У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді ОСОБА_21,
суддів ОСОБА_22, ОСОБА_23,
з участю прокурора потерпілого засуджених та захисників ОСОБА_24, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2013 року.

Зазначеним вироком засуджено:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого, -

за ч. 2 ст. 194 КК України на 5 років позбавлення волі;

за п.п. 1, 4, 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю цих злочинів, ОСОБА_6 остаточно призначено довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше не судимого, -

за ч. 2 ст. 194 КК України на 5 років позбавлення волі;

за п.п. 1, 4, 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю цих злочинів, ОСОБА_6 остаточно призначено довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 44627 грн. 30 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2013 року вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінено, з вироку виключено кваліфікуючу ознаку, передбачену п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а з його мотивувальної частини посилання суду при призначенні засудженим покарання про вчинення ними злочинів з особливою жорстокістю. Строк відбування покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постановлено рахувати з 09.05.2012 року, тобто з дня їхнього фактичного затримання. В решті цей вирок залишено без зміни.

Згідно вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні злочинів за наступних обставин.

На початку квітня 2012 року у ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які знаходилися у скрутному матеріальному становищі, виник умисел на вбивство з корисливих мотивів своєї матері ОСОБА_11 з метою заволодіння квартирою, яка належали їм трьом в рівних частинах. Достовірно знаючи, що їх матір ОСОБА_11 проживає разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 та їх знайомим ОСОБА_13, вони вирішили також і їх вбити.

9 травня 2012 року, приблизно о 00:00 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_7, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, прийшли до АДРЕСА_1, де разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вживали спиртні напої, після чого останні пішли спати.

ОСОБА_6 з метою полегшення вчинення злочину почав цікавитися у матері пристроєм подачі води в душовій кабіні і остання для демонстрації роботи душа зайшла в кабіну. ОСОБА_6, знаходячись біля входу до цієї кабіни, використовуючи заздалегідь приготовлене знаряддя злочину - виделку, її колючою частиною наніс удар в область шиї, від якого вона почала кликати на допомогу та чинити опір ОСОБА_6 Усвідомлюючи, що ОСОБА_11 може розбудити сплячих ОСОБА_12 та ОСОБА_13, ОСОБА_7 зняв з себе майку, зробив кляп, яким закрив рот ОСОБА_11 Коли ОСОБА_6 утримував матір за руки, ОСОБА_7 пішов до кухні, взяв зі столу кухонного ножа, повернувся до душової кабіни, де ножем намагався перерізати горло ОСОБА_11, але у зв'язку з тим, що приміщення цієї кабіни не дозволило знаходження там третій особі, ОСОБА_7 передав ножа ОСОБА_6, який наніс ним декілька ударів ОСОБА_11 В цей час ОСОБА_7 підняв з землі камінь та кинув його на голову лежачій ОСОБА_11 Впевнившись, що їх матір не подає ознак життя, з метою приховати труп, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перенесли та кинули тіло ОСОБА_11 у сміттєву яму, яка знаходилася на городі цього ж домоволодіння.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, взявши з собою заздалегідь приготовлене знаряддя злочину - сокиру, ніж, 6-ти літрову каністру з горючою речовиною, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 та ОСОБА_13, зайшли до вказаного вище будинку, де ОСОБА_7 підійшов до ліжка, на якому спав ОСОБА_13, та наніс йому 8 ударів сокирою в область голови і шиї, заподіявши йому тілесні ушкодження не сумісні з життям. ОСОБА_6 знаходячись в іншій кімнаті наніс сплячому ОСОБА_12 один удар сокирою по голові, після чого передав сокиру ОСОБА_7, який також наніс йому не менше трьох ударів по голові, заподіявши йому не сумісні з життям тілесні ушкодження.

Після вчинення умисного вбивства потерпілих, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з метою приховання вчинених злочинів, розуміючи, що внаслідок їх дій буде пошкоджено чуже майно, облили трупи потерпілих сумішшю з принесеної каністри бензину та дизпалива, після чого по черзі їх підпалили, а переконавшись у тому, що горіння почалось, залишили місце події та здійснили дії, спрямовані на приховання знарядь і слідів злочину, заподіявши пошкодженням майна потерпілій ОСОБА_10 шкоду на загальну суму 44627 грн. 30 коп.

У касаційних скаргах та доповненнях до них:

засуджений ОСОБА_6, за змістом скарг, просить судові рішення змінити, довічне позбавлення волі замінити на позбавлення волі на певний строк, посилаючись на те, що корисливого мотиву та попередньої змови з братом на вбивство матері у нього не було, підпалу він не вчиняв. При цьому засуджений вказує на те, що під час сварки з матір'ю вчинив її умисне вбивство з помсти, оскільки вона повідомила про вбивство батька, погрожувала йому і брату та їх близьким розправою. При цьому засуджений зазначає, що саме він вчинив умисне вбивство своєї матері та потерпілого ОСОБА_12, а від брата взнав, що той наносив удари потерпілому ОСОБА_13. Разом з тим вказує, що під час досудового слідства до нього застосовувалися незаконні методи ведення слідства, суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання про фіксування судового засідання технічними засобами, місцевий та апеляційний суд не вирішили його клопотання про призначення іншого захисника;

засуджений ОСОБА_7, за змістом скарг, просить судові рішення змінити та пом'якшити призначене покарання до 15 років позбавлення волі. При цьому посилається на те, що мати спровокувала сварку з ним та братом, під час якої повідомила про умисне вбивство їхнього батька за допомогою ОСОБА_12 та ОСОБА_13, погрожувала їм з братом та їх близьким розправою. Заперечуючи попередню змову з братом на вчинення умисного вбивства потерпілих, засуджений стверджує, що спочатку сокирою наніс удари ОСОБА_13, а після нанесення ударів ОСОБА_6, він також наніс декілька ударів сокирою ОСОБА_12 в область шиї. Крім того вказує на те, що під час досудового слідства до нього застосовувалися незаконні методи ведення слідства, від нього вимагали гроші за пом'якшення покарання, погрожували вбивством брата. Також вказує на неповноту судового слідства, а також те, що апеляційний суд безпідставно відмовив йому в заміні захисника.

Заслухавши доповідача, пояснення засуджених, які підтримали свої касаційні скарги та просили про пом'якшення призначеного покарання, захисників, які підтримали касаційні скарги засуджених, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги засуджених задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 368 та 369 КПК України щодо однобічності або неповноти досудового і судового слідства та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, які фактично оскаржуються засудженими у касаційних скаргах шляхом викладення кожним із них своєї версії вчинення вбивства потерпілих.

Разом з тим, перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про винність засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів грунтуються на зібраних органами досудового слідства та ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, зокрема показаннях потерпілих ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_15, свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, даних протоколів огляду місця події, відтворення обстановки і обставин події з участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників, очних ставках між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, висновках судово-медичних, судово-криміналістичних, судово-імунологічних, судово-цитологічних, хімічної та комісійних стаціонарних судових психолого-психіатричних експертиз, речових доказах, а також показаннях самих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час досудового слідства та судового розгляду справи, яким у вироку дано всебічну, повну та об'єктивну оцінку. Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказів, у колегії суддів немає.

Крім того об'єктивність оцінки зазначених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених у вироку доказів з боку органів досудового слідства та суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КПК України, оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановив цей вирок. Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані, з чим обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції.

Ретельно дослідивши наведені докази в їх сукупності та виходячи із встановлених у справі фактичних обставин, з урахуванням змін, внесених до вироку апеляційним судом, злочинні дії засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за п.п. 1, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 194 КК України.

Що ж стосується доводів засуджених про те, що умисне вбивство своєї матері вони вчинили на грунті помсти за її причетність до смерті батька у 2007 році, вбивства усіх трьох потерпілих вчинили без попередньої змови між собою, не вчиняли підпалу, то ці доводи суперечать показанням допитаних у справі потерпілих ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_16, їх власним показанням під час досудового слідства та у суді першої інстанції, а також іншим наведеним у вироку та ухвалі апеляційного суду доказам, сукупністю яких підтверджується правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування кримінального закону, з урахуванням змін, внесених апеляційним судом. Тому касаційний суд вважає, що з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, кримінальний закон щодо обох засуджених застосовано правильно.

При перевірці матеріалів справи порушень кримінально-процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування постановлених щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судових рішень за доводами касаційних скарг, колегією суддів не виявлено.

Не заслуговують на увагу і доводи засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що під час досудового слідства до них застосовувалися незаконні методи ведення слідства, оскільки у своїх явках з повинною, власноручних поясненнях, під час допитів як підозрювані та обвинувачені, на очній ставці між собою та при відтворенні обстановки і обставин події вони зазначали про добровільність своїх пояснень і показань та відсутність будь-якого фізичного чи психологічного тиску на них з боку слідчого, а також працівників міліції. Як правильно зазначив апеляційний суд, такі доводи засуджені вперше висунули у своїх апеляціях після розгляду справи по суті та призначенні їм покарання судом першої інстанції, а також повторили їх у своїх касаційних скаргах, незважаючи на відсутність будь-яких об'єктивних даних на їх підтвердження. Враховуючи наведене, дотримання слідством та судом права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на свій захист, а також встановлені у справі фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, доводи засуджених в цій частині є безпідставними, оскільки спрямовані на пом'якшення своєї участі у вчинених злочинах.

Перевіркою матеріалів справи також встановлено, що клопотань про фіксування перебігу судового засідання технічними засобами підсудними, їх захисниками чи іншими учасниками судового процесу не заявлялося. Зауважень на протокол судового засідання з цього приводу, а також в цілому, жодним із учасників судового процесу також не подавалося. Доводів з цього приводу в апеляціях засуджені також не наводили. Тому доводи касаційних скарг про порушення судом першої інстанції прав засуджених в цій частині колегія суддів вважає такими, що суперечать матеріалам справи та вимогам кримінально-процесуального закону.

Необгрунтовані доводи касаційних скарг засуджених і про порушення їх права на свій захист у зв'язку з тим, що їм не було надано захисників на їх розсуд. З протоколу судового засідання вбачається, що ОСОБА_6 взагалі відмовлявся від захисника та бажав здійснювати свій захист самостійно, а ОСОБА_7 виявляв бажання мати захисника з Одеської колегії адвокатів (т. 5, а.с. 240). В задоволенні цих клопотань суд обґрунтовано відмовив, оскільки клопотання ОСОБА_7 суперечить вимогам ст. 45 КПК України 1960 року про обов'язкову участь захисника, а законних підстав для задоволення клопотання ОСОБА_6 судом не встановлено, бо його захист здійснював професійний адвокат Одеської колегії адвокатів. Апеляційним судом також не порушено право ОСОБА_7 на захист, оскільки захисником його було забезпечено під час досудового слідства, розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції. Крім того, справа апеляційним судом переглядалася у тому числі й за апеляцією захисника ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та з участю цього захисника. При цьому клопотань про його усунення, відповідно до вимог ст. 61-1 КПК України, засуджений не заявляв, а тому апеляційний суд це питання не вирішував.

Що ж стосується покарання, то засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 воно судом призначено відповідно до вимог статей 64 та 65 КК України з урахуванням вчиненого ними умисного особливо тяжкого злочину щодо трьох осіб, тяжкого злочину, а також вчинення цих злочинів у стані алкогольного сп'яніння. Враховуючи тяжкість вчинених злочинів, обставини їх вчинення та особи засуджених, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про неможливість їх виправлення та перевиховання в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а тому правильно призначив їм покарання у виді довічного позбавлення волі. Призначене засудженим покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам кримінального закону, а тому не вбачає підстав для зміни судових рішень та пом'якшення покарання за доводами касаційних скарг.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2013 року щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги обох засуджених - без задоволення.

С У Д Д І :

ОСОБА_25 ОСОБА_22 ОСОБА_23