АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1188/15 Справа № 195/1668/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0000448 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у смт.Томаківка Дніпропетровської області,

проживає за адресою

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Прокурором принесена апеляційна скарга на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року, в якій він просить вирок змінити, вказавши в мотивувальній частині вироку пом`якшуючу покарання обставину - вчинення злочину неповнолітнім.

В зміненій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, залишити цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 в частині відшкодування матеріальної шкоди без задоволення, а питання щодо відшкодування моральної шкоди вирішити в порядку цивільного судочинства.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 в частині матеріальної шкоди відмовити.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року обвинуваченого ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 був неповнолітнім, що відповідно до вимог ст.66 КК України є пом`якшуючою покарання обставиною та повинно обов`язково враховуватись при призначенні покарання, у зв`язку з чим вирок суду просить змінити.

Адвокат ОСОБА_7 , обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та однобічність судового розгляду, істотне порушення вимог кримінально процесуального законодавства України. Зазначає проте, що в матеріалах справи відсутні будь які відомості проте, що кримінальне провадження здійснювалось слідчим, який є спеціально уповноваженим керівником органу досудового розслідування для розгляду справ щодо неповнолітніх. Також звертає увагу на те, що суд в порушив порядок розгляду цивільного позову, а саме не заслухав пояснення сторін, не з`ясував обґрунтування вимог позивача щодо розміру відшкодування моральної шкоди; протокол слідчого експерименту за участю потерпілого та обвинуваченого проведена в порушення вимог ст.240 КПК України, оскільки час їх проведення не відповідає обстановці та умовам в яких події відбувались в дійсності; судом були порушені процесуальні права законного представника обвинуваченого, так як остання не відповідає обстановці та умовам в яких відбувались події в дійсності. Вважає, що судом не встановлено мотиву злочину, не з`ясовано чи перебував ОСОБА_8 на момент скоєння правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, також звертає увагу на те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення психолого-психіатричної експертизи, проведення якої могло суттєво вплинути на висновки суду. Вказує на те, що судом не усунуті протиріччя, які містяться у висновку експерта № 242-Е-Д-1 від 28 жовтня 2014 року та не з`ясовано від чого отримав потерпілий тяжкі тілесні ушкодження правого ока, а саме чи від удару кулаком чи від удару об тупий твердий предмет під час падіння на правий бік або при ударах об такі, також вважає, що залишилось не з`ясованим питання остаточної причини втрати потерпілим зору. Призначене покарання вважає несправедливим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого, який є неповнолітнім, раніше не судимий у вчиненому щиросердечно розкаявся, має позитивну характеристику, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, завдану шкоду відшкодовано. З зазначених підстав прохає звільнити обвинуваченого від відбування покарання відповідно ст.75 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що в діях обвинуваченого міститься склад кримінального правопорушення, передбачений ст.128 КК України, оскільки ОСОБА_8 не мав умислу спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що підтверджується показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які вказали, що на майданчику де було скоєно злочин прямого освітлення не було, було видно лише тіні. Зазначає про те, що судом не надана оцінка тому, що попередньому конфлікту між обвинуваченим та потерпілим ініціатором був ОСОБА_11 . Вважає, що судом також не дотримано принципу презумпції невинуватості, оскільки висновку експерта, потерпілий міг отримати тілесні ушкодження як від удару тупим твердим предметом так і при ударі об такий (або об асфальтне покриття), зауважує на тому, що згідно висновку експертизи, травма ока та ЗЧМТ це травми від різних впливів, а під час проведення слідчого експерименту двоє свідків вказали, що потерпілий впав на лікті. Також в апеляції звертає увагу на безпідставне задоволення моральної шкоди, оскільки вважає не встановленим причино наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою обвинуваченого, так як моральна шкода відшкодовується тільки за наявності вини обвинуваченого, яка, на думку представника, не доказана. Вважає, що судом не враховано того факту, що обвинуваченому своєчасно не надано медикаментозного лікування з урахуванням стану його травми, що підтверджується показами потерпілого та його представника, та відсутністю останнього під час виписки 06 серпня 2015 року. Вказує на те, що цивільним відповідачем по справі повинна бути визнана ОСОБА_9 , так як обвинувачений є неповнолітнім та власного доходу не має, у зв`язку з чим просить врахувати її майновий стан, який є низьким; також зазначає, що в матеріалах провадження відсутні дані про те, що прокурор, який приймав участь у розгляді, є ювенальним та має певні повноваження. Прохає звільнити неповнолітнього обвинуваченого від відбування покарання відповідно ст.75 КК України.

В запереченнях на апеляційні скарги потерпілий ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_14 просять вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Вважають доводи захисника та законного представникам необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду чітко встановлено, що травму правого ока отримано саме від удару кулаком обвинуваченим в область ока, а не від падіння на правий бік та удару об асфальтне покриття, що підтверджується відповідним висновком експерта. Зазначають, що розмір встановленої моральної шкоди є розумним та обґрунтованим, так як внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_11 втратив працездатність більш як на 1/3, отримано групу інвалідності, завдано фізичного болю та страждань, порушений нормальний спосіб життя. Вирок суду вважають законним та обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 01 серпня 2014 року близько 22.00 годині, разом з раніше знайомим ОСОБА_11 перебували біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , де в ході конфлікту, що виник між ними на ґрунті особистих неприязних, ОСОБА_8 , маючи непрямий злочинний умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , умисно наніс останньому один удар кулаком лівої руки в життєво важливий орган, а саме праве око, спричинивши потерпілому згідно висновку експерта №242-Е-Д-1 від 28.10.2014 року тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме синця на обох повіках правого ока, який є наслідком загоєння колишньої рани, струс головного мозку, травматичне ушкодження правого ока у вигляді відсутності хрусталика, фіброзу стекло видного тіла, гемофтальму, відшарування сітківки, субконюктивального розриву склери правого ока, що призвело до субатрофії правого очного яблука і в кінцевому рахунку, до повної втрати зору на праве око, що призводить до стійкої втрати працездатності на 35%. Вказані тілесні ушкодження оцінюються у сукупності, в даному випадку, за ознаками розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності в розмірі не менше ніж на 1/3 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив задовольнити її в повному обсязі, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його законний представник підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту в частині зміни вироку щодо призначення покарання, та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, врахувавши, що обвинувачений скоїв злочин у неповнолітньому віці, щиросердечно розкаявся, відшкодовано матеріальну шкоду потерпілому.

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційних скарг в частині зміни вироку в частині призначення покарання та застосування до неповнолітнього обвинуваченого ст.75 КК України та в частині моральної шкоди.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції. В останньому слові обвинувачений просив вирок суду змінити та просив не позбавляти його волі.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційних скарг, вислухавши думки учасників судового процесу, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з вироку, суд перевірив обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та дав відповідну оцінку доказам по провадження. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і обґрунтовані на досліджених судом доказах.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні детально пояснював, що 01 серпня 2014 року після робочого дня він пішов до кафе "Колос" за сигаретами, де до нього підійшов ОСОБА_8 і попросив вийти з приміщення. Коли вони вийшли на вулицю, ОСОБА_8 стояв поруч із ним і попросив у нього пляшку з пивом, яку він тримав в руці. Він віддав йому пляшку, після чого ОСОБА_8 повернувся до хлопців, які стояли також поруч з ними. А потім, повернувшись, завдав йому удару в праве око, від якого він упав на землю.

Під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 (а.с79-82), останній на показав, що після отриманого удару впав спиною на асфальт, головою не вдарявся, що узгоджується з висновком експерта №243Е-Д-2 (а.п.99), відповідно до якого: враховуючи характер, локалізацію та механізм утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 можливе їх утворення за обставин, як вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту.

Твердження адвоката про те, що слідчий експеримент не відповідає обстановці та умовам, в яких відбувались події в дійсності є хибними, оскільки дана слідча дія була проведена з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме уточнення механізму, локалізації нанесених тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №242-Е-Д-1 від 27 жовтня 2014 року у потерпілого ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, а саме синець на обох повіках правого ока, садно на нижній повіці правого ока, рубець в області зовнішнього краю верхній повіки правого ока, який є наслідком загоєння колишньої рани, струс головного мозку; травматичне ушкодження правого ока у вигляді: відсутності хрусталика, фіброзу стекловидного тіла, гемофтальму, відшарування сітківки, субкон`юнктивального розриву склери правого ока, що призвело до субатрофії правого очного яблука і в кінцевому рахунку, до повної втрати зору на праве око. Також у висновку експерта вказано, що зважаючи на характер всі вищевказані тілесні ушкодження утворилися від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударах об такий (такі), давність утворення тілесних ушкоджень - утворилася незадовго до первинного звернення за медичною допомогою та може відповідати подіям 01.08.2014 року, що підтверджується даними акту судово-медичного обстеження №169 від 04.09.2014 року.

