Дата документу Справа № 334/2196/14-к
УХВАЛА
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3

18 грудня 2014 року місто Запоріжжя

№ єу-334/2196/14-к

№ 11-кп/778/1554/14

Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

Головуючої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 доповідача, ОСОБА_6 ,

за участі
секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

адвокатів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

представника цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» - ОСОБА_13 ,

за апеляційною скаргою генерального директора Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» ОСОБА_14 - цивільного відповідача,

здійснив у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд вироку Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року 1.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі і там же проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Запоріжжі і там же проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджених кожного за ч.2 ст.272 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані із підвищеною небезпекою строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено кожного від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи, навчання. На підставі п. в, ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено кожного від відбування основного та додаткового покарання,

та

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Запоріжжі і там же проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.272 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 2 роки позбавлення волі без позбавлення права займати посади, пов`язані із підвищеною небезпекою. На підставі ст.75 К України звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Запобіжний захід відносно усіх трьох обвинувачених до набрання вироком законної сили залишено без змін особисте зобов`язання.

Стягнено з ПАТ «Запоріжтрансформатор»:

на користь ОСОБА_15 60000 грн. моральної шкоди;

на користь ОСОБА_16 60000 грн. моральної шкоди.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно з вироком: 2 серпня 2013 року, обвинувачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , перебуваючи у залі спортивних ігор Палацу спорту ПАТ «ЗТР», що по вулиці Дніпропетровське шосе,3б у місті Запоріжжі під час виконання робіт з відбивання штукатурки з риштувань на балконі зали, після технологічної перерви о 13 год.50 хв., порушуючи правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, зазначені особи, які зобов`язані дотримуватись цих правил, вирішили для економії часу перетягнути риштування без їх демонтажу, в результаті чого риштування втратили рівновагу і почали падати. Захопивши із собою ОСОБА_3 , який впав з балкону, а риштування обрушились на працівника «Партнер-Груп ЛТД» ОСОБА_15 , який помер того дня від отриманих травм.

В апеляційній скарзі генеральний директор ПАТ «ЗТР» вважає визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 60000 грн. кожному потерпілому необґрунтовано великими та таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості. Також зазначає, що груба необережність підсобного робітника ТОВ «Партнер-Груп ЛТД» ОСОБА_15 , яка полягала у порушенні правил безпеки, сприяла виникненню шкоди. Крім того, стверджує, що особою, дії та бездіяльність якої призвели до настання нещасного випадку, є також ОСОБА_17 виконроб ТОВ «ПАРТНЕР-ГРУП ЛТД», який недостатньо контролював стан охорони праці. Просить вирок суду змінити, зменшити суми відшкодування моральної шкоди до 10000 грн. кожному потерпілому.

При здійсненні апеляційного розгляду

представник цивільного відповідача, пославшись на необережний злочин та на наявність вини загиблого у нещасному випадку, просить вирок суду змінити - зменшити суми відшкодування моральної шкоди Асмоловим до 10000 грн. кожному;

обвинувачені та їх захисники погодилися з вироком суду першої інстанції просять вирішити питання, викладені в апеляційній скарзі на розсуд суду;

прокурор, пославшись на законність та обґрунтованість вироку, відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги, просить вирок суду першої інстанції залишити в силі;

потерпілі, пославшись на те, що цивільний відповідач навіть не виразили їм співчуття з приводу загибелі рідної людини, втрата якої завдала їм багато страждань, а також витрат на лікування, - просять вирок суду залишити в силі;

У результаті розгляду апеляційної скарги і в їх межах апеляційний суд не знаходить підстав до її задоволення, виходячи з такого.

За смислом ст.23 Цивільного Кодексу України, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація морального шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Не містить законодавство й визначення способів обчислення її розміру.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме із врахуванням цих обставин, враховуючи наявність порушення правил безпеки у діях працівників ПАТ «Запоріжтранформатор», що призвела до втрати потерпілими рідної людини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з цивільного відповідача на користь Асмолових моральної шкоди у розмірі 60000 грн. кожному.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 426 КПК України, апеляційний суд ухвалив:
апеляційну скаргу генерального директора Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» ОСОБА_14 - цивільного відповідача залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_18