У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ справа 274/6328/14-к
провадження: 1-в/0274/62/15
м. Бердичів
04.02.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представників адміністрації Бердичівської виправної колонії (№70) ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні відповідно до ст. 336 КПК України провадження за заявою про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого до засудження: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1.29.08.1979 року за ст.ст.140 ч.3, 208, 42 КК УРСР на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
2.21.08.1982 року за ст.ст.142 ч.2 КК УРСР на 7 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
3.11.09.1994 року за ст.ст.17, 81 ч.3, 177 ч.2, 194 ч.2, 42 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Засудженого та відбуваючого покарання згідно вироку Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 10.05.2007 року за ст.ст.140 ч.3, 142 ч.3, 357 ч.3, 263 ч.1, 187 ч.3, 187 ч.4, 70 ч.1 КК Укрїани на 12 років позбавлення волі,
Початок строку:11.10.2004 року.
Кінець строку: 11.10.2016 року.
В с т а н о в и в :
На розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Засуджений ОСОБА_6 просить звільнити його умовно-достроково з тих підстав, що під час відбування покарання він захворів на тяжку хворобу, крім того, має ще ряд захворювань, які утриднюють та роблять неможливим подальше відбування покарання у виді позбавлення волі. В 2013 році померла його мати, з якою він проживав, будинок залишивася без нагляду. Крім того, він має сина, бажає звільнившись з місць позбавлення волі працювати, помиритися із сім"єю.
В судовому засідання ОСОБА_6 заяву підтримав з підстав викладених ним письмово. Також показав, що в БВК № 70 не працював, так як за станом здоров"я не може. В 2014 році його незаконно притягнули до дисциплінарної відповідальності.
Представник БВК (№70) щодо задоволення заяви засудженого заперечив. Пояснив, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання показав себе з негативної сторони, допускав порушення режиму тримання, не приймав участі в суспільно-корисній праці. позитивним є те, що він навчався та здобув професійно-технічну освіту. Вважає, що відносно ОСОБА_6 не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор вважає, що підстави для задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 відсутні.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого та його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
При прийнятті рішення по суті суд враховує, що ОСОБА_6 , засуджений за тяжкі та особливол тяжкі злочини, вину у вчиненні злочину згідно вироку не визнавав, за місцем відбування покарання характеризується як такий, що не довів своє виправлення, неодноразово допускав порушення встановленого порядку відбуття покарання за що на нього накладались дисциплінарні стягнення, має 29 стягнень, в тому числі є непогашені стягнення,заохочень не має, а тому суд приходить до висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
Враховуючи наведене, підстави для застосування умовно-дострокового звільнення відсутні.
З врахуванням викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, 539, 369, 372 КПК України суд,-
п о с т а н о в и в:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 10.05.2007 року відмовити за безпідставністю.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.
Головуючий: