У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Філатова В.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Таран Т.С.,

за участю прокурора

Матюшевої О.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 28 серпня 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника
прокурора Вінницької області на вирок Вінницького районного суду Вінницької
області від 22 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки
позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 263
КК України на 2 роки позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки
позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки
позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 315 КК України на 2 роки
позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 315 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 317 КК України на 3 роки
позбавлення волі.

На
підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_1 за сукупністю злочинів визначено
остаточне покарання шляхом часткового поглинення менш суворого покарання більш
суворим у виді позбавлення волі строком на
3 роки.

ОСОБА_1 засуджено за
вчинення злочинів за таких обставин.

ОСОБА_1 з метою
виготовлення та вживання
наркотичних засобів без мети збуту незаконно виростив кущі коноплі на присадибній ділянці свого
домоволодіння, яке розташоване по
АДРЕСА_1, після чого висушив їх на горищі
сараю та без мети збуту зберігав за місцем свого проживання до вилучення
працівниками міліції 18.04.2006
виготовлені ним особливо небезпечні наркотичні засоби - канабіс вагою 1,17 кг у висушеному вигляді, що є
великим розміром, та екстракт канабісу вагою 0,0372гр. у перерахунку на суху речовину.

Влітку 2005 року в денний час ОСОБА_1,
перебуваючи на сміттєзвалищі поблизу с.
Сосонка Вінницького району, знайшов 14
патронів, що є придатними до стрільби бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї, які переніс додому за вищевказаною адресою та незаконно зберігав до 18.04.2006 року.

Приблизно 11.04.2006 року
ОСОБА_1 шляхом розбиття
віконного скла проник в дачний будинок ОСОБА_2, який розташований в дачному
масиві “Десенка” неподалік с. Сосонка Вінницького району, звідки таємно викрав майно
потерпілого на
загальну суму 1040грн.

15.04.2006 року у
вечірній час ОСОБА_1, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, знаходячись в домоволодінні ОСОБА_3 по АДРЕСА_2,
повторно таємно викрав з її будинку майно на загальну суму 580 грн..

Протягом лютого - квітня 2006 року ОСОБА_1
неодноразово незаконно з метою вживання наркотичних засобів надавав підсобне
приміщення свого домоволодіння в
АДРЕСА_3 стороннім особам: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 для куріння
канабісу з допомогою виготовленого
ОСОБА_1 пристрою, який був у нього вилучений працівниками міліції 18.04.2006
року.

Приблизно на початку
лютого 2006 року ОСОБА_1
незаконно схилив
до вживання наркотичних
засобів - куріння канабісу ОСОБА_5, в
кінці березня 2006 року повторно схилив до
вживання наркотичних засобів - куріння канабісу ОСОБА_7, а 15.04.06 повторно
схилив до вживання наркотичних засобів
- куріння канабісу ОСОБА_4

У
апеляційному порядку вирок щодо
ОСОБА_1 не переглядався.

У касаційному поданні заступник прокурора Вінницької області доводить неправильність кваліфікації
дій ОСОБА_1 і зазначає, що його дії органам досудового слідства належало
кваліфікувати не за ч. 1 ст.317, а за ч. 2 ст. 317 КК України за ознакою
повторності; кваліфікацію дій за ч. 1 ст. 315 КК України належало виключити як
зайву, а при кваліфікації дій за ч. 2 ст.315 КК України належало замінити
кваліфікуючу ознаку схиляння до вживання наркотичних засобів повторно і
щодо двох чи більше осіб на кваліфікуючу
ознаку схиляння осіб до вживання наркотичних засобів, вчинене повторно особою, яка раніше вчинила злочин,
передбачений ст. 317 КК України.

Також вказує, що дії ОСОБА_1, який пригощав виготовленим
ним наркотичним засобом ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7, підлягали додатковій
кваліфікації за ч. 2 ст. 307 КК України, по якій йому обвинувачення помилково
пред'явлено не було.

Стверджує про
безпідставність застосування судом ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_1
покарання за ч.2 ст.315 КК України та
про призначення засудженому за ч.
3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України
надмірно м'якого покарання.

Також вказує про
неправильне застосування судом принципу часткового поглинення покарань при
визначенні ОСОБА_1 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі
ст.70 КК України, що потягло призначення йому
надмірно м'якого покарання.

