасувати вирок та постановити новий,
яким за ч.4 ст.190 КК України призначити
ОСОБА_11 сім років позбавлення волі;

потерпілого ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_7, які підтримали
свої та прокурора апеляції і просили
скасувати вирок суду першої інстанції
та постановити новий вирок, яким
призначити покарання за сукупністю
злочинів у виді позбавлення волі на сім
років з конфіскацією належного винній
на праві власності майна;

потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
підтримали апеляції потерпілого
ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_7 та
прокурора, який подав апеляцію, і
просили скасувати цей вирок і
постановити новий, яким призначити
покарання за сукупністю злочинів у
виді позбавлення волі на сім років з
конфіскацією належного винній на праві
власності майна;

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
повністю підтримали свої апеляції і
частково - апеляцію захисника ОСОБА_10,
та просили скасувати вирок і закрити
справу за відсутністю складу злочину;

захисника ОСОБА_10, який повністю
підтримав свою апеляцію та частково -
захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та просив
скасувати вирок і направити справу
прокурору для проведення додаткового
розслідування;

думку засудженої ОСОБА_11, яка
підтримала апеляції своїх захисників і
в останньому слові просила скасувати
вирок, дослідивши матеріали
кримінальної справи та обговоривши
апеляційні доводи, колегія суддів
вважає, що апеляції до задоволення не
підлягають, виходячи з наступного.

Винність ОСОБА_11 у вчиненні
злочину, за який її засуджено за
обставин, викладених у вироку,
підтверджена сукупністю зібраних у
справі доказів, яким суд першої
інстанції дав належну юридичну оцінку.

Так потерпілий ОСОБА_4 показав
суду, що до виконання робіт на об?єкті
по АДРЕСА_2 ОСОБА_11 розрахувалася з ним
за роботи, які виконувались ним на
об?єктах по вул.Гагаріна і Полуботка.
Тому будучи переконаним в тому, що
ОСОБА_11 оплатить замовлені нею роботи
по реконструкції об?єкту по АДРЕСА_2, у
відповідності до усної домовленості з
підсудною він став виконувати і
виконав роботи по реконструкції цієї
одноповерхової будівлі. При цьому
проведено реконструкцію першого
поверху та у відповідності до
проектної пропозиції добудовано
другий поверх з накриттям, на що було
витрачено 60 тис. доларів США та 80 тис.
доларів США (відповідно). Для
проведення цих робіт використав свої
та позичені у своїх знайомих кошти
ОСОБА_19 і ОСОБА_20 кошти. На його
неодноразові вимоги провести
розрахунки за роботи, виконані на
об?єкті по АДРЕСА_2, ОСОБА_11 не
розрахувалась. ОСОБА_6 чув його розмову
з ОСОБА_11, в якої запитував про те, коли
вона віддасть йому кошти. Заподіяна
йому шкода виражається у понесених ним
витратах на будівельні матеріали,
транспортні витрати та виплату
заробітної плати робітникам за
виконані роботи (т.8 арк. 10-18).

У ході судового слідства потерпіла
ОСОБА_5 показала, що зі слів свого
чоловіка - ОСОБА_4 їй було відомо, що він
у 2008 році познайомився з ОСОБА_11, яка
попросила зробити ремонт офісу на
вул.Гагаріна. Хоча не відразу, але через
деякий після виконання цих робіт,
ОСОБА_11 розрахувалася. Коли почалася
затримка оплати при проведені робіт по
будівництву на АДРЕСА_2, вона просила
ОСОБА_4 припинити це будівництво. Також
їй стало відомо, що ОСОБА_4 за власні та
позичені у ОСОБА_19 і ОСОБА_20 кошти
фінансував ведення цього будівництва.

5 серпня 2010 року під час вечірньої
прогулки до неї підійшло двоє
незнайомців, які сказали щоб вона
заспокоїла свого чоловіка щодо ОСОБА_6.
Після цього один з них наніс їй удар
ногою в живіт, внаслідок чого стався
викидень (т.8 арк.23-24).

Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що
на замовлення ОСОБА_4 надавав
транспортні послуги при проведення
робіт на об?єкті по АДРЕСА_2 - доставляв
будівельні матеріали, вивозив землю,
сміття. ОСОБА_11 приїжджала на цей об?єкт
і вказувала, що необхідно робити. При
ОСОБА_14 вона говорила що необхідно
робити коли будувався другий поверх,
ставились вікна в приміщенні, зводився
паркан (т.8 арк.18-19).

Як показав суду потерпілий ОСОБА_14,
влітку 2009 року на об?єкті по АДРЕСА_2
його та інших робітників ОСОБА_4 було
представлено підсудній ОСОБА_11 і
повідомлено, що вони будуть працювати у
неї та отримуватимуть по 100-150 грн. в
день, в залежності від складності
роботи. Тоді ж ОСОБА_4 сказав ОСОБА_11, що
старшим буде ОСОБА_14 ОСОБА_11
неодноразово приїздила на цей об?єкт
разом із ОСОБА_4 та дивились як збивали
плитку на стінах і підлозі, розбивали
стіни, вивозили сміття, викопували
підвал, ставили паркан, будували другий
поверх та покривали підвал. Він чув
розмову, під час якої ОСОБА_11 обіцяла
ОСОБА_4 віддати гроші. Після отримання
погрози від невідомої йому особи, яка
зателефонувала на його мобільний
телефон, він дізнався, що погрози
такого ж змісту були на адресу ОСОБА_6 і
ОСОБА_12, тому з відповідного змісту
заявами звернулись в міліцію. Також
повідомив міліцію після завдання йому
побоїв невідомими особами. Сама ОСОБА_11
йому не погрожувала (т.8 арк.19-21).

Потерпілий ОСОБА_13 показав суду, що
працював на об?єкті по АДРЕСА_2 після
Нового року, де змітав сніг з даху сніг
до того часу, коли приїхала ОСОБА_11 з
охороною та вигнала їх з цього
будівельного об?єкту.

Через деякий час після отриманих по
телефону погроз від незнайомця, був
побитий трьома невідомими. При цьому
від когось із них почув ім?я «ОСОБА_6» і
тому пов?язує цей випадок з підсудною,
оскілки давав показання як свідок по
справі стосовно наїзду автомобілем її
чоловіка - ОСОБА_32 на ОСОБА_4 (т. 8 арк.
21-23).

Згідно показань потерпілого
ОСОБА_12 у 2009 році він погодився на
пропозицію ОСОБА_14 працювати на об?єкті
по АДРЕСА_2, де разом з іншими
працівниками копали підвал, розбивали
бетон та стіни, знімали плитку зчищали
сніг з даху, вирубували корчі на дворі.
На будівництво ОСОБА_11 неодноразово
приїжджала разом з ОСОБА_4 та
цікавилась як проходять роботи при
копанні підвалу. При цьому вона
залазила в яму для з?ясування чи можна
звести другий поверх та дивилась яка
глибина фундаменту. З цією ж метою
працівники викопували ями під кожним
вікном та стінами. За проведені роботи
з робітниками розраховувався ОСОБА_4,
передаючи кожному кошти через ОСОБА_14
На цьому об?єкті працювало не менше
десяти чоловік, одночасно з парканом
зводився другий поверх. ОСОБА_11 разом з
ОСОБА_4 давала вказівки ОСОБА_14 Також
свідок чув телефонну розмову між
ОСОБА_4 і ОСОБА_11, в якій перший
повідомив її, що потрібні гроші для
розрахунку з робітниками. Остання
запевнила ОСОБА_4, що гроші будуть.

Також потерпілий показав, що в нічний
час йому на мобільний телефон дзвонив
невідомий, який погрожував і
рекомендував не йти в міліцію. Вважає,
що цей дзвінок викликаний справою
ОСОБА_11 (т.8 арк.55-57).

