Справа № 309/2619/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому засіданні апеляційну скаргу прокурора Хустської міжрайонної прокуратури на вирок Хустського районного суду від 12.03.2015 року по матеріалам кримінального провадження № 11-кп/777/391/15 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рокосово, Хустського району, Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, одруженого, раніше судимого вироком Хустського районного суду від 20.04.2014 року за ч. 2 ст. 364 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 240 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 272 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, на підставі ст. 70 КК України засудженого до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн. ( три тисячі чотириста гривень).

На підставі п. г ст. 1 Закону України Про амністію в 2014 році ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання.

Цивільний позов прокурора задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Хустської районної лікарні на стаціонарне лікування потерпілої від злочину витрати в сумі 4295 грн. ( чотири тисячі двісті дев`яносто п`ять гривень).

Речовий доказ автомобіль марки Fiat Punto S, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повернено ОСОБА_6 .

За вироком ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 18.03.2014 року, близько 19:00 години, в вечірній час доби, керуючи технічно справним автомобілем марки Fiat Punto S, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись зі швидкістю 10-20 км/год. (з слів водія), в напрямку вул. Львівська в м. Хуст, не забезпечив безпеку руху та грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 2.3 б, 4.16 а, 12.3, 13.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України та проігнорував вимоги дорожнього знаку пішохідний перехід, а також не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, внаслідок чого не впорався з керуванням біля торговельного центру Епіцентр, по вул. Духновича в м. Хуст, не застосував екстрене гальмування, і на пішохідному переході, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка маючи перевагу у русі переходила проїзну частину дороги зліва на право по ходу руху вказаного автомобіля.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 159 від 24.03.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому нижньої третини обох кісток правої гомілки із зміщенням, синця правої гомілки та садна правої гомілки, що і вносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, та які характерні для ДТП.

В апеляційній скарзі прокурор Хустської міжрайонної прокуратури просить вирок Хустського районного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що під час судового провадження порушено, передбачене ч. 3 ст. 56 КПК України право потерпілої бути проінформованою про час і місце судового розгляду, брати участь в судовому провадженні та висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання. Вказує на норму ст. 412 КПК України відповідно до якої судове рішення підлягає скасуванню в будь-якому разі, якщо судове рішення здійснено за відсутності потерпілого. Крім того, звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин протягом іспитового строку, будучи раніше засудженим вироком Хустського районного суду від 20.02.2014 року, а тому суд першої інстанції повинен був у вироку зазначити про самостійне виконання попереднього вироку. Також вказує на те, що суд першої інстанції звільнив ОСОБА_6 від покарання за пунктом Закону України Про амністію у 2014 році, який передбачає звільнення від покарання осіб, визнаних інвалідом чи хворих на активну форму туберкульозу або інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання, хоча повинен був звільнити у зв`язку з досягнення обвинуваченого пенсійного віку.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляціна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Однією з умов постановлення законного і обгрунтованого вироку у кримінальному провадженні є суворе дотримання судом визначених законом вимог до його змісту та форми.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України вирок повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Вирок буде законним лише в тому випадку, коли він ухвалений з дотриманням всіх матеріальних законів, які підлягали застосуванню, та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а саме: його ухваленню передувало проведення передбачених законом процесуальних дій, а зміст вироку викладено у відповідній закону формі.

Надаючи великого значення формі вироку, законодавець враховував, що тільки у правильній формі зміст вироку може бути зрозуміло як обвинуваченому, іншим учасникам процесу, органам, що фактично виконуюють вирок, так і всім присутнім у залі судового засідання громадянам .

Форма вироку передбачає певний порядок як розташування всіх складових частин вироку, так і викладу кожної його частини, а також логічність викладу всіх елементів вироку з приведенням відповідного мотивування .

Форма рішення - одна з рис, притаманних процесуальній формі судочинства в цілому, а тому точне дотримання передбаченої законом форми судового рішення - неодмінна умова законності судочинства та законності судового рішення в цілому.

Так, відповідно до п.2 ч.4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається , в тому числі про порядок виконання вироків та початок строку відбуття покарання.
Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства не дотримався.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбутну частину покарання за попереднім вироком.

Одночасно, згідно ч.3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 засуджений вироком Хустського районного суду від 20.02.2014 року із застосуванням вимог ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Протягом іспитового строку - 18.03.2014 року вчинив новий злочин.

Судом першої інстанції при ухваленні вироку не вказано про порядок виконання вироку Хустського районного суду від 20.02.2014 року щодо ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ч.3 ст. 72 КК України.

Крім того, колегією суддів установлено, що судовий розгляд відбувався за відсутності потерпілої ОСОБА_7 та в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про належне повідомлення судом потерпілої про дату , час і місце судового засідання.

Так, в судовому засіданні від 12.03.2015 року головуючим суддею оголошено про надходження заяви від потерпілої ОСОБА_7 про розгляд справи за відсутності потерпілої та про відсутність претензій до обвинуваченого.

Наявність вказаної заяви в матеріалах провадження не звільняє суд першої інстанції від обов`язку повідомлення потерпілої особи про час і місце подальших судових засідань.

Незважаючи на це, суд першої інстанції не надсилав на адресу потерпілої жодного повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання.

Крім того, звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання за ч.1 ст. 286 КК України із застосуванням Закону України Про амністію у 2014 році судом першої інстанції вірно зазначено та встановлені підстави такого звільнення , однак, не вірно вказано пункт ст. 1 вказаного Закону.

Згідно п. г ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими підлягають особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1 - 4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Однак, як вірно вказує прокурор в апеляційній скарзі ОСОБА_6 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. ґ ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році, яка передбачає звільнення від відбування покарання осіб, які досягли пенсійного віку, оскільки в матеріалах кримінального провадження є пенсійне посвідчення за № НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_6 ( а. с. 32), вчинений ОСОБА_6 злочин відповідно до вимог ст. 12 КК України класифікується, як злочин невеликої тяжкості, а тому щодо ОСОБА_6 підлягає застосуванню Закону України Про амністію у 2014 році на підставі п. ґ ст. 1 вказаного Закону.

Крім того, у вступній частині вироку не вказано про присутність обвинуваченого ОСОБА_6 при постановленні вироку суду, хоча згідно журналу судового засідання від 12.03.2015 року обвинувачений був присутній в судовому засіданні, давав показання та просив звільнити від призначеного покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році.

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст. 409 КПК України , підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону .
Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення . При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Згідно ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами частини другої статті 412 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає , що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними , оскільки торкаються прав та законних інтересів потерпілого та обвинуваченого , які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і вплинуло на постановления законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини справи та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407,409, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Хустської міжрайонної прокуратури задовольнити.

Вирок Хустського районного суду від 12.03.2015 року щодо ОСОБА_6 - скасувати , а матеріали кримінального провадження направити в суд першої інстанції з призначенням нового судового розгляду .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: