Справа № 751/2337/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/509/2015
Категорія - ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000307, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернігова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 13 квітня 2009 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 186, 104 КК України на чотири роки позбавлення волі з іспитовим строком на два роки;

2) 25 листопада 2009 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 186, 71 КК України на чотири роки три місяці позбавлення волі;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

За участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України з призначенням покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підстав ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним щодо особи обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним за ч. 1 ст. 187 КК України і призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, в порушення вимог діючого кримінального та кримінального процесуального законодавства, належним чином не мотивував своє рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком. Призначаючи ОСОБА_9 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, до цього двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та відбував покарання у виді позбавлення волі, але висновків для себе не зробив і продовжує вчиняти кримінальні правопорушення проти власності із застосуванням до потерпілої насильства. Крім того, просить врахувати, що обвинувачений притягувався і до адміністративної відповідальності, що також свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Стверджує, що посилання суду на вік обвинуваченого, його матеріальний, сімейний стан та стан здоров`я не можуть слугувати підставами для застосування вимог ст. 75 КК України. Звертає увагу, що ОСОБА_9 є молодою особою, при цьому ніде не працює, а свій матеріальний стан поліпшує шляхом вчинення корисливих злочинів, а стан його здоров`я жодним чином йому у цьому не перешкоджає.

Наголошує, що призначене ОСОБА_9 покарання без ізоляції від суспільства не відповідає вимогам ст. 65 КК України та не є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання.

Як встановив суд, 16.01.2015 року, близько 05 год., ОСОБА_9 , знаходячись біля буд. 62 по проспекту Перемоги м. Чернігова, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою заволодіння чужим майном, наніс ОСОБА_10 декілька ударів руками та ногами в область голови та обличчя, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та відкрито викрав у потерпілої мобільний телефон вартістю 350 грн., чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідача, вислухавши міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав там наведених та просив вирок суду скасувати, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним за ч. 1 ст. 187 КК України і призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі, в решті вирок суду залишити без зміни, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які детально досліджені та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю , у вчиненому щиро розкаявся та просив суд не позбавляти волі.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 187 КК України, як такі, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Разом з тим, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та м`якістю призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані щодо особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, притягувався до адміністративної відповідальності, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, матеріальне становище, відношення обвинуваченого до скоєного. Прийняв до уваги обставини, що пом`якшують відповідальність щире каяття у вчиненому, відшкодування матеріальної шкоди та поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування і в суді, а також відсутність обставин, що її обтяжують. Однак, дійшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та безпідставно застосував до нього положення статті 75 КК України. При цьому, суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави прийнятого рішення, не навів переконливих та достатніх доказів можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд порушив вимоги кримінального закону при звільненні обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, застосувавши закон, що не підлягає застосуванню.

Так, судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, не звернуто увагу на те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_9 згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, є умисним, що надає йому підвищеної суспільної небезпеки.

Крім того, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора в тій частині, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, протягом останнього року сім разів притягувався до адміністративної відповідальності, неодноразово був судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням фізичного насильства до потерпілих, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак не зробив для себе належних висновків та на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням фізичного насильства по відношенню до потерпілої, яке являється небезпечним для її життя та здоров`я, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги в тій частині, що в своєму вироку суд першої інстанції при визначенні міри покарання обвинуваченому врахував його стан здоров`я, вік та сімейний стан, однак при цьому жодним чином не обґрунтував таке своє рішення.

Під час апеляційного перегляду, колегія суддів не виявила в матеріалах кримінального провадження будь-яких даних щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого або даних щодо його сімейного стану. Наразі, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора про те, що дійсно молодий вік обвинуваченого та той факт, що він ніде не працює свідчать швидше не на його користь, оскільки він має всі об`єктивні дані для того, щоб працювати та поліпшувати умови свого життя за рахунок доходів від праці, а не від вчинення злочинів проти власності.

Вище наведені обставини вказують на невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 , що відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання та постановлення апеляційним судом в цій частині нового вироку.

Як передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Вид і розмір покарання апеляційним судом обираються ОСОБА_9 згідно вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, обставин що пом`якшують покарання - щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди потерпілій та його поведінку під час досудового розслідування та в суді, та обставини що обтяжує покарання, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також даних щодо особи винного, який не працює, не одружений, формально позитивно характеризується, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень що посягають на громадський порядок і громадську безпеку, та встановлений порядок управління.

Беручи до уваги вище наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе лише у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства.

Однак, на думку колегії суддів, призначене вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, за розміром є не справедливим через суворість.

Згідно ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Санкція частини першої статі 187 КК України передбачає покарання на строк від трьох до семи років позбавлення волі.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення , вартість викраденого майна, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, намагання обвинуваченого примиритись з потерпілою, результатом якого стала її заява в якій остання просила його суворо не карати , колегія суддів приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції частини вказаної статті, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень .

Отже з урахуванням наведеного , колегія суддів вважає що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання з ухваленням нового вироку.

В іншій частині цей же вирок суду зміні чи скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_9 за частиною першою статті 187 КК України покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_9 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13