Єдиний унікальний номер 725/6304/14-к
Номер провадження 1-кп/725/259/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2014 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці
в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження за № 0000086 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.402 та ч.2 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в умисному невиконанні наказу командира військової частини та самовільному залишенні військової частини, яке вчинив при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період і проходячи військову службу на посаді командира 3 відділення 2 взводу 2 роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», у порушення вимог ст.ст.11, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 №01 від 30 червня 2014 року він зобов`язаний 1 липня 2014 року вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби, а також будучи повідомленим про відповідальність за відмову виконати наказ та не вчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, умисно не виконав зазначений вище наказ та, у подальшому, без поважних причин 1 липня 2014 року до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу, тобто злочин, передбачений ст. 402 ч. 1 КК України.
Окрім того, командир 3 відділення 2 взводу 2 роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, мобілізованим на особливий період, у порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України 7 липня 2014 року, маючи на меті тимчасово ухилитись від військової служби, умисно, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув за місцем постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 26 липня 2014 року, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто злочин, передбачений ст. 407 ч. 2 КК України.
31 жовтня 2014 року між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.
За умовами даної угоди підозрюваний ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у в обсязі підозри у судовому провадженні.
Крім цього, при укладенні угоди враховано, що ОСОБА_5 вину в обсязі пред`явленої підозри визнав повністю, у вчиненому щиро кається, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, бажає проходити військову службу та сумлінно виконувати накази командування військової частини, що є пом`якшуючими обставинами.
Враховуючи всі обставини справи, особу винного, наявність зазначених вище кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.402 КК України, на підставі ст.58 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави; за ч.2 ст.407 КК України у виді 6 (шести) місяців службового обмеження з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави.
Сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ч.4 ст.394 та ч.3 ст.424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.
Підозрюваному відомо і зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.476 КПК України за наслідком невиконання даної угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.
Підозрюваному відомо і зрозуміло, що умисне невиконання даної угоди про визнання винуватості є підставою для його притягнення до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.
У судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_4 підтримали угоду про визнання винуватості від 31.10.2014 року та просили суд її затвердити.
Заслухавши думку учасників процесу з приводу затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку ОСОБА_4 , перевіривши угоду на відповідність вимогам ст.ст.472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.
Так, відповідно до вимог п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Як було встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.402 КК України та ч.2 ст.407 КК України, тобто за умисне невиконання наказу та самовільне залишення військової частини.
Враховуючи норму ст.12 КК України, злочини, передбачені ч.1 ст.402 КК України та ч.2 ст.407 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст.314,376,468-470,475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду укладену 31 жовтня 2014 року між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 про визнання винуватості.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.402 КК України та ч.2 ст.407 КК України і за їх вчинення призначити йому, узгоджену сторонами угоди міру покарання:
· за ч.1 ст.402 КК України на підставі ст.58 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави;
· за ч.2 ст.407 КК України у виді 6 (шести) місяців службового обмеження з відрахуванням 10% грошового забезпечення у дохід держави.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням 10 % грошового забезпечення у дохід держави.
На вирок може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_6