Справа № 130/3124/14-к
Провадження №11-кп/772/336/2015 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Апеляційного суду Вінницької області

в складі:

головуючого судді : ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря : ОСОБА_5

розглянув «07» квітня 2015 року у закритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 11-кп/772/336/2015, внесене до ЄРДР за № 0000371 від 13.05.2014, за обвинуваченням,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, громадянина України, з початковою загальною освітою, жителя АДРЕСА_1 , учня 9 класу Станіславчицької ЗОШ І-ІІІ ступенів, раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 125 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора : ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

законного представника

малолітньої потерпілої: ОСОБА_10 ,

захисника: ОСОБА_11 ,

представника служби у справах

дітей Жмеринської РДА: ОСОБА_12

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2015 р.,

В с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_13 та законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять винести ухвалу, якою змінити вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року, а саме, на підставі ст. 69 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 125 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 156 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 125 КК України призначено покарання у виді арешту строком на один місяць.

За ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 відраховується з часу його затримання.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що 13 травня 2014 року в період часу з 11 годин 30 хвилин до 12 години 00 хвилин, перебуваючи у власному будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , вчинив розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та умисно заподіяв останній тілесні ушкодження.

Так, малолітня ОСОБА_14 , перебуваючи у вищевказаному будинку, підійшла до дивану, на якому в той час лежав обвинувачений ОСОБА_6 , де зняла із себе колготки разом із плавками, оголивши при цьому свої статеві органи, після чого залізла на диван, де перебував обвинувачений ОСОБА_6 .

В цей час обвинувачений ОСОБА_6 відчув статеве збудження, достеменно знаючи, що ОСОБА_14 є малолітньою, та користуючись безпорадним станом малолітньої ОСОБА_14 , неможливістю чинити останній опір, з метою задоволення статевої пристрасті, порушуючи нормальний розвиток малолітньої, яка внаслідок свого малолітства не інформована щодо сутності статевих відносин між жінкою та чоловіком та не усвідомлювала і не розуміла характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій, використовуючи таким чином її безпорадний стан і не можливість чинити опір, умисно, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи їх вчинення, спустив з себе штани та спідню білизну, оголивши таким чином свій статевий орган, який на той час був у збудженому стані.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_6 почав здійснювати дії, спрямовані на розбещення малолітньої ОСОБА_14 , а саме умисно, спільно з останньою почав імітувати рухи у вигляді проведення статевого акту. Під час здійснення вказаних розпусний дій обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в емоційно - збудженому стані, умисно, усвідомлюючи свою фізичну перевагу над потерпілою, шляхом нажиму (натиску) своїм статевим прутнем у збудженому стані на статеві органи малолітньої ОСОБА_14 , завдаючи при цьому їй фізичного болю спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 61 від 30.05.2014 року у малолітньої ОСОБА_14 виявлено розрив промежини, який виник від дії тупого твердого предмету, до яких належить і палець руки чи прутень в напруженому стані, можливо і 13.05.2014 року та відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Подана апеляційна скарга мотивована тим, що обвинувачений ОСОБА_6 та законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 вважають, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, а тому в цій частині вирок підлягає зміні, шляхом призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання. Вважають, що судом першої інстанції хоча і були зазначені такі пом`якшуючі обставини, як каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, вчинення злочину неповнолітнім, однак суд першої інстанції не прийняв їх до уваги при обранні виду та міри покарання.

Крім того, вважають що відсутність саме всебічного та об`єктивного розгляду обставин події зумовило призначення занадто суворої міри покарання у виді 5-ти років позбавлення волі і не дало можливості суду застосувати без будь-якої мотивації норми права закріпленої у ст. 69 КК України.

Мотивуючи свої доводи, обвинувачений та його законний представник у апеляційній скарзі зазначає, що судом не було враховано те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та навчання, позитивно характеризується, однак не надано жодної мотивації чому виправлення обвинуваченого може відбуватися лише в місцях позбавлення волі та повної ізоляції від суспільства.

Крім того, обставиною, яка має значення для вирішення питання про його покарання є наявність того факту, що здоров`ю потерпілої не були спричинені невідворотні наслідки. Нанесені легкі тілесні ушкодження потерпілій дозволили їй взагалі не перебувати на стаціонарному лікуванні.

Окрім наведеного, обвинувачений та його законний представник зазначають те, що судом першої інстанції було залишено поза увагою прохання захисника про застосування ст. 69 КК України, а саме про призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкціями ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 125 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Вважають, що судом першої інстанції при призначенні виду та міри покарання врахована лише думка 6-річної дівчинки, яка в силу свого малого життєвого досвіду та вікових особливостей не може розуміти зміст висловленої нею думки.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_9 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , яка просила вирок скасувати та вважала призначене судом першої інстанції покарання суворим та несправедливим, таким що не вмотивоване, законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на залишенні вироку суду першої інстанції без змін та пояснила, що переживає за безпеку своєї доньки, яка налякана після вчинення відносно неї злочину, боїться ОСОБА_6 з яким проживає по сусідству та буде навчатися у одній школі з ним, прокурора ОСОБА_7 , який не вбачав підстав для зміни оскаржуваного вироку, а також зазначив те, що шкода не відшкодована, обвинувачений відмовився від дачі показів, що ставить під сумнів щирість каяття, представника служби у справах дітей Жмеринської РДА ОСОБА_12 , яка просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи зазначені у апеляційній скарзі, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог зазначених у поданій апеляційній скарзі виходячи з наступних підстав.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вчиненні, щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_14 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 125 КК України вірно та не оспорюються у поданій апеляційній скарзі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність обґрунтованого визначення розміру та виду покарання, про які йдеться мова у апеляційній скарзі апеляційним судом вважаются безпідставними, надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, під час визначення виду та розміру покарання обвинуваченому неповнолітньому ОСОБА_6 , судом першої інстанції було взято до уваги та враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та злочином невеликої тяжкості, особу неповнолітнього обвинуваченого, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку, стан здоров`я.

Крім того, було взято до уваги те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, вперше вчинив злочин у неповнолітньому віці, проживає з матір`ю, двома сестрами та братом без батька, який помер, вихованням сина займається мати, в загальному стан здоров`я неповнолітнього обвинуваченого задовільний, останній позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, на обліку в психіатра та на обліку в наркокабінеті Жмеринської ЦРЛ не значиться, крім того до уваги було взято те, що обвинувачений та його законний представник просили вибачення у законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_14 - ОСОБА_10 та відшкодували матеріальну та частково моральну шкоду.

Зазначені вище обставини судом першої інстанції були віднесені до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом першої інстанції встановлені не були.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, думку малолітньої потерпілої ОСОБА_14 , висловленої під час судового розгляду судом першої інстанції в якій остання просила суд позбавити волі обвинуваченого, думку її законного представника ОСОБА_10 , яка пояснила, що переживає за безпеку своєї доньки, яка налякана після вчинення відносно неї злочину, боїться ОСОБА_6 з яким проживає по сусідству та буде навчатися у одній школі з ним, наполягала на позбавленні волі ОСОБА_6 , відсутність обтяжуючих обставин та зазначених судом пом`якшуючих обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку призначивши покарання обвинуваченому неповнолітньому ОСОБА_6 саме у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 125 КК України, визначивши його у межах найнижчої межі, установленої у санкції ст. 156 ч. 2 КК України.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинуваченому неповнолітньому ОСОБА_6 , який вчинив злочин, має бути призначене покарання пов`язане з позбавленням волі, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України апеляційний суд не вбачає. За відсутності інших підстав для зміни судового рішення першої інстанції у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Судді:

З оригіналом згідно

07 квітня 2015 рокум. Вінниця