Показанням вказаних потерпілих
відповідають показанням, даним
свідками ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, які
виконували ряд робіт по реконструкції
об?єкта по АДРЕСА_2, а також ОСОБА_27,
ОСОБА_28 та ОСОБА_29, які при цьому
надавали траспортні послуги (т.8
арк.26-62).

Факти надання позики потерпілому
ОСОБА_4 у другій половині 2009 року в
сумах 47 700 доларів США та 35 000 доларів
США підтвердили (відповідно) свідки
ОСОБА_30 і ОСОБА_20 (т.8 арк.42-45).

Свідок ОСОБА_31 показав суду, що він
продав приміщення на АДРЕСА_2 ОСОБА_11 за
550 000 грн. (т.8 арк.44-45).

Показання потерпілого ОСОБА_4 щодо
придбання ним будівельних матеріалів
для ведення робіт на об?єкті по АДРЕСА_2
підтверджені даними протоколів виїмки
та огляду від 23 вересня 2010 року, згідно
яких в
ОСОБА_4 було вилучено ряд
рахунків-фактур, квитанцій, видаткових
накладних і товарних чеків на
придбання будівельних матеріалів, які
оглянуто і визнано речовими доказами,
їх копії долучені до матеріалів справи
(т.1 арк.187-194, 195-203, 204, 206-250, т.2 арк.1-109).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
вартість виконаних по реконструкції
будівлі за адресою:АДРЕСА_2 визначена
згідно відповідних норм чинного
законодавства ДБН Д.1.1-1-2000 становить
1 146301 грн. Виконані по
реконструкції цієї будівлі роботи, а
саме роботи по влаштуванню конструкцій
покрівлі виконані у відповідності з
державними будівельними нормами ДБН
В.2.6-14-97 «Покриття будинків та споруд»,
по муруванню перегородок та зовнішніх
стін будівлі відповідають вимогам СНиП
ІІ-22-81 «Каменные и арокаменные
кострукции», а влаштування монолітних
залізобетонних та бетонних
фундаментів, підпірних стінвідповідає
вимогам СниП 2.03.01-84 «Бетонные и
железобетонные конструкции».

З доданого до цього висновку
локального кошторису №2-1-1 на
реконструкцію будівлі за
адресою:АДРЕСА_2 вбачається, що
кошторисна вартість, тобто вартість
матеріалів та виконаних робіт,
становить 892 723 грн. (т.3 арк.8-24).

Правильність цього висновку
підтвердила у ході судового засідання
експерт Посікан Л.І. пояснивши, що під
час виконання експертизи виїздила на
вказаний об?єкт та оглядала його (т.8
арк.118-127).

Суд першої інстанції у
відповідності до вимог
кримінально-процесуального закону
дослідив вказані докази та давши
належну оцінку, вірно кваліфікував дії
засудженої ОСОБА_11 за ч.4 ст.190 КК
України.

Доводи апеляцій прокурора,
потерпілого ОСОБА_4 і його представника
ОСОБА_7 про безпідставність
виправдання засудженої ОСОБА_11 по
обвинуваченню у вчиненні злочинів за
ч.3 ст.27, ст.386, ч.1 ст.388 КК України колегія
судді вважає позбавленими підстав,
оскільки, як вірно визнав суд першої
інстанції, по справі не було
встановлено часу, місця, способу та
обставин, за яких ОСОБА_11 організувала
невстановлених осіб на вчинення дій,
спрямованих на перешкоджання з?явленню
свідків до органів досудового
слідства, примушуванні свідків до
відмови від давання показань шляхом
погрози насильством. Під час
досудового слідства постановою
слідчого від 4 березня 2011 року з даної
кримінальної справи виділено в окреме
провадження кримінальну справу
стосовно невстановлених осіб за
ознаками злочину, передбаченого ст.386
КК України (т.3 арк.229-230).

Також правильним є і висновок
місцевого суду про те, що постанова
слідчого від 18 грудня 2010 року не
містить переліку майна ОСОБА_11, на яке
накладено арешт (т.5 арк.64). Суд першої
інстанції встановив, що слідчою не було
визначено майна ОСОБА_11, на яке
накладено арешт, не описано і не
передано їй на відповідальне
зберігання, а також не попереджено про
можливу кримінальну відповідальність,
яка передбачена ст.388 КК України, за
відчуження арештованого майна.
Враховуючи, що суб?єкт даного злочину -
спеціальний, оскільки таким є особа,
якій ввірене майно, на яке накладено
арешт або яке описано, то висновок суду
першої інстанції про відсутність в
діях ОСОБА_11 вказаного злочину вірний.

Безпідставними є доводи захисника
ОСОБА_8 про відсутність у вироку та
постанові про зміну обвинувачення
посилання та те, яким майном заволоділа
засуджена ОСОБА_11, оскільки таким
майном є реконструйована частина
приміщення на АДРЕСА_2, при тому, що
право власності на приміщення за
вказаною адресою зареєстроване саме за
ОСОБА_11

Види, кількість та вартість
будівельних матеріалів, які
використано ОСОБА_4 при
проведенні комплексу робіт по
реконструкції приміщення на АДРЕСА_2
конкретно зазначені у висновку судової
будівельно-технічної експертизи, там
же вказано витрати на заробітну плату,
а тому доводи апеляцій захисників
ОСОБА_8 і ОСОБА_10 щодо неправильності
цієї експертизи не заслуговують на
увагу.

Що стосується твердження захисника
ОСОБА_9 про відсутність в діях ОСОБА_11
складу злочину, передбаченого ст.190 КК
України, оскільки між засудженою та
потерпілим ОСОБА_4 були відносини, які
регулюються договором будівельного
підряду, то вони суперечать доказам по
справі.

Так судом встановлено, що вказаний
договір сторонами не укладався. У ході
апеляційного розгляду справи
засуджена ОСОБА_11 показала, що нею було
досягнуто домовленості із ОСОБА_4 про
зведення огорожі на ділянці по АДРЕСА_2.
Всі інші роботи на даному об?єкті
ОСОБА_4 проводив самочинно, всупереч її
волі, проте заходів, спрямованих на
припинення ведення ОСОБА_4 цих робіт
ОСОБА_11 не вживала.

При призначенні покарання суд
належним чином врахував вимоги ст.65 КК
України - ступінь тяжкості вчиненого,
особу винної, яка позитивно
характеризується за місцем проживання,
раніше не судима, відсутність обставин,
які пом?якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст.372 КПК України 1960 р.
невідповідним ступеню тяжкості
злочину та особі засудженого
визнається таке покарання, яке хоч і не
виходить за межі, встановлені
відповідною статтею Кримінального
кодексу, але за своїм видом чи розміром
є явно несправедливим як внаслідок
м?якості, так і суворості. Чому
призначене судом першої інстанції
покарання є явно несправедливим, ні
прокурор, ні потерпілі, ні адвокат
ОСОБА_7 у своїх апеляціях не зазначили.

Як вбачається в вироку, суд першої
інстанції приймаючи рішення стосовно
цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 у
відповідності до вимог ст.1167 ЦК України
та рекомендацій, викладених у
постанові Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» врахував характер і обсяг
моральних страждань, заподіяних
потерпілому протиправними діями
винної, тяжкість вимушених змін у його
житті, а також інші обставини справи, та
виходячи із засад розумності і
справедливості визначив розмір
компенсації. За таких обставин
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни вироку в частині вирішення
цивільного позову.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 р.
та п.11 перехідних положень КПК України
2012 р., колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду
Рівненської області від 25 червня 2013
року стосовно ОСОБА_11 залишити без
зміни, а апеляції прокурора,
потерпілого ОСОБА_4 та його захисника
ОСОБА_7, захисників-

адвокатів ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 - без
задоволення.

С у д д і

С.В.Гладкий В.М.Піскунов
Т.І.Збитковська

Згідно.

Суддя-доповідач С.В.Гладкий