У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Пошви Б.М.,

суддів

Кривенди О.В., Мороза М.А.,

за участю прокурора

Микитенка О.П.

розглянула
у судовому засіданні 14 червня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1., потерпілих ОСОБА_2. і ОСОБА_3. на вирок Рубіжанського
міського суду Луганської області від 31 травня 2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Луганської області від 29 серпня
2006 року, яким засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця

м.
Рубіжне, в силу ст. 89 КК України не судимого,

-
за ч. 2 ст.
140 КК України (в ред. 1960 р.) на 3 роки позбавлення волі;

1 за ч. З ст. 140 КК
України (в ред. 1960 р.) на 4 роки позбавлення волі;

2 за ч. 2 ст. 143 КК
України (в ред. 1960 р.) на 3 роки позбавлення волі;

3 за ч. З ст. 142 КК
України (в ред. 1960 р.) із застосуванням ст. 44 КК України

4 (в ред. 1960 р.) на 5
років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

5 за ч. 2 ст. 286 КК
України (в ред.2001 р.) на 3 роки позбавлення волі;

6 за ч. 1 ст. 263 КК
України (в ред.2001 р.) на 2 роки позбавлення волі;

7 за ч. З ст. 289 КК
України (в ред.2001 р.) із застосуванням ст. 69 КК України

8 (в ред.2001 р.) на 6
років позбавлення волі з конфіскацією майна;

9 за ч. З ст. 185 КК
України (в ред.2001 р.) на 3 роки позбавлення;

10за ч. 4 ст. 185 КК України (в
ред.2001 р.) на 5 років позбавлення волі;

11за ч. 5 ст. 185 КК України (в ред.2001 р.) із застосуванням
ст. 69 КК України

12(в ред.1960 р.) на 5
років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На
підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1. за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання 6
років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженця м. Рубіжне Луганської
області, не судимого,

- за ч. 2 ст. 140 КК
України (в ред.1960 р.) на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.5 ст.185 КК України (в ред.2001 р.) із застосуванням
ст. 69 КК України на 4
роки 6 місяців позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_4. остаточно визначено покарання 4 роки 6
місяців позбавлення волі, а на підставі ст.
75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_3року народження, уродженця м. Рубіжне Луганської
області, не судимого,

13за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України на 4 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування
покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки.

Цим же вироком засуджено
ОСОБА_6. та ОСОБА_7., судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою апеляційного
суду Луганської області від 29 серпня 2006 року вирок залишений без зміни. Виключено
з мотивувальної частини вироку вказівку про вчинення злочинів ОСОБА_1., ОСОБА_6.,
ОСОБА_4., ОСОБА_5.
та ОСОБА_7. з конкретними особами -ОСОБА_8., ОСОБА_9. та ОСОБА_10.

За вироком суду ОСОБА_1.
у період часу 2000-2005 років за попередньою змовою з ОСОБА_4., ОСОБА_6.,
ОСОБА_5. і ОСОБА_7. та іншими особами, матеріали справи щодо яких виділені в
окреме провадження, в
м. Рубіжне Луганської
області скоїли ряд умисних тяжких корисливих злочинів, пов'язаних із
викраденням майна громадян з проникненням у їх житло, гаражі, приміщення
підприємства АОЗТ
Панчішної фабрики "Рубіжанка", з викраденням автомобілів та іншого майна,
завдаючи потерпілим значної шкоди в період дії КК України в редакції 1960 р. та
у великих і особливо великих розмірах в період дії КК в редакції 2001 р.

У касаційних скаргах:

Засуджений
ОСОБА_1. просить об'єктивно переглянути справу щодо нього. Зі змісту його
скарги вбачається, що органи досудового слідства і суд не врахували те, що всі
злочини, вчинені злочинною групою у зазначений час у м. Рубіжне Луганської
області, були розкриті тільки завдяки тому, що він викрив злочинну групу.
Вважає що органи досудового слідства і суд не повно дослідили обставини справи,
не долучили до справи його декілька заяв про скоєні ним та іншими особами ще й
інших злочинів і не врахували це при призначенні йому покарання. Також вважає,
що суд необґрунтовано відмовив йому у
подовженні строків на подачу апеляції.

Потерпіла
ОСОБА_3. просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_4. у зв'язку з
невідповідністю висновків суду про обсяг вчинених засудженим злочинів фактичним
обставинам справи і невідповідністю призначеного покарання із застосуванням ст.
75 КК України тяжкості вчинених ним злочинів. Вважає, що апеляційний суд
порушив її, як потерпілої права, переносячи декілька разів день засідання
апеляційної інстанції не повідомивши її про це, чим фактично перешкодив їй бути
присутньою у засіданні. Зазначає, що матеріали справи містять усі необхідні
докази того, що ОСОБА_4. викрав із гаражу, що належав їй, не тільки автомобіль
сина, а і майно, яке належало їй. Суд не фіксував судове засідання технічними
засобами, на чому наполягали підсудний ОСОБА_1. і потерпіла ОСОБА_11. Крім
того, її як потерпілу, не ознайомили з матеріалами справи.

Потерпіла
ОСОБА_2. ставить питання про скасування судових рішень щодо засудженого
ОСОБА_5у зв'язку з м'якістю призначеного йому покарання за вчинення тяжких
злочинів. Крім того, вважає, що були порушені її права, як потерпілої. Вона
брала участь у всіх засіданнях місцевого суду. На якій підставі вона була
виключена із складу потерпілих, їй невідомо. ОСОБА_5також був членом злочинної
групи. Вона також в порушення вимог ст. 217 КПК України не була ознайомлена з
матеріалами справи при закінченні досудового слідства у справі.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора, який частково підтмав
касаційні скарги потерпілих і вважаючого
безпідставною касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1., перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає,
що касаційні скарги потерпілих ОСОБА_3.
та ОСОБА_12. підлягають задоволенню частково, а підстави для задоволення
касаційної скарги засудженого ОСОБА_1. відсутні.

Матеріали справи свідчать про те, що у даній справі до кримінальної
відповідальності притягнуто ОСОБА_1., ОСОБА_6., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_7., а
також ОСОБА_10., справа щодо якого виділена судом в окреме провадження і він
засуджений за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 5
жовтня 2006 року, тобто група осіб, члени якої вчинили на протязі тривалого
часу (з 1999 р. до 2005 р.) значну кількість злочинів корисливої спрямованості
у м. Рубіжне Луганської області та за його межами. Щодо багатьох осіб, які
брали участь у вчиненні злочинів, матеріали з тих чи інших причин органами
досудового слідства були виділені в окреме провадження. У справі визнано
потерпілими 46 осіб, щодо яких були вчинені корисливі злочини, у тому числі і
такі, що віднесені законом до тяжких і особливо тяжких злочинів, і яким
спричинені тяжкі наслідки у вигляді заподіяння значної матеріальної шкоди, а
вартість викраденого майна потерпілих сягала і великих, і особливо великих
розмірів.

Органами досудового слідства обвинувачення ОСОБА_1. було пред'явлене у
тому, що він на початку 2000 року організував і став керівником злочинної групи
із числа мешканців м. Рубіжне Луганської області, члени якої в період 2000-2005
р. вчиняли крадіжки чужого майна, розбійні напади, заволодівали транспортними
засобами (у тому числі і автомобілями, вартість яких у двісті п'ятдесят разів
перевищувала неоподаткований мінімум доходів громадян). Діяльність групи, з
метою вчинення корисливих злочинів, відповідним чином планувалась, роль кожного учасника злочинної групи була
чітко визначена. Для забезпечення досягнення злочинного наміру - заволодіння
майном потерпілих, злочинна група мала у своєму розпорядженні цілий комплекс
спеціального спорядження, засоби мобільного пересування - автомобілі, та засоби
мобільного зв'язку - рації і мобільні телефони.

До складу вказаної злочинної групи у різний час були залучені і вчиняли
злочини відповідно до плану групи ОСОБА_6., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_10.,
ОСОБА_7. та інші особи, матеріали щодо яких органами досудового слідства
виділені в окреме провадження.

Оскільки засудженими і іншими особами, матеріали справи щодо яких виділені
в окреме провадження, злочини зчинялись у період дії КК України в редакції 1960
р. і у період дії КК України в редакції 2001 р., а досудове слідство
проводилось і обвинувачення пред'являлось у період дії КК України в редакції
2001 р. і лише за статтями КК України нині діючого кодексу, прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, обґрунтовано заявив клопотання
про необхідність приведення обвинувачення у відповідність до норм нового КК і
змінив обвинувачення всім підсудним відповідно до заключних і перехідних положень КК України в новій редакції. Однак,
разом із приведенням кваліфікації дій засуджених у відповідність до норм КК
України в редакції 2001 р., прокурором було суттєво змінено обвинувачення
засудженим ОСОБА_4. і ОСОБА_5., та іншим підсудним, вирок щодо яких у
касаційному порядку не оскаржений. При цьому були суттєво порушені права
потерпілих, у тому числі ОСОБА_2. та
ОСОБА_3., на що вони послались у касаційних скаргах і на що не звернула колегія
суддів при розгляді справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 КПК України при зміні обвинувачення в суді
прокурор оголошує постанову про зміну обвинувачення в судовому засіданні і
вручає її копії не тільки підсудним, а іншим учасникам процесу, у тому числі і
потерпілим і їх представникам. Про невручення копій зміненого обвинувачення
потерпілим свідчить постанова суду від 25 травня 2006 року про відмову в
задоволенні клопотання потерпілих про направлення даної справи на додаткове розслідування
(т.15, а.с. 413-414), зі змісту якої вбачається, що копії зміненого
обвинувачення потерпілим вручені не були. Колегія суддів приходить до такого
переконання виходячи з наступного. Змінене обвинувачення прокурором виготовлене
щодо кожного підсудного окремо, про що свідчить нумерація аркушів зміненого
обвинувачення, яка начинається щодо кожного підсудного з аркуша № 1 (т. 15,
а.с. 218-230 - ОСОБА_4, а.с. 232-238 - ОСОБА_5). В протоколі судового засіданні
відтворено зміну обвинувачення в суді, але протокол не містить конкретних даних
про те, копії зміненого обвинувачення щодо якого саме підсудного і на скількох
аркушах вручалась потерпілим ОСОБА_2. та ОСОБА_3. (т. 16, а.с. 48-49) та проти
якого саме зміненого обвинувачення вони не заперечували в судовому засіданні.
Про це свідчать також надання їм слова в дебатах (т.16, а.с. 64) та подані ними
апеляції щодо засуджених, статус потерпілих відносно дій яких вони втратили у
зв'язку із зменшенням обсягу обвинувачення ОСОБА_5. і ОСОБА_4. При цьому, їх
апеляції не визнані такими, що подані не належними особами і були розглянуті по
суті (т. 16, а.с. 186, 188, 214-216). Зазначене порушення прав потерпілих в
судовому засіданні колегія суддів вважає істотним, що є підставою для
скасування вироку.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи по суті,
судом були допущені і інші порушення кримінально процесуального законодавства.

Так, про призначення справи до попереднього розгляду потерпілі були
належним чином повідомлені (т. 15, а.с. 11-49). Про призначення справи до
розгляду на 20.03.06 року потерпілі також були повідомлені (т. 15, а.с. 59-88).
У зазначений день засідання не відбулось і розгляд справи було відкладено на
28.03.06 р. про що слід було знову повідомити потерпілим. Однак, протокол судового засідання свідчить про те,
що про відкладення розглядом справи повідомлялись лише підсудні, а потерпілі -
ні (т. 15, а.с. 154-155). Інших даних матеріали справи не містять.

Крім того, вирок щодо ОСОБА_4. постановлено з порушенням вимог ст.ст. 323, 324
та 334 КПК України, оскільки вирок не містить аналізу доказів, що були здобуті
під час досудового слідства та в судовому засіданні, і висновків, чому суд взяв
до уваги одні з них, та не врахував інші. При цьому, у вироку щодо ОСОБА_4.
лише перелічені епізоди скоєних ним злочинів, але не зазначено чому суд не
визнав обвинувачення в частині вчинення ним злочинів у складі злочинної групи,
яке йому було пред'явлене