У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
за участю прокурора ОСОБА_12

розглянула в судовому засіданні 27 листопада 2014 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Сєверодонецького районного суду Луганської області від 25 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 17 січня 2014 року щодо ОСОБА_6

Цим вироком

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 15 і п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі, за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено довічне позбавлення волі. До ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання йому за місцем відбування покарання амбулаторної психіатричної допомоги.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 17 січня 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 16 червня 2012 року о 18 год., реалізуючи злочинний умисел, направлений на позбавлення життя з особливою жорстокістю своєї колишньої дівчини ОСОБА_7 із ревнощів, прибув до с. Синецький м. Сєверодонецька, де на ґрунтовій дорозі наздогнав останню, яка разом із своєю матір'ю ОСОБА_8 йшла у бік пляжу «Трикутник». Спровокувавши словесний конфлікт, ОСОБА_6 невстановленим слідством тупим предметом типа дубинки завдав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 удари по ногах, від яких вони впали на землю, після чого - не менш 10 ударів по тулубу та кінцівках кожній, спричинивши фізичний біль. Під час побиття у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на позбавлення життя з особливою жорстокістю двох осіб. Реалізуючи цей умисел, він дістав з рюкзака рідину швидкого спалахування, облив нею ОСОБА_8 та в присутності її дочки підпалив запальничкою. Після цього ОСОБА_6 облив рідиною швидкого спалахування ОСОБА_7 та в присутності її матері підпалив запальничкою, та вважаючи свої дії достатніми для реалізації свого злочинного умислу, втік з місця події.

Обливаючи одежу та тіла потерпілих рідиною швидкого спалахування, ОСОБА_6 усвідомлював, що своїми діями спричиняє їм особливий фізичний біль та страждання, від чого могла настати їх смерть, і бажав настання саме таких наслідків.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді опіку І-ІІ-ІІІ ступеня тулубу, обличчя, верхніх кінцівок 35 % поверхні тіла (ІІІ ступеня - 20 %), опікового шоку тяжкого ступеня, опікової токсемії, септикотоксемії. Потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді опікових поранень обличчя, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, слизової оболонки очей, верхніх дихальних шляхів ІІ-ІІІ ступеня до 70 % поверхні тіла, що ускладнилось двосторонньою гнійною пневмонією. Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості злочинів та особі засудженого внаслідок суворості. Указує, що судом не мотивовано необхідність застосування у даному випадку покарання саме у виді довічного позбавлення волі замість позбавлення волі на певний строк. Зазначає, що судом не враховано належним чином психічний стан ОСОБА_6 під час вчинення злочинів і причини виникнення такого стану, а саме поведінку потерпілої ОСОБА_7, яка розірвала з ним особисті відносини. Вважає, що судом не взято до уваги щире каяття засудженого, те, що він раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Стверджує, що ОСОБА_6 не відшкодував шкоду, оскільки потерпіла не заявляла цивільного позову. Просить змінити судові рішення та призначити ОСОБА_6 покарання 15 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Відповідно до висновків стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи № 216 від 16.08.2012 року, проведеної Луганською обласною клінічною психологічною лікарнею, та стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 158 від 22.08.2013 року, проведеної Дніпропетровською обласною клінічною психологічною лікарнею, дані яких узгоджуються між собою, ОСОБА_6 будь-яким хронічним душевним захворюванням, слабоумством або іншим хворобливим станом психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і на час проведення експертиз не страждає. В період інкримінованого йому діяння у ОСОБА_6 були наявні клінічні ознаки органічного розладу особистості в стадії декомпенсації гіпопсихотичного рівня - різке загострення особистісних особливостей з приєднанням виражених невротичних розладів і надцінних ідей ревнощів. Виявлено комплекс психопатологічних розладів - гротескно загострені характерологічні особливості, афективна логіка, зниження інтелектуального та вольового контролю, значне ослаблення критичності до своїх поступків та інше. Емоціональний стан, в якому перебував ОСОБА_6 в момент інкримінованого йому діяння, не може бути кваліфіковано як фізіологічний афект, оскільки його виникнення і наступне розвинення має якісно інший, ніж у фізіологічного афекту, характер. Пояснення ОСОБА_6 про випадання з пам'яті кульмінаційного періоду часу (близько 5-6 годин), коли ним було вчинено інкриміновані діяння, не мають хворобливого характеру, не вписуються в картину фізіологічного афекту або іншого значно вираженого емоційного стану, що проявляється в межах нормального функціонування психіки особи, а в момент проведення експертизи № 158 являються проявою захисної позиції в суб'єктивно складній судово-слідчій ситуації.

Суд при призначенні ОСОБА_6 покарання взяв до уваги його психічний стан та обґрунтовано визнав пом'якшуючою покарання обставиною вчинення злочину у стані обмеженої осудності. Також суд застосував до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді надання йому за місцем відбування покарання амбулаторної психіатричної допомоги.

Обтяжуючою покарання обставиною суд визнав тяжкі наслідки вчиненого злочину, зокрема, щодо потерпілої ОСОБА_8, яка під час замаху на її убивство отримала тяжкі тілесні ушкодження - опік І-ІІ-ІІІ ступеня 35 % тулубу, обличчя, верхніх кінцівок. При цьому суд правильно виключив пред'явлену ОСОБА_6 досудовим слідством обставину, що обтяжує покарання - вчинення вбивства з особливою жорстокістю, оскільки зазначена обставина є кваліфікуючою за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Також суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є особливо тяжкими, обставини справи та дані про особу засудженого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризувався позитивно, не працював, вину визнав частково, у вчиненому розкаявся, заподіяну шкоду не відшкодував. Суд врахував і думку потерпілої ОСОБА_8, яка просила призначити максимально суворе покарання.

Враховуючи конкретні обставини справи та характер вчинених злочинів, які свідчать про виключну соціальну небезпеку ОСОБА_6, суд не знайшов належних підстав для призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та прийняв законне й обґрунтоване рішення про необхідність застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, мотивувавши належним чином у вироку своє рішення, з яким погоджується й колегія суддів.

Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Наведені захисником в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Підстав для скасування чи зміни судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сєвєродонецького районного суду Луганської області від 25 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 17 січня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_10 ОСОБА_9 ОСОБА_11