Апеляційний суд Полтавської області
Справа
№11-885 2007 року Головуючий у 1-й інстанції
ст.185 КК України Чередников С.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
вересня місяця „7" дня Колегія
суддів судової палати у

кримінальних
справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого-судді
- Копитько Л.І.

Суддів - Юренко Л.А., Лісіченко Л.М.

з участю
прокурора - Гриня Н.Г.

захисника-адвоката
- ОСОБА_1 засудженого - ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Полтаві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_2 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської
області від 1 червня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець та мешканець с.
Мгарь Лубенського району Полтавської області, непрацюючий, раніше судимий:

- 28 квітня 2001
року за ч.2 ст.140, ч.3 ст.81 КК України 1960 року на 3 роки 6 місяців позбав­

лення волі на
підставі ст.45 КК України умовно з іспитовим строком 3 роки та сплатою штрафу

в розмірі 680
грн,

- 31 жовтня 2002
року за ст.15, ч.3 ст.185, ст.71 КК України 2001 року на 4 роки 6 місяців поз­

бавлення волі,
на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

- 28 серпня 2003 року за ч.3 ст. 185 КК
України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України остаточно на 5
років позбавлення волі, Постановою Машівського районного суду Пол­тавської
області від 30 червня 2006 року невідбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 12
днів замінений на виправні роботи на той же строк з відрахуванням в доход
держави 20% заробітної плати,

- засуджений за
ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.389 КК України на
1 рік
обмеження волі, а за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України -
на 4 роки 5 місяців позбавлення волі.

Відповідно до
ст.71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано
невідбуту частину покарання за попереднім вироком Лубенського районного суду
Полтавської області від 28 серпня 2003 року у виді одного місяця позбавлення
волі і остаточно ОСОБА_2 призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

У строк
відбування покарання зараховано йому час перебування під вартою з часу
затримання - з 15 березня 2007 року.

Постановлено
стягнути з засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної
шкоди 3240 грн.

За вироком суду
ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що він 27 жовтня 2006 року близько 00 год. 30 хв. з метою
викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу проник до сараю в
домогосподарстві ОСОБА_3, розташованому АДРЕСА_1, звідки таємно викрав теля
живою вагою 140 кг вартістю 6 грн. за 1 кг живої ваги на суму 840 грн., чим
заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

22 листопада
2006 року, близько 00 год.
30 хв. ОСОБА_2 з метою викрадення чужого майна проник до сараю в тому ж
домогосподарстві, звідки таємно викрав корову ОСОБА_3 живою вагою 400 кг
вартістю 6 грн. за 1 кг живої ваги на суму 2400 грн., чим заподіяв останньому
матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того,
ОСОБА_2, відбуваючи покарання у вигляді виправних робіт з відрахуванням 20%
заробітку на користь держави за постановою Машівського районного суду
Полтавської області від 30 червня 2006 року строком 1 рік 9 місяців 28 днів і,
працюючи на ВАТ „Машинобудівний завод „Комсомолець", після звільнення з
роботи 24 жовтня 2006 року у зв"язку із закінченням строку трудового
договору, на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції 27 жовтня 2006 року
не прибув, з метою ухилення від покарання змінив місце проживання, виїхавши в
кінці жовтня 2006 року за межі Полтавської області, де й був затриманий
працівниками міліції 15 березня 2007 року.

В апеляції
засуджений ОСОБА_2 просить врахувати те, що він сприяв на слідстві у розкритті
злочину, його сімейний стан, що він мав на своєму утриманні жінку та доньку, а
мати хворіє і потребує його допомоги і пом"якшити покарання.

Інші учасники
процесу вирок не оскаржили.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_2 та в його
інтересах адвоката ОСОБА_1, які підтримали апеляцію і просили пом"якшити
покарання засудженому, звільнивши з-під варти, міркування прокурора про
залишення вироку без зміни, як незаконного та обґрунтованого з призначенням
справедливого покарання, а апеляції засудженого - без задоволення, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляція засудженого не підлягає задоволенню.

В апеляції не
оспорюються висновки суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за
встановлених судом обставин і правильність кваліфікації його дій.

Винність ОСОБА_2
в ухиленні від відбування покарання у виді виправних робіт та в таємному
заволодінні чужим майном /крадіжці/ з проникненням в інше приміщення, вчиненому
повторно, доведена матеріалами справи.

Визнав її і сам
засуджений ОСОБА_2, дії якого за ч.3 ст.185, ч.2 ст.389 КК України
кваліфіковані правильно.

Безпідставне
твердження в апеляції засудженого ОСОБА_2 про надмірну суворість обраного йому
покарання.

При обранні
покарання суд правильно, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь
тяжкості і вчинених злочинів, що він вчинив тяжкий злочин та злочин невеликої
тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який за місцем
проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий та
обставини, що обтяжують та пом"якшують покарання.

Саме з
врахуванням всіх обставин суд і призначив покарання ОСОБА_2 за вчинені злочини
в межах санкцій статей, за які він засуджений.

Колегія суддів
вважає, що таке покарання не є занадто суворим для нього. Підстав для його
пом"якшення колегія суддів апеляційного суду не знаходить.

Правильно судом
застосовані і правила ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_2 вчинив новий злочин,
не відбувши покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів
апеляційного суду вважає, що призначене судом першої інстанції покарання
ОСОБА_2 за сукупністю злочинів та вироків відповідає вчиненому і особі
засудженого, є необхідне для його виправлення і попередження нових злочинів.

Даних про те, що
у справі допущені порушення кримінально-процесуального чи матеріального закону,
які б могли бути підставою для скасування чи зміни вироку, не встановлено.

Вирок законний,
а обране ОСОБА_2 покарання - справедливе.

За таких
обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку і задоволення
апеляції засудженого.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів
апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Вирок
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 1 червня 2007 року щодо
ОСОБА_2 залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.