АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, на 5 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- потерпілої ОСОБА_9 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- законного представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.;

- Черкаської міської ради - 448,18 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 19 червня 2014 року близько 17 години, знаходячись біля будинку №73 по вул. Гагаріна в м.Черкаси, вчинив хуліганські дії, що грубо порушують громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, які супроводжувались особливою зухвалістю та виразилися в тому, що ОСОБА_7 використавши незначний привід, після того, як ОСОБА_9 зробила йому зауваження з приводу того, що останній вигулює собаку без намордника, умисно, безпідставно наніс їй близько п`яти ударів ногами по лівій нозі та нацькував на неї свою собаку, яка покусала її за гомілку лівої ноги, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_7 , 07 вересня 2014 року близько 18 години, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , вчинив хуліганські дії, що грубо порушують громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, які супроводжувались особливою зухвалістю та виразилися в тому, що він використавши незначний привід, умисно, безпідставно наніс малолітньому ОСОБА_11 , 2006 року народження, один удар ногою в область грудної клітки ззаду, та два удари кулаками рук в область живота, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати в зв`язку з порушенням норм процесуального права та його права на захист, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із передачею на поруки трудовому колективу.

На вказану апеляційну скаргу законний представник потерпілого подала заперечення.

В змінах до апеляції обвинувчений ОСОБА_7 просив звільнити його від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст. 46 КК України в зв`язку з примиренням з потерпілими, закривши провадження у справі, оскільки він вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, вину визнав, повністю відшкодував потерпілим збитки, щиро розкаявся .

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали зміни до апеляції та просили звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України; думку потерпілої ОСОБА_9 та законного представника потерпілого ОСОБА_10 , які з ними погодились; думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції обвинуваченого зі змінами; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає повністю.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах досліджених судом, та ніким не оспорюється.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані, що характеризують особу винного, який раніше не судимий, з врахуванням обставин, що обтяжують покарання: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції кримінального закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ст.76 КК України, враховуючи встановлені по справі та наведені у вироку позитивно характеризуючі обвинуваченого дані, та те, що він є несудимим.

Доводи обвинуваченого про можливість звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялась, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи, організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, тобто умовами для передачі на поруки є клопотання колективу підприємства, вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості та щире каяття особи.

Під час апеляційного розгляду судом встановлено, що ОСОБА_7 хоча і вчинив злочин невеликої тяжкості, однак самого клопотання про передачу на поруки трудового колективу ПАТ «Експоінвест», який погодився взяти його на поруки ( про що він зазначив в своїй апеляційній скарзі), до суду не подав.

Як пояснив в апеляційному суді обвинувачений, він близько року після звільнення з попередньої роботи ніде не працював. Згідно наказу № 32 від 05.05.15 р., який він надав під час апеляційного розгляду даної справи, він прийнятий на роботу охоронником «Багатогалузевого об`єднання інтербуд» Української Спілки ветеранів Афганістану.

Колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення і зміни до апеляції обвинуваченого в яких він просить звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, на підставі ст. 46 КК України в зв`язку з примиренням з потерпілими, оскільки хоча він і відшкодував потерпілим завдані злочином збитки (під час апеляційного розгляду), але його протиправними злочинними діями було заподіяно шкоду в першу чергу суспільним відносинам щодо забезпечення громадського порядку, встановленим державою, і лише в другу чергу здоров`ю потерпілих, тобто є два об`єкти посягання щодо яких було вчинено злочин і суд не має права закрити відповідно до ст. 46 КК України кримінальне провадження за ч.1 ст. 296 КК України щодо такого об`єкту злочину - як громадський порядок.

Колегія суддів вважає, що відшкодування збитків потерпілим лише на стадії апеляційного розгляду, як і повне визнання обвинуваченим своєї вини на даній стадії процесу, не може свідчити про його щире каяття у вчиненому, оскільки злочини ним були скоєні з особливою зухвалістю та щодо малолітнього потерпілого.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вже вчиняв злочин за ч.1 ст. 296 КК України, провадження по справі було 29.04.2014 р. закрито Соснівським райсудом м. Черкаси ( а.с. 67 м.п.), але належних висновків обвинувачений не зробив та знову вчинив два епізоди аналогічних злочинів, тому на думку колегії суддів обране ОСОБА_7 районним судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а твердження апелянта про надмірну його суворість безпідставне.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :