Справа
№303/5311/13-к
№1- кп/303/312/13
номер рядка стат. звіту -
ВИРОК

ІМ"ЯМ УКРАЇНИ

08 серпня 2013 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

у складі: головуючого
судді - Пак М.М.

при секретарі
судового засідання - Луцьо Г.В;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Мукачево
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань 13.06.2013 року за №0002994
про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з повною
середньою освітою, не одруженого,
раніше судимого, а саме:

- 18.05.2006 року за ч.3 ст. 185 КК України
засуджений до покарання у вигляді
позбавлення волі терміном на 3 (три)
роки, на підставі ст.104 КК України від
відбування покарання звільнений із
іспитовим терміном 1 рік;

- 06.02.2009 року за ч.2 ст. 186 КК України
засуджений до покарання у вигляді
позбавлення волі терміном на 4 (чотири)
роки, на підставі ст.75 КК України від
відбування покарання звільнений із
іспитовим терміном 1 рік;

у вчиненні кримінального
правопорушення (злочину)

за ч.1 ст. 186 Кримінального кодексу
України,

за участю сторін кримінального
провадження:

прокурора
Даруда М.В.

потерпілої
ОСОБА_2

обвинуваченого
ОСОБА_1

в с т а н о в и в:

13 червня 2013 року біля 11 години 30 хвилин
в селищі міського типу Чинадієво,
Мукачівського району, ОСОБА_1, діючи
умисно, з корисливих спонукань,
перебуваючи в стані алкогольного
сп"яніння, з метою відкритого
викрадення чужого майна, підійшов до
автомобіля марки "ВАЗ-2102", із державними
реєстраційними номерними знаками
"НОМЕР_1", яким на праві доручення
користується ОСОБА_3, та який в той час
був припаркований по вул.Санаторна, в
смт.Чинадієво, Мукачівського району,
неподалік Православного Храму, де
шляхом віджиму бокової хвіртки на
передній дверці вказаного автомобіля,
проник в середину, звідки із жіночої
сумки, відкрито викрав грошовоі кошти в
сумі 250 гривень, які належали
потерпілій ОСОБА_2, однак під час
вчинення вказаного кримінального
правопорушення був помічений ОСОБА_4,
яка в той час знаходилася на подвір"ї
церковного храму, та на одноразові
зауваження та вигуки останньої про
припинення вчинення правопорушення
ОСОБА_1 не реагував, продовжуючи
відкрито вчиняти викрадення, а при її
наближенні з місця вчинення
кримінального правопорушення з
викраденим втік, чим

-2-

самим спричинив потерпілій ОСОБА_2
матеріальних збитків на вищевказану
суму.

Органом досудового розслідування
дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 186 КК
України, як грабіж, тобто відкрите
викрадення чужого майна.

31 липня 2013 року разом з
обвинувальним актом на адресу суду
надійшла угода про примирення
обвинуваченого з потерпілим.

Відповідно до умов зазначеної
угоди від 19 липня 2013 року потерпіла
ОСОБА_2 та обвинувачений ОСОБА_1 у
кримінальному провадженні №0002994
від 13 червня 2013 року на підставі
ст.ст.468, 469, 471, 473 КПК України дійшли
згоди на примирення, зазначивши, що
угода є добровільною, тобто не є
наслідком застосування насильства,
примусу, погроз або обіцянок чи дії
будь-яких інших обставин. Також,
сторони угоди узгодили міру
призначення покарання обвинуваченому
ОСОБА_1 за ч.1 ст. 186 КК України у виді 2
(двох) років позбавлення волі із
звільненням на підставі ст. 75 КК
України від відбування призначеного
вироком покарання з іспитовим строком
на 1 (один) рік та із застосуванням
обов"язків, передбачених пунктами 2, 3
ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за
межі України на постійне місце
проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання,
роботи або навчання.

Крім того, сторони угоди
визначили для себе наслідки укладення
та затвердження угоди, а також наслідки
її невиконання.