Крім того, стверджує про
невідповідність постанови про
притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого та вироку суду вимогам ст.ст. 132, 334 КПК України, оскільки при вилученні у ОСОБА_1
канабісу вагою 1кг 17 гр. (1,017кг) у зазначених процесуальних документах вказано про
зберігання ним 1,17 кг канабісу, що не відповідає фактичним обставинам справи. Просить
вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, а
кримінальну справу направити на нове
розслідування.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора на
підтримання касаційного подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.275 КПК України суд провадить розгляд справи тільки відносно
підсудних і тільки в межах пред'явленого їм обвинувачення.

Виконуючі зазначені вимоги закону, суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст.299
КПК України, розглянув справу щодо
ОСОБА_1 в межах пред'явленого йому обвинувачення та засудив його за вчинення
злочинів, передбачених ч.2
ст.309, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.315, ч.2 ст.315, ч.1 ст.317 КК
України.

Саме таке обвинувачення підтримував
у судовому засіданні прокурор.

За таких обставин колегія суддів не вбачає порушень закону з
боку суду при кваліфікації дій засудженого і не знаходить підстав для
скасування вироку і направлення справи на нове розслідування з мотивів необхідності пред'явлення ОСОБА_1
обвинувачення за статтею Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність
за більш тяжкий злочин, для
пред'явлення обвинувачення, яке до цього
йому не було пред'явлено, та для заміни кваліфікуючих ознак вчинених ним
злочинів.

Разом з тим, вирок суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд внаслідок неправильного
застосування кримінального закону і м'якості покарання, призначеного
засудженому за сукупністю злочинів.

Згідно з вироком, суд при призначенні ОСОБА_1 покарання за кожний із
вчинених злочинів урахував характер та ступінь їх тяжкості, дані про особу
винного - його молодий вік, позитивну характеристику за місцем проживання,
наявність на утриманні хворих батьків, пом'якшуючі покарання обставини - повне
визнання ним своєї вини, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної
потерпілим шкоди, а також обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в
стані алкогольного сп'яніння.

З урахуванням цих даних покарання
ОСОБА_1 призначено за кожний із злочинів відповідно до ст.65 КК України в межах санкцій статей, за які його
засуджено, а за ч.2 ст.315 КК України - нижче нижчої межі санкції статті із застосуванням ст.69 КК України,
необхідність застосування якої у вироку суду належним чином мотивована.

Однак, при призначенні ОСОБА_1 покарання за
сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України, суд неправильно застосував
кримінальний закон і недостатньо врахував
те, що ОСОБА_1 протягом
нетривалого часу вчинив ряд різних злочинів, частина яких віднесена до
категорії тяжких, що, як правильно зазначено в поданні прокурора, потребувало
застосування принципу повного або часткового складання покарань, а не принципу
часткового поглинення менш суворого покарання більш суворим, який не
передбачений законом.

Крім того, відповідно до
вимог ст. 70 КК України і згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 24.10.2003 року “Про
практику призначення судами кримінального покарання”, суд, призначивши ОСОБА_1
покарання за вчинені ним злочини не у максимальній межі санкцій статей
кримінального закону, за які його засуджено, при визначенні остаточного
покарання за сукупністю злочинів не
вправі був застосовувати принцип
поглинення менш суворого покарання більш суворим до однакового за видом і розміром
основного покарання, призначеного за злочини, що входять в сукупність.

Таким чином, не
врахування зазначених вище даних і неправильне застосування судом принципу при
призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів потягло призначення
ОСОБА_1 надмірно м'якого покарання.

З огляду на викладене, вирок щодо ОСОБА_1
підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону і м'якістю призначеного
засудженому покарання.

При новому судовому розгляді справи суду потрібно перевірити правильність
встановлення кількості виявленого у
ОСОБА_1 наркотичного засобу - канабісу та інші доводи, викладені в касаційному
поданні прокурора, з урахуванням позиції прокурора в судовому засіданні щодо
обсягу обвинувачення і кваліфікації дій
ОСОБА_1

Якщо при
новому судовому розгляді справи буде доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначених вище злочинів, то
покарання має бути призначено йому з
урахуванням вимог закону та відповідати ступеню тяжкості вчиненого та особі
засудженого.

Керуючись
ст. ст. 394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

касаційне
подання заступника прокурора Вінницької області
задовольнити частково.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від
22 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Судді:

Філатов В.М.
Кліменко М.Р. Таран Т.С.