На підставі вищевказаного, колегія суддів вважає, що суд зробив правильний висновок про те, що тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, у даному випадку удару кулаком в область правого ока потерпілого, оскільки згідно показів самого обвинуваченого, потерпілого та свідків, очевидців вказаної події ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після нанесеного удару потерпілий впав на асфальт назад, також жоден з них не вказав, що останній вдарився головою або оком об будь-який предмет, у зв`язку з чим доводи апеляції адвоката та законного представника обвинуваченого з приводу отримання пошкодження ока від падіння та удару об асфальтне покриття є надуманим та безпідставним.

Вищевказане підтверджується даними протоколу проведеного слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що відразу після удару ОСОБА_15 впав назад та на правий бік, що також узгоджується з висновком експерта №244-Е-Д-3 (а.п.101-102), відповідно до якого виявлені тілесні ушкодження у потерпілого могли утворити за обставин, вказаних свідком.

Такі ж обставини спричинення потерпілому обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень підтвердив під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 (а.п.83-86).

Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 показав, що від його удару потерпілий впав на задню праву частину тулубу та голови на асфальтне покриття з щебенем (а.п.76-78).

При цьому жоден з учасників та очевидців конфлікту не підтвердив, що потерпілий при падінні від удару, вдарився обличчям.

Протоколи проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого, потерпілого та свідків складено з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства України та проведений за участю понятих та захисника, від яких ніяких доповнень і заперечень не надходило, окрім того відповідно до вимог ст.240 КПК України дана слідча дія не передбачає обов`язкового відтворення обстановки саме на місці скоєння правопорушення.

Доводи адвоката та законного представника неповнолітнього обвинуваченого з приводу наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 під час конфлікту з потерпілим завдавав сильного удару кулаком, цілеспрямовано і з великою силою у життєво важливий орган око, місцем прикладення удару було саме око, спричинивши тим самим останньому тяжкі тілесні ушкодження, причинного зв`язку між падінням потерпілого та отриманням внаслідок цього травми ока не встановлено, що на думку колегії свідчить про те, що ОСОБА_8 діючи з такою силою, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого.

Враховуючи поведінку обвинуваченого, який згідно технічного запису в суді першої інстанції в своїх показах зазначив, що він першим захотів вияснити стосунки з ОСОБА_11 приводом якого стали попередні образи з боку останнього, а після того, як ОСОБА_11 у ході розмови почав його ображати у нього виник умисел на завдання удару, у руках потерпілого була пляшка з пивом і він подумав, що той зможе йому завдати удар пляшкою, через що він заспокоїв ОСОБА_11 , взяв у нього пляшку, щоб він не завдав йому удару і поставив її на підлогу після чого завдав йому удар в обличчя, після чого той впав на землю, аналізуючи поведінку обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про те, що останній цілеспрямовано готувався до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому про що свідчить те, що ОСОБА_8 першим запропонував вияснити стосунки, а також розрахував, що при подальшому конфлікті потерпілий може нанести йому удар пляшкою, та боячись цього забрав її, що свідчить про те, що завдаючи удар у життєво важливий орган ОСОБА_11 , обвинувачений діяв умисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, чим заперечуються доводи захисника про те, що на момент скоєння злочину ОСОБА_8 перебував у стані сильного душевного хвилювання. На підставі зазначеного, колегія вважає, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що бачив як ОСОБА_8 , розмовляючи з ОСОБА_11 , взяв у нього пляшку з пивом, поставив її додолу, та розвернувшись наніс удар кулаком в область правого ока та брови, від якого ОСОБА_11 впав на землю, секунд через 40 піднявся і присів на ноги; свідок ОСОБА_13 зазначив, що бачив як обвинувачений запропонував ОСОБА_11 вийти з приміщення кафе. В ході розмови ОСОБА_8 забрав у ОСОБА_11 пляшку пива, поставив її додолу, і наніс останньому удар кулаком руки в обличчя, після чого той впав на асфальт. Через декілька секунд ОСОБА_11 піднявся і присів.