В підготовчому судовому
засіданні обвинувачений ОСОБА_1
повністю визнав себе винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та
пояснив, що 19 липня 2013 року між ним та
потерпілою досягнуто примирення, про
що свідчить укладена між ними угода про
примирення. Йому зрозумілі надані
законом права, наслідки укладення та
затвердження угоди про примирення,
передбачені ст.473 КПК України, характер
обвинувачення, а також вид покарання,
яке буде застосоване до нього у разі
затвердження угоди судом. При цьому,
обвинувачений повідомив про
добровільність своєї позиції, просить
суд затвердити угоду про примирення та
призначити йому узгоджене покарання.

Потерпіла ОСОБА_2 у підготовчому
судовому засіданні просила угоду про
примирення з обвинуваченим ОСОБА_1
затвердити, матеріальних і моральних
претензій до нього не має.

Прокурор Даруда М.В. у
підготовчому судовому засіданні не
заперечував проти затвердження угоди
про примирення, укладеної 19 липня 2013
року між обвинуваченим ОСОБА_1 та
потерпілою ОСОБА_2, пояснивши, що при
укладенні угоди про примирення
дотримані вимоги та правила
Кримінального та Кримінального
процесуального кодексів України,
просила угоду про примирення
затвердити і призначити
обвинуваченому узгоджене в угоді
покарання.

Розглядаючи питання про
можливість затвердження даної угоди
про примирення обвинуваченого з
потерпілою, суд виходить з наступного:

Згідно з пунктом першим частини
третьою статті 314 КПК України, при
прийнятті рішення у підготовчому
судовому засіданні суд має право
затвердити угоду.

На підставі п. 1 частини першої ст.
468 КПК України у кримінальному
провадженні може бути укладена угода
про примирення між потерпілим та
підозрюваним чи обвинуваченим.

Частиною третьою ст. 469 КПК
України передбачено, що угода про
примирення між потерпілим та
підозрюваним чи обвинуваченим може
бути укладена у провадженні щодо
кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості та у
кримінальному провадженні у формі
приватного обвинувачення.

Суд, шляхом заслуховування
пояснень сторін кримінального
провадження переконався, що укладення
угоди сторонами є добровільним, при
цьому судом встановлено, що ОСОБА_1
повністю усвідомлює зміст угоди про
примирення, характер обвинувачення,
щодо якого визнає себе винним, цілком
розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст.
474 КПК України, а також наслідки
укладення, затвердження даної угоди,
передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та
наслідки її не виконання, передбачені
ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди
визначено у відповідності до положень
ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням
характеру та тяжкості висунутого
ОСОБА_1 обвинувачення, даних про його
особу, обставин, що пом'якшують
покарання.

Разом з цим, підстав для відмови в
затвердженні угоди про примирення,
передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом
не встановлено.

Подана на розгляд суду угода
відповідає вимогам кримінального
процесуального закону, оскільки її
умови не суперечать вимогам закону,
правова кваліфікація кримінального
правопорушення вірна, умови угоди не
порушують права, свободи та інтереси
сторін, укладення угоди було
добровільним, очевидна можливість
виконання обвинуваченим взятих на
себе зобов'язань.

-3-

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК
України, якщо суд переконається, що
угода може бути затверджена, він
ухвалює вирок, яким затверджує угоду і
призначає узгоджену сторонами міру
покарання.

Заходи забезпечення
кримінального провадження в ході
досудового розслідування не
застосовувались.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 314, 373, 374, 469, 472- 475 КПК України, суд,-

з а с у д и в:

Затвердити угоду про примирення,
укладену 19 липня 2013 року між потерпілою
ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_1 у
кримінальному провадженні, внесеному
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань 13.06.2013 року за №0002994.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення
(злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК
України та призначити йому покарання у
виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України,
звільнити ОСОБА_1 від відбування
призначеного вироком покарання з
випробуванням, якщо він протягом
іспитового строку 1 (один) рік не
вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов"язки.

На підставі п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК
України на засудженого ОСОБА_1 покласти
такі обов"язки: не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання
без дозволу кримінально-виконавчої
інспекції; повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання, роботи або
навчання.

На вирок може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Закарпатської області через цей суд
протягом тридцяти днів з дня його
проголошення.

Вирок суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги вирок суду, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції.

Учасники судового провадження
мають право отримати в суді копію
вироку. Копія вироку негайно після його
проголошення вручається
обвинуваченому та прокурору.

.

Головуючий
М.М.Пак