АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
особи, що подала скаргу ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 р.,
в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ним ухвалу, посилаючись на те, що визначені слідчим суддею підстави для повернення скарги на постанову про закриття кримінального провадження не відповідають вимогам чинного кримінального процесуального законодавства. На переконання апелянта, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено надання особою, яка подала скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, доказів того, що вона є заявником у кримінальному провадженні.
До початку апеляційного розгляду ОСОБА_6 доповнив апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу слідчого судді про повернення скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, та скасувати постанову слідчого органу досудового розслідування від 23 червня 2014 р. про закриття кримінального провадження.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
На переконання колегії суддів, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, ухвала слідчого судді зазначеним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.
Постановляючи ухвалу про повернення скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_6 не долучив до скарги жодного процесуального документу, що підтверджує його статус заявника у кримінальному провадженні.
Проте з такими висновками слідчого судді колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч. 2 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Скарга повертається, якщо:
1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;
2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;
3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Постановляючи ухвалу про повернення на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві від 23 червня 2014 р. про закриття кримінального провадження, слідчий суддя не звернув уваги на те, що визначений ч. 2 ст. 304 КПК України перелік підстав для повернення скарги особи на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачених частиною першою статті 303 цього Кодексу, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дійшов помилкового висновку про повернення скарги з наведених в ухвалі підстав.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено встановлення будь-яких додаткових вимог чи подання інших документів, крім подачі самої скарги на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, у разі оскарження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Визнавши без законних на те підстав перешкодою для відкриття провадження за скаргою та її розгляду по суті відсутність процесуального документу, що підтверджує статус ОСОБА_6 як заявника в кримінальному провадженні, слідчий суддя у порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 7, ст. 21 КПК України порушив гарантоване право ОСОБА_6 на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про повернення скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження є незаконною та підлягає скасуванню.
Розглядаючи скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вказана постанова підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що досудове слідство у кримінальному провадженні проведено неповно та упереджено.
Згідно п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування розпочате 04 квітня 2014 р. слідчим СВ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 на підставі внесених за заявою ОСОБА_6 відмостей про вчинення кримінального правопорушення, з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України /а.с.п. 1/.
Підставою внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є заява ОСОБА_6 , відповідно до якої 13 липня 2005 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи шляхом обману майном ТОВ «Академія здоров`я», право на яке належить ОСОБА_6 , за таких обставин.
У заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зазначав, що він, ОСОБА_9 та пайове товариство «VITAMAХ BALTIC» були учасниками ТОВ «Академія здоров`я».
13 липня 2005 р. учасниками зазначеного товариства ОСОБА_9 та пайовим товариством «VITAMAХ BALTIC» були проведені позачергові збори учасників товариства, на яких було прийнято рішення, оформлене протоколом №11, про відкликання генерального директора підприємства ОСОБА_6 із займаної посади, виключення ОСОБА_6 зі складу учасників товариства, призначення директором підприємства ОСОБА_8 , призначено новий склад ревізійної комісії та ОСОБА_8 доручено внесення змін до установчих документів підприємства у зв`язку зі змінами у законодавстві та прийнятими зборами рішеннями здійснення державної реєстрації нової редакції установчих документів.
На підставі зазначеного рішення загальних зборів ОСОБА_6 та інших працівників підприємства не було допущено до офісного приміщення підприємства. Не погоджуючись із незаконним виключенням зі складу учасників товариства та незаконним звільненням з роботи, ОСОБА_6 звернувся за захистом порушеного права до суду та рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 липня 2010 р., яке набрало законної сили, рішення загальних зборів ТОВ «Академія здоров`я» від 13 липня 2005 р. визнано недійсним. Як згодом стало відомо заявнику, в період розгляду справи Подільським районним судом м. Києва, 25 березня 2009 р. ТОВ «Академія здоров`я» було припинено.
Заявник зазначав, що незаконними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які полягали у проведенні незаконних загальних зборів ТОВ «Академія здоров`я» від 13 липня 2005 р., незаконному його виключенні зі складу учасників товариства, незаконному звільненні з роботи та відмові у видачі належним чином оформленої трудової книжки, незаконному позбавленні права власності на внесену частку в статутний фонд підприємства та частку від доходів і дивідендів, зазначені особи вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 190, 191, 366 КК України.
Вищенаведені обставини дають колегії суддів підстави для висновку, що скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження ОСОБА_6 подав до місцевого суду у строк, передбачений ч. 2 ст. 304 КПК України.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що такого висновку слідчий органу досудового розслідування дійшов передчасно, без всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Згідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Із матеріалів кримінального провадження убачається, що 15 травня 2014 р. слідчим СВ Подільського РУГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_7 надано у порядку ст. 40 КПК України доручення співробітникам ВДСБЕЗ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві надати повістки про виклик для допиту в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 /а.с.п. 34/.
Як встановлено під час апеляційного розгляду колегією суддів, зазначене доручення слідчого не виконано співробітниками ВДСБЕЗ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві, та зазначені у дорученні особи не допитані слідчим як свідки у вказаному кримінальному провадженні. Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про допит заявника щодо обставин, викладених ним у заяві про вчинення кримінальних правопорушень.
Крім того, колегія суддів встановила, що під час досудового розслідування з метою встановлення обставин, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України, слідчим органу досудового розслідування у порушення вимог ст.ст. 9, 91 КПК України не проведено жодних слідчих (розшукових) дій, передбачених главою 20 КПК України, а тому зазначені у постанові дані про проведення слідчих (розшукових) дій є такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді місцевого суду, - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 303-307, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року задовольнити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :

___________ ___________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3