Вищевказані покази свідків є послідовними, взаємодоповнюючими та узгодженими, і у своїй сукупності з показами потерплого свідчать про те, що обвинувачений першим безпричинно завдав цілеспрямованого удару у життєво важливий орган.

Наявність попереднього конфлікту та особистих неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим не впливає на правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 , так як згідно показів очевидців - обвинувачений першим наніс умисний цілеспрямований удар в життєво важливий орган.

Твердження адвоката та представника обвинуваченого з приводу несвоєчасного надання медичної допомоги колегія вважає безпідставними, так як висновками експертів встановлено причино наслідковий зв`язок саме між нанесеним ударом та наслідками, що утворилися від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) чи його (їх) частини або при ударах об такий (такі).

Доводи сторони захисту з приводу проведення досудового розслідування слідчим, який спеціально не уповноважений для розгляду справ щодо неповнолітніх є безпідставними, оскільки згідно наказу №3044 від 02 грудня 2013 року досудове розслідування проведено спеціально уповноваженим ювенальним слідчим ОСОБА_16 , який відповідно до доручення від 02 серпня 2014 року визнаний старшим групи по проведенню досудового розслідування по даному кримінальному провадженню (а.п.9).

Відносно доводів апеляційних скарг щодо несправедливості призначеного покарання та цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до вимог ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.
Суд, ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього, повинен керуватися принципом найкращих інтересів дитини, встановленим ст.3 Конвенції ООН про права дитини. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення. Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яке полягає виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації. Відповідно п.17 Мінімальних стандартних правил ООН, що відносяться до відправлення правосуддя відносно неповнолітніх міри впливу, повинні бути співмірні не тільки з обставинами та тяжкістю правопорушення, а й з положеннями та потребами неповнолітнього, а також потребами суспільства, рішення про обмеження особистої свободи неповнолітнього повинні прийматися тільки після ретельного розгляду питання і обмеження повинно по можливості бути зведено до мінімуму.
На підставі зазначеного та враховуючи, що завдану матеріальну шкоду в повному обсязі відшкодовано потерпілому, а також беручи до уваги неповнолітній вік обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, характеризується посередньо, колегія суддів приходить до висновку, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за своїм видом та розміром є несправедливим через свою суворість, тому вважає можливим зменшити розмір призначеного судом першої інстанції покарання, змінивши вирок в частині призначення покарання, при призначенні покарання застосувати ст.69 КК України та призначити покарання нижче найнижчої межі санкції кримінального закону, винним в скоєнні якого визнається обвинувачений, частково задовольнивши апеляційні скарги захисника та законного представника неповнолітнього обвинуваченого.
Згідно положень ст.23, ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого чи позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Судом першої інстанції встановлено факт та обставини завдання потерпілому ОСОБА_17 протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди і те, що вона спричинена з вини останнього.
Доводи апеляційних скарг захисника і законного представника з приводу зменшення суми моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, який не працевлаштований, нещодавно йому досяг віку повноліття, єдиним годувальником сім`ї є мати, яка отримує мінімальну заробітну плату, у зв`язку з чим задля забезпечення реального відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині підлягає зміні у виді зменшенн стягненої судом суми моральної шкоди.
Враховуючи той факт, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя та здоров`я, що призвело повної втрати зору на одне око та стійкої втрати працездатності на 35%, а внаслідок отриманих ушкоджень ОСОБА_15 переніс фізичні страждання, значний емоційний стрес, який супроводжується негативними переживаннями, переживанням щодо фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, доводи апеляційних скарг щодо відмови в задоволені моральної шкоди є безпідставними.
Вимоги апеляційної скарги прокурора задоволеною не підлягають, оскільки за вимогами ст.408 КПК України не передбачено доповнення мотивувальної частини вироку.
Згідно п.1,п.3 ч.1 ст.408, ч.2 ст.409, ст.414 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та у разі зменшення сум, які підлягають стягненню.
Вимоги апеляційної скарги прокурора задоволеною не підлягають, оскільки за вимогами ст.408 КПК України не передбачено доповнення мотивувальної частини вироку.
Керуючись ст.404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання та цивільного позову змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_11 , до 60000 (шестидесяти тисяч) гривень.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення, але може бути оскаржена протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді