ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9

суддів ОСОБА_10 ОСОБА_11

за участю прокурора ОСОБА_12

виправданого ОСОБА_1,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 25 червня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2

За вказаним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

раніше не судимого, та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України,

раніше не судимого,

виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України від 2011 року) за відсутністю події злочину.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок залишено без зміни.

Як убачається з матеріалів справи, органами досудового слідства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачувалися у вчиненні злочину за таких обставин.

ОСОБА_1, обіймаючи посаду начальника митного поста «Азов - порт» Східної митниці та ОСОБА_2, обіймаючи посаду заступника начальника цього поста, маючи спеціальне звання «Радник митної служби 1 рангу» і будучи посадовими особами, які займають відповідальне становище, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, 06 липня 2011 року приблизно о 17:00 год. у приміщенні службового кабінету ОСОБА_1, розташованого за адресою: пл. Морвокзалу, 1, у м. Маріуполь, через ОСОБА_3 одержали хабар у сумі 15000 грн від директора ТОВ «Ольга-1» ОСОБА_4, що здійснює зовнішньоекономічну діяльність, пов'язану з переміщенням товарів через митний кордон України, за швидке та безперешкодне проведення митного оформлення вантажів, що переміщуються товариством, пов'язаний з його вимаганням шляхом повідомлення ОСОБА_4 про можливість вчинення дій, які могли б спричинити шкоду правам і законним інтересам ТОВ «Ольга-1» у вигляді тривалого проведення митного оформлення із проведенням додаткових форм митного контролю.

Виправдовуючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (у редакції Закону України 2011 року), суд дійшов висновку про безпідставність висунутого їм обвинувачення за епізодом отримання 06 липня 2011 року хабара від ОСОБА_4 За результатами перевірки наявних у справі доказів у сукупності, суд не встановив обставин, які підлягають доведенню, на підтвердження вчинення ними злочину.

На обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що органами досудового слідства в основу доведення винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину було покладено, зокрема, показання ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які вони надавали у ході допиту як свідків на досудовому слідстві.

Однак, будучи допитаними у судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовились від дачі показань, пославшись на положення ст. 63 Конституції України, якою передбачено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Одночасно суд врахував, що положеннями ст. 306 КПК України 1960 року передбачено вичерпний перелік підстав для оголошення у судовому засіданні показань свідків, наданих ними на досудовому слідстві, і відмова від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України до таких підстав не належить. У зв'язку з цим показання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на досудовому слідстві до уваги не брались.

Водночас, судом було проаналізовано інші докази, покладені органами досудового розслідування в основу обвинувачення, зокрема, протоколи огляду деталізації телефонних дзвінків між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, протоколу обшуку від 10 серпня 2011 року, проведеного у приміщенні ТОВ «Ольга-1», протоколів обшуків за місцем проживання та роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2, речові докази - відеозаписи від 04 липня та 06 липня 2011 року, що велись при проведенні оперативно-розшукових заходів у службовому кабінеті ОСОБА_1 та були приєднані до справи як речові докази після проведення 02 серпня 2011 року виїмки матеріалів оперативно-розшукової діяльності у Маріупольському ВБОЗ УБОЗ ГУМВС України в Донецькій області, висновок судово-криміналістичної експертизи відеозапису №50 від 22 листопада 2011 року.

За результатами їх оцінки суд указав, що 04 липня 2011 року о 12:02 год. між телефонними номерами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зафіксовано з'єднання, що тривало 0 с, що виключає можливість пред'явлення ОСОБА_2 якої-небудь вимоги до останньої. При цьому на підставі відеозапису від 04 липня 2011 року суд зробив висновок, що у будучи присутнім у кабінеті ОСОБА_1, ОСОБА_2 під час телефонної розмови із жінкою, яку він називав ОСОБА_4, запитував її чи можливо до неї підійти та повідомив про свою відсутність наступного дня. Одночасно ніякої інформації, яка б стосувалась отримання від цієї особи хабара чи його вимагання не висловлював. З відеозапису від 06 липня 2011 року суд установив, що до кабінету ОСОБА_1 зайшла жінка, обличчя якої не було видно та передала йому папку з проханням переглянути документи, і на запитання ОСОБА_1 уточнила, що документи на англійській мові.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що сукупність доказів, пред'явлених стороною обвинувачення, не підтверджує факт отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попередньо змовою групою осіб хабара у сумі 15 000 грн від ОСОБА_4, поєднаного з його вимаганням. Установлені фактичні дані стали підставою для виправдання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю події злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (у редакції Закону України від 2011 року).

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону.

На думку прокурора, суд першої інстанції безпідставно прийняв відмову свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від дачі показань про відомі їм обставини справи, не врахувавши вимоги ч. 1 ст. 70 КПК України 1960 року. При цьому зазначає, що інтереси цих свідків всупереч ч. 5 ст. 61 КПК України 1960 року представляв один захисник. Вважає безпідставними відмову суду у задоволенні клопотання прокурора про дослідження показань вказаних свідків, наданих на досудовому слідстві, у порядку ст. 306 КПК України 1960 року, а також відмову про надання судового доручення. Зазначає про порушення судом вимог статей 323, 327, 334 КПК України 1960 року, а також відсутність обґрунтованих мотивів для виключення із обвинувачення ОСОБА_2 ознаки повторності. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 червня 2013 року, яким ОСОБА_1 було засуджено у тому числі за епізодом отримання хабара від ОСОБА_4, скасовано у зв'язку з незаконним виправданням ОСОБА_2, а не у зв'язку з незаконним засудженням ОСОБА_1, зі сторони якого апеляцій не надходило. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки у ній не наведено докладних мотивів для залишення апеляції прокурора без задоволення.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 та захисник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 стверджують про безпідставність доводів прокурора та просять судові рішення щодо них залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, який заперечив проти доводів прокурора та просив судові рішення щодо нього залишити без зміни, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

При перевірці матеріалів справи касаційним судом установлено, що суд першої інстанції повно, всебічно, неупереджено та об'єктивно, дотримуючись вимог кримінально-процесуального закону, дослідив наявні у справі докази у сукупності та дійшов правильного висновку про відсутність події злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України 2011 року). Висновки місцевого суду, у тому числі щодо оцінки доказів, належним чином обґрунтовані, мотивувальна частина вироку за змістом відповідає вимогам статей 323, 324 КПК України 1960 року.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і в сукупності, суд встановив, що достатніх та допустимих доказів про наявність події злочину стороною обвинувачення суду надано не було, а можливість збирання доказів по справі вичерпана.

З матеріалів справи убачається, що в основу пред'явленого обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було покладено, зокрема, такі докази: протоколи виїмки від 02 серпня 2011 року, огляду від 05 серпня 2011 року, огляду деталізації телефонних дзвінків ОСОБА_1 та ОСОБА_2, речові докази - відеозаписи від 04 липня та 06 липня 2011 року, проведені у службовому кабінеті ОСОБА_1, висновок судово-криміналістичної експертизи відеозапису від 22 листопада 2011 року, протоколи обшуку від 12 липня 2011 року, проведеному у службових кабінетах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, обшуку від 09 листопада 2011 року за їх місцем проживання, обшуку від 10 серпня 2011 року у приміщенні ТОВ «Ольга-1».

За результатами їх оцінки, суд установив, що тривалість з'єднання між абонентами під номерами телефонів, належних ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що відбулося 04 липня 2011 року, становила 0 с, що фактично унеможливлює пред'явлення ОСОБА_2 якої-небудь вимоги до останньої. Водночас, хоча ОСОБА_2 і мав у кабінеті ОСОБА_1 телефонну розмову з жінкою, до якої він звертався на ім'я «ОСОБА_4», однак якої-небудь інформації з приводу грошових коштів ним не висловлено не було. З відеозапису від 06 липня 2011 року суд також установив, що до кабінету ОСОБА_1 заходила жінка, обличчя якої не було видно та передала йому папку з проханням подивитись документи, і на запитання ОСОБА_1 уточнила, що документи на англійській мові. При цьому, як установив суд, дослідивши усі докази, інших обставин, зокрема, місцезнаходження цієї папки, її вмісту при проведенні слідчих дій виявлено не було.

При обґрунтуванні свого висновку про відсутність події злочину, судом також було враховано відмову свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судовому засіданні від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України.

За встановлених фактичних обставин справи суд правильно виправдав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за епізодом отримання хабара від ОСОБА_4 06 липня 2011 року за відсутністю події злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (у редакції Закону України 2011 року).

Посилання у касаційній скарзі прокурора на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону при дослідженні показань свідків, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, не ґрунтуються на матеріалах справи.

На думку колегії суддів, суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи прокурора про необхідність оголошення показань, наданих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на досудовому слідстві, не встановивши підстав для їх оголошення, передбачених положеннями ст. 306 КПК України 1960 року.

Так, з матеріалів справи видно, що вказані свідки, скориставшись правом, визначеним ст. 63 Конституції України, у судовому засіданні відмовились надавати пояснення стосовно себе, членів сім'ї та близьких родичів. Така відмова обґрунтовано прийнята судом, оскільки показання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про обставини обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у отриманні хабара від ОСОБА_4 є такими, що безпосередньо стосуються їх інтересів та фактично можуть бути підставою для вирішення питання про притягнення останніх до кримінальної відповідальності у встановленому законом порядку. Таким чином, доводи прокурора про те, що суд неправомірно прийняв відмову указаних свідків від надання показань є непереконливими.

Водночас судом дотримано вимоги ч. 5 ст. 61 КПК України 1960 року щодо неможливості участі одного захисника у двох свідків, оскільки як видно із протоколу судового засідання, після допиту ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_8, зазначені положення законодавства було роз'яснено свідку ОСОБА_3, яка у свою чергу відмовилась від захисника, і ця відмова була прийнята судом, а в подальшому вона висловлювала свою позицію без участі захисника.

Клопотання прокурора про надання доручення органу досудового розслідування про проведення слідчих дій, заявлене у судовому засіданні 21 листопада 2013 року після відмови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від надання показань, вирішено з дотриманням вимог ст. 315-1 КПК України 1960 року кримінально-процесуального закону, та з урахуванням принципів змагальності і диспозитивності при розгляді справи, про що у судовому рішенні наведені переконливі підстави визнання клопотання необґрунтованим.

З матеріалів справи також убачається, що при новому розгляді справи щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за епізодом щодо ОСОБА_4, судом першої інстанції повною мірою виконані вказівки, викладені в ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 10 вересня 2013 року, якою скасовано вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 червня 2013 року як в частині виправдання ОСОБА_2, так і в частині засудження ОСОБА_1 за вказаним епізодом, а справу направлено на новий розгляд для усунення сумнівів щодо доведеності їх вини чи невинуватості.

Твердження прокурора про безпідставне виключення ознаки повторності із обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказані особи були виправдані у вчиненні злочину, а пред'явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження у повному обсязі.

Наведені у касаційній скарзі прокурора доводи щодо необґрунтованості вироку суду, які за змістом переважно є аналогічними доводам його апеляції, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог ст. 377 КПК України 1960 року обґрунтовано визнав їх безпідставними з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Переконливих доводів про необ'єктивний або незаконний розгляд справи судом апеляційної інстанції у касаційній скарзі прокурора не зазначено.

Даних, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, що є підставою для скасування судових рішень, а також істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути справу і постановити законні та обґрунтовані судові рішення, за результатами перевірки матеріалів справи не встановлено.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року , пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України , колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11