Справа № 183/140/15
№ 1-кп/183/154/15
В И Р О К
іменем України
03.02.2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, раніше не судимого, старшого солдата військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у військовій частині НОМЕР_1 (яка дислокується у АДРЕСА_2 ).

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
14 жовтня 2013 року наказом №212 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду старшого навідника оператора.

У подальшому наказом №185ПМ від 16.10.2013 року командира військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_4 присвоєно військове звання старший солдат та призначено на посаду - снайпера першого взводу снайперів роти снайперів.

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

21 листопада 2014 року так і в подальшому старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 під час мобілізації на особливий період, умисно, не з`явився вчасно на службу до Військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд у м. Дніпропетровськ, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

8 січня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, у період з 21 листопада 2014 року по 8 січня 2015 року, старший солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувальний акт надійшов до Новомосковського міськрайонного суду з угодою про визнання винуватості, відповідно до якої під час досудового розслідування підозрюваний повністю визнав свою вину у вчиненому правопорушенні, взяв зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального правопорушення, прокурор та підозрюваний узгодили покарання обвинуваченому з застосуванням ст. 60,69 КК України у виді арешту.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого між ними покарання.

У обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до п.1 ч.1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання суд вважає за необхідне призначити узгоджену між сторонами міру покарання.

При цьому суд враховує, що обвинувачений раніше не був судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, приймав участь у антитерористичній операції на території Луганської та Донецької області, скоїв злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Обставиною, що пом`якшує покарання визнається щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, тому з урахуванням визнання вини обвинуваченим, суд вважає за можливе призначити йому покарання з застосуванням ст.ст. 60,69 КК України.

При вирішенні питання про обрання до обвинуваченого запобіжного заходу, суд, виходячи з положень ст.ст. 177, 178 КПК України, враховує наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, та вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений, усвідомлюючи призначену йому реальну міру покарання у вигляді арешту, може перешкоджати виконанню вироку шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14 січня 2015 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та ОСОБА_4 .

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 407 КК України з застосуванням ст.ст. 60,69 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 відраховувати з моменту його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили обрати до ОСОБА_4 запобіжний у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту з зали суду негайно.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1