УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/1031/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.170 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
Органами досудового розслідування встановлено, що 23.05.2014 року близько 13 год. 20 хв. працівником ДПС ВДАІ УМВС України ОСОБА_8 під час несення служби зупинено автомобіль марки «BMW» моделі «525» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов автомобіля № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 . В ході огляду даного транспортного засобу співробітниками ДАЇ встановлено, що автомобіль з кузовом № НОМЕР_2 на території України не значиться, та те, що д.н.з. НОМЕР_1 в національній базі не значиться.
За вищевказаним фактом 25.05.2014 року слідчим СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_9 внесено відомості до ЄРДР за ознаками складу злочину, передбаченого ст.290 КК України.
Під час досудового розслідування направлено запит до УДАЇ в Житомирській області з метою встановлення реєстрації транспортного засобу, але відповідно до листа УДАЇ, вказаний транспортний засіб серед зареєстрованих на території України не значиться.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказаний транспортний засіб.
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира задоволено клопотання прокурора прокуратури м.Житомира ОСОБА_6 про накладення арешту на автомобіль марки «BMW» моделі «525» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов автомобіля № НОМЕР_2 .
На прийняте судом рішення надійшла апеляційна скарга ОСОБА_7 , в якій він порушує питання про скасування ухвали суду та просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки BMW 525, д.н.з. НОМЕР_1 . Вважає, що автомобіль був вилучений безпідставно та незаконно утримується слідчим та прокурором. Зазначає, що він не є підозрюваним по даному кримінальному провадженню. Стверджує, що вказаний автомобіль він придбав на ринку, при цьому про те, що номерний знак даного автомобіля не зареєстрований в УДАІ, йому нічого не було відомо, оскільки він номерний знак не змінював. Посилається на те, що слідчий суддя, на його думку, не мав права накласти арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. Звертає увагу й на те, що санкція ст.290 КК України не передбачає призначення покарання у вигляді конфіскації майна, що, на його переконання, також свідчить про безпідставність накладення арешту.
Заслухавши доповідь судді, скаржника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з вищевказаних підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.171, 173 КПК України, при судовому розгляді клопотання, слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
При цьому положеннями ч.2 ст.167 КПК передбачено, що вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
З огляду на те, що відповідно до відомостей, що містяться з витягу із ЄРДР від 23.05.2014 року, автомобіль марки «BMW» моделі «525» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов автомобіля № НОМЕР_2 в національній базі НАІС не значиться, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначений автомобіль підпадає під критерії майна, визначеного положеннями ч.2 ст.167 КПК України.
Що ж стосується посилань в апеляції на те, що слідчий суддя нібито всупереч вимог закону наклав арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки положення ч.1 ст.170 КПК регламентують, що арешт майна може передбачати заборону розпоряджатись будь-яким чином таким майном також й для іншої особи, у володінні якої перебуває майно.
Не може бути перешкодою для накладення арешту й відсутність у санкції ст.290 КК України такого виду покарання, як конфіскація майна, оскільки відповідно до положень ст.170 КПК України, забезпечення конфіскації майна є лише однією з можливих підстав застосування арешту майна. В даному ж випадку накладення арешту на майно як захід забезпечення кримінального провадження був застосований з метою унеможливлення зникнення, втрати або пошкодження майна, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч.4 ст.170 КПК України.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала постановлена у відповідності до вимог закону, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, належним чином мотивував своє рішення, а тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги, не вбачає.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді