КОПІЯ Головуючий: МОЦНИЙ М.В. Доповідач: ДИМАРЕЦЬКИЙ В.М.
УХВАЛА
№-11-1-2007

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 року м. Київ

Військовий апеляційний суд
Центрального регіону в складі:

Головуючого - полковника юстиції ГОВОРУХИ В.І.

Суддів:
полковника юстиції ДИМАРЕЦЬКОГО В.М. підполковника
юстиції ПОЛОСЕНКА B.C.

при секретарі СОКОЛОВІЙ А.М.

з участю старшого прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України підполковника юстиції
КУРАКІНА О.О., старшого помічника військової
прокуратури Севастопольського гарнізону майора юстиції
МОСІЙЧУКА І.Ю., засудженого ОСОБА_1, його захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянув у судовому засіданні апеляції
на вирок військового місцевого суду Севастопольського гарнізону від 11 жовтня 2006 року, яким підполковник
Севастопольського зонального відділу Військової служби правопорядку

ОСОБА_1, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 Ленінського району Кримської області, одружений, на утриманні має непрацездатну матір,
раніше не судимий, на військовій службі з
липня 1987 року, в якості офіцера з червня 1991 року, мешкає за адресою: м. Севастополь,
АДРЕСА_2

виправданий за обвинуваченням у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Цим же вироком ОСОБА_1. засуджений: на підставі ч. 1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком
на 2
роки; на підставі ч. 1 ст. 368 КК України до позбавлення волі
строком на 4 роки, з позбавленням права обіймати керівні посади, пов'язані з
організаційно-розпорядчою діяльністю строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_1 судом
призначено у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права обіймати керівні
посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою діяльністю строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового
строку в 3 роки не вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього вироком обов'язки.

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у вироку, ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України, які ним
були вчинені при таких обставинах.

Наказом Міністра оборони України від 30 травня 2005 року № 288 та Розпорядженням начальника Головного управління Військової служби правопорядку ЗС України від 31 травня 2005 року № 78 на Севастопольський зональний відділ Військової служби
правопорядку (далі - СЗВ ВСП) покладені обов'язки по організації охорони Балаклавської філії державного підприємства МО України „Феодосійський
судомеханічний завод" (далі-філія заводу).

Близько 13 години 12 серпня 2005 року ОСОБА_1,
будучи ІНФОРМАЦІЯ_2, по телефону надав незаконне
розпорядження підпорядкованому йому ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_3. не перешкоджати робітникам
ТОВ „Севастопольмаринсервіс"
(далі-товариство) у демонтажі та перенесенні інженерних загороджень посту № 2, що знаходяться на причалі № 258 прибережної території Балаклавської
бухти, в бік філії заводу. Після чого, близько 13 години 30 хвилин силами вказаного товариства
були переміщені в бік філії інженерні загородження,
чим було зменшено територію філії заводу на 130
квадратних метрів.

16 серпня 2005 року ОСОБА_1,
зустрівшись з ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4., з метою отримання хабара за вчинені незаконні дії в
інтересах товариства, результатом якої стало збільшення території для здійснення господарської діяльності, повідомив, що
він повинен надати за це гроші. Розуміючи, що ОСОБА_1 являється посадовою особою Військової служби правопорядку, яка може
вплинути на організацію охорони філії заводу та несення служби силами
чергової зміни, ОСОБА_4 погодився надати ОСОБА_1 гроші в якості хабара за вчинення вищенаведених дій, та ввечері
17 серпня 2005 року, в приміщенні
кафе „Таверна-гавань" в місті Балаклаві через ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5, ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 конверт, в якому знаходилися
600 євро та 500 грн., що разом становило по курсу Національного банку України
4230 грн. 84 коп.

Крім того, 18 листопада 2005 року, близько 19 години, ОСОБА_1,
маючи намір шляхом обману отримати гроші від керівництва ТОВ
„Севастопольмаринсервіс", прибув на територію товариства в м. Балаклаві,
де зустрівся з заступником директора громадянкою ОСОБА_6. Враховуючи ту
обставину, що між вказаним товариством та філією заводу на протязі тривалого
часу в судовому порядку не вирішено питання щодо власності на територію та об'єкти,
які знаходяться на
побережжі Балаклавської бухти,

з

ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_6 про
існування вказівки від вищого командування про повернення
інженерних загороджень на 130 кв. метрів в бік товариства.
При цьому зазначив, що за сприяння в позитивному вирішенні питання та не
переміщення кордонів огородження, йому необхідно надати 1500 доларів США.

Враховуючи те,
що ОСОБА_1, як посадова особа органу Військової
служби правопорядку, може вплинути на позитивне вирішення питання щодо
подальшого здійснення господарської діяльності товариством на спірній території, а переміщення меж огорожі негативно вплине
на діяльність товариства, ОСОБА_6,
близько 16 години 23 листопада 2005 року, в
банкетному залі кафе „Таверна-гавань"
в м. Балаклаві, в присутності ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_4, передала ОСОБА_1 гроші в
розмірі 1500 доларів США, що становило по курсу Національного банку України 7575 грн., які ОСОБА_1 взяв та поклав до себе в
кишеню. При виході з кафе співробітниками правоохоронних органів у ОСОБА_1 були виявлені та вилучені
вказані гроші.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_1. вважає висновки суду 1-ї інстанції, викладені в вироку,
такими, що не відповідають фактичним обставинам
справи. Крім того, автор апеляції вважає, що в справі маються суттєві
порушення кримінально-процесуального закону і невірно застосований кримінальний закон. При цьому апелянт стверджує, що на досудовому слідстві та в суді не було отримано
будь-яких доказів щодо отримання ним
хабара 17 серпня 2005 року. Вирок в частині визнання апелянта
службовою особою не мотивований та постановлений без врахування конкретних обставин справи. Також апелянт стверджує, що судом 1-ї інстанції не були взяті до уваги покази
свідків ОСОБА_7. та ОСОБА_8, які на
його думку були послідовними та об'єктивними і підтверджували те, що близько 21
год. 17 серпня 2005 року він (ОСОБА_1) знаходився
в квартирі ОСОБА_8 і нікуди з неї не відлучався.

Апелянт зазначає
в скарзі, що з моменту його затримання й протягом досудового та судового
слідства він пояснював, що гроші в сумі 1500
доларів США він брав
в борг. Також підтвердженням того факту, що апелянт брав ці гроші в борг є
пояснення його дружини та покази свідка ОСОБА_9.

Автор апеляції також вважає, що він безпідставно засуджений за ч. 1 ст. 190 КК України пояснюючи це тим, що
зміст злочину „шахрайство" має певні ознаки,
які дають можливість відрізнити даний вид злочину від інших форм крадіжки. Крім того, в порушення ч. 6 п. "а" Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993 року „... суд не обмежив закінчене шахрайство
від посягання на нього. Суд повинен виходити з конкретних обставин справи і з'ясувати, чи мав винний реальну змогу розпоряджатися на свій розсуд чи користуватися отриманим
майном". Але ж отримавши гроші від ОСОБА_6 він
(ОСОБА_1) відразу був затриманий, а тому не мав реальної можливості використати їх на свій розсуд. Таким чином, апелянт
вважає, що навіть з цієї точки зору вирок підлягає
скасуванню.

4

В своїй апеляції
ОСОБА_1 також стверджує, що судом першої інстанції
були порушені вимоги КПК України, а саме, не виконані вимоги ст. 313 КПК України, тобто не оглянуті речові докази по справі.

Автор апеляції
також зазначає в ній, що він і під час досудового, і під час судового слідства
послідовно та впевнено роз'яснював і давав покази по всім фактам, пов'язаним з
пред'явленим йому обвинуваченням але, на його думку, суд 1-ї інстанції не
прийняв це до уваги.

В свою чергу, на
думку апелянта, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 під час
досудового і судового слідства давали свої покази крайнє непослідовно і з
явними розходженнями, але суд не звернув на це увагу.

В завершенні
скарги її автор просить вирок військового місцевого суду Севастопольського
гарнізону від 11 жовтня 2006 року стосовно
нього скасувати і постановити новий вирок, яким апелянта по обвинуваченню в
скоєні злочинів, передбачених ч. 1
ст. 368 і ч. 1 ст. 190 КК України
виправдати.

В апеляційному
поданні старший помічник військового прокурора Севастопольського гарнізону
майор юстиції МОСІЙЧУК І.Ю. вважає, що вирок військового місцевого суду
Севастопольського гарнізону від 11
жовтня 2006 року
підлягає відміні в зв'язку з тим, що необхідно застосувати до засудженого закон
про більш тяжкий злочин, за умови, що йому вже було пред'явлено обвинувачення у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 2
ст. 368 і ч. 1 ст. 402 КК України, від
якого ОСОБА_1. захищався в суді першої інстанції. Разом з тим, і в зв'язку з
необхідністю застосування більш суворого покарання та скасування
необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції по ч. 1 ст. 402 КК України.

Вина засудженого
ОСОБА_1 в інкримінованих йому досудовим слідством злочинах, на думку автора
апеляції, підтверджена сукупністю перевірених в судовому засіданні доказів.

В завершенні
апеляційного подання його автор просить вирок військового суду
Севастопольського гарнізону від 11
жовтня 2006 року
скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_1: за ст. 368 ч. 2 КК України до
семи років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов'язані з
організаційно-розпорядчою діяльністю з конфіскацією належного йому майна; за
ст. 402 ч. 1 КК України до
двох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 . остаточно
призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на сім років, з
позбавленням права займати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчою
діяльністю з конфіскацією належного йому майна. Крім того, у відповідності зі
ст. ст. 52, 54 КК
України застосувати до підсудного додаткове покарання у вигляді позбавлення
військового звання „підполковник".

5

Заслухавши
доповідача, виступи: засудженого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2
в підтримку апеляційної скарги, старшого
прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України
підполковника юстиції КУРАКІНА О.О., старшого помічника військової прокуратури
Севастопольського гарнізону майора юстиції МОСІЙЧУКА
І.Ю. в підтримку апеляційного подання, перевірив матеріали справи та обсудив доводи апеляцій,
військовий апеляційний суд приходить до наступного.

Ствердження засудженого ОСОБА_1 про незаконність його засудження судом 1-ї інстанції є безпідставними, оскільки
висновок у вироку суду 1-ї
інстанції про винуватість засудженого у вчиненні злочинів, передбачених ст.
ст. 368 ч. 1 та 190 ч. 1 КК України
відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на достатньо повно і
об'єктивно досліджених в судовому засіданні,
належним чином оцінених та наведених у вироку доказах, які зібрані по
справі.

В обґрунтування
висновку про винність засудженого ОСОБА_1 у вчиненні вищенаведених злочинів, на
думку суду регіону, обґрунтовано судом гарнізону покладені покази свідків:
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
які узгоджуються як між собою, так і з іншими зібраними по справі доказами, які в сукупності оцінені судом
гарнізону та покладені в обґрунтування обвинувального вироку.

Проаналізував матеріали кримінальної справи, підстав не довіряти показам
вказаним вище свідкам, які покладені судом гарнізону в обґрунтування висновку
суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненому, військовий апеляційний суд не
знаходить.

Всебічно дослідивши всі зібрані по справі докази, у тому числі і ті, які
ставляться під сумнів засудженим в обґрунтування доведеності його вини у скоєному,
а також ті які, на думку останнього, виправдовують його, суд 1-ї інстанції, на
думку апеляційного суду, прийшов до вірного висновку про винуватість
засудженого у вчиненому і дав, в супереч твердженням авторів апеляцій,
правильну юридичну оцінку діям ОСОБА_1, пов'язаним із отриманням останнім
хабара у розмірі 4230
грн. 84 коп. та заволодінням чужим
майном ( грошима у розмірі 1500 доларів США) шляхом обману, кваліфікував
їх відповідно за ст.ст. 368
ч. 1 та 190 ч. 1 КК України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б були підставою
для визнання висновків суду гарнізону про безпідставність засудження ОСОБА_1 за
вчинення вищевказаних злочинів, по справі не виявлено.

6

На
думку суду регіону, правильним є рішення суду 1-ї інстанції щодо
виправдання ОСОБА_1 за ст. 402
ч. 1 КК
України, оскільки ознаки даного злочину, як вірно зазначено у вироку суду, в
діях ОСОБА_1 відсутні, а також щодо
виключення із обвинувачення ОСОБА_1 епізодів отримання останнім від
ОСОБА_4 грошей 29 і 30 серпня 2005 року відповідно
у розмірах 500 та 700 доларів США за недоведеністю.

Покарання
засудженому ОСОБА_1, як вбачається з вироку, призначено з врахуванням особи
винного, обставин, які пом'якшують покарання, тобто у відповідності до вимог
ст. 65 КК
України, а тому апеляційний суд регіону
вважає можливим з ним погодитись.

На підставі
викладеного і керуючись ст. ст. 362
, 366 та 377 КПК
України, військовий апеляційний суд регіону,-

У ХВАЛИВ:

Вирок
військового місцевого суду Севастопольського гарнізону від 11 жовтня 2006 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а
його апеляційну скаргу та апеляційне подання старшого помічника військового
прокурора Севастопольського гарнізону майора юстиції МОСІЙЧУКА І.Ю. - без задоволення.