Дата документу Справа № 336/763/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1081/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.03.2015 року ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він будучи раніше засудженим за скоєння крадіжки чужого майна, судимість за яке не було знято і не погашено в установленому законом порядку, 20.01.2015 року приблизно о 07.00 год. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, діючи повторно, переліз через паркан і, тим самим, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_8 на праві власності, де шляхом вільного доступу через незачинені двері проник до господарського приміщення (сараю) та таємно викрав звідти належні ОСОБА_8

· велосипед «Stalker Huffy» вартістю 1695,6 грн.;

· 50 кг. цукру вартістю 387 грн.

Крім того, на самому подвір`ї вказаного домоволодіння ОСОБА_7 шляхом вільного доступу таємно викрав належні ОСОБА_8

- дитячий велосипед «BenTucker» вартістю 1933,9 грн.;

- болгарку «Фиолен МШУЗ-11-150» вартістю 669,9 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4684,4 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в приміщення та сховище, вчинене повторно.

Йому призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Термін відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 20.01.2015 року.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, з огляду вчинення ОСОБА_7 тяжкого злочину, вважав призначене покарання таким, що не відповідає тяжкості скоєного діяння і особі обвинуваченого, який скоїв даний злочин через невеликий проміжок часу від дня свого звільнення з місць позбавлення волі. На переконання обвинувачення суд безпідставно застосував при призначенні покарання ОСОБА_7 положення ст.69 КК і, тим самим, призначив незаконне покарання, внаслідок його м`якості. В зв`язку з чим, прокурор вимагав скасувати вирок в цій частині і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора, обвинуваченого, який заперечив проти доводів апеляційної скарги і її вимог та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок суду без змін.
Так, визначаючи ОСОБА_7 вид, міру і спосіб відбування покарання, суд першої інстанції керувався ст.65 КК і врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, вину особи та обставини, що пом`якшують його покарання.

Прийнявши до уваги, що вчинений ОСОБА_7 злочин з огляду на положення ст.12 КК віднесено до категорії тяжких, а також те, що вказане кримінальне діяння вчинено обвинуваченим лише через 39 днів після звільнення з місць позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства в місцях позбавлення волі.

Таким чином, заперечення прокурора, про те, що призначений вид і спосіб відбування покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого є безпідставним.

Вирішуючи питання про обґрунтованість призначення ОСОБА_7 районним судом покарання із застосуванням положень ст.69 КК, судова колегія виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину, щиро розкаявся, потерпілий не вимагав суворого покарання обвинуваченого, зваживши на те, що у справі не настало жодних негативних наслідків від вчинення даного кримінального правопорушення, з огляду на невелику вартість викраденого майна, суд обґрунтовано застосував при призначенні покарання положення ст.69 КК, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті. Заперечення прокурора про відсутність у справі двох пом`якшувальних обставин не відповідає дійсності.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що за час перебування ОСОБА_7 під вартою через гангренозне ураження його лівої нижньої кінцівки обвинуваченому було видалено пальці лівої ноги. Тим самим, перебуваючи в слідчому ізоляторі ОСОБА_7 фактично став інвалідом, що також не може не позначитись на вирішенні питання про пом`якшення йому покарання.

На глибоке переконання судової колегії призначений районним судом розмір покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання.

Судова колегія розцінює вимогу прокурора призначити винній особі 3 роки позбавлення волі за крадіжку двох бувших у використанні велосипедів, шліфувальної машинки і лантуха цукру та ще й за умови їх повернення абсолютно негуманною і несправедливою.

Таким чином, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Вони не впливають на правильність ухваленого судом рішення щодо правильності призначеного ОСОБА_7 покарання. Порушень вимог кримінального і кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку суду, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання її повного тексту.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4