Ухвала

іменем україни

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Російської Федерації, такого, що судимості не мав,

та

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_8,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернулись захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з вимогами про скасування постановлених щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 судових рішень.

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кожного засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки кожному.

На підставі ст. 76 КК України на кожного із засуджених покладено обов'язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтись для реєстрації в цей орган.

На відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з кожного на користь потерпілого ОСОБА_11 постановлено стягнути по 500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 5 березня 2014 року вирок залишено без зміни.

У касаційних скаргах, які є однаковими за змістом, захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, просять скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та закрити провадження.

Мотивуючи скаргу захисники зазначають про те, що апеляційний суд безпідставно розглянув апеляційну скаргу прокурора, коли мав повернути її скаржнику, оскільки вказану скаргу було подано неналежним скаржником.

Також захисники твердять про те, що вирок обґрунтовано неналежними доказами, а звідси й винуватість засуджених у вчиненні кримінального правопорушення не доведено.

Крім того, у касаційних скаргах захисників наголошено на тому, що судами неправильно застосовано кримінальний закон, оскільки у засуджених не було попередньої змови на вимагання, та таку кваліфікуючу ознаку не доведено наявними у вироку доказами.

Апеляційний суд не надав належної уваги вказаним недолікам чим також істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнано винуватими в тому, що вони, в період з 8 грудня 2012 року по 11 грудня 2012 року за попередньою змовою групою осіб, умисно, з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування фізичного насильства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, під час телефонних розмов з ОСОБА_11, вимагали у останнього грошові кошти в сумі 1 500 грн. Потерпілий ОСОБА_11 сприймаючи погрози з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 реально і побоюючись їх здійснення, 11 грудня 2012 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «Брусничка», розташованого по вул. 50 років СРСР в Жовтневому районі м. Маріуполя, передав останнім грошові кошти в сумі 1 500 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованими.

Такі висновки суд зробив на підставі досліджених ним доказів, а саме: показань потерпілого ОСОБА_11, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, інших даних, наявних в матеріалах провадження.

Так, самі засуджені не заперечували факту отримання від потерпілого коштів, які той мав передати їм як компенсацію за розповсюдження щодо ОСОБА_7 образливих пліток. Аналіз показань потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_11 свідчить про те, що дії засуджених та манера спілкування з потерпілим носили характер вимагання й супроводжувались погрозою застосування фізичного насильства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, для отримання доказів злочинної діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 передачу коштів останнім було проведено під контролем працівників КР Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецької області. Як вбачається з матеріалів провадження, під час складання відповідного протоколу у приміщенні Жовтневого РВ. на мобільний телефон ОСОБА_11 надійшов телефонний дзвінок від ОСОБА_5, який в ультимативній формі зажадав передачі грошей йому та ОСОБА_7 у розмірі 1 500 грн. визначивши місце зустрічі поблизу магазину «Брусничка».

Наявним у матеріалах провадження доказам суд дав належну оцінку і ними спростовуються доводи захисників про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочину не вчиняли. Всебічно, повно й об'єктивно розглянувши всі наявні в матеріалах провадження докази в їх сукупності, вважаючи їх достовірними, правдивими, належними, та такими, що не суперечать один одному, суд дійшов вірних висновків щодо винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення. Також не порушено право засуджених на захист при розгляді справи в апеляційному суді.

Доводи захисників про недотримання апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 399 КПК України не підлягають розгляду, оскільки суперечать інтересам засуджених. У разі неприйняття апеляційним судом апеляційної скарги прокурора, захисники, за апеляційними скаргами яких апеляційний суд не переглядав вирок щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7, відповідно до вимог ч. 1 ст. 424 КПК України, були б позбавлені можливості звернення з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції. Отже засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_7, в свою чергу, були б позбавлені можливості реалізувати своє право доступу до правосуддя у суді касаційної інстанції.

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 призначено таке покарання, яке відповідає вимогам ст.65 КК України. При його обранні суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, особу винних та всі обставини справи.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 5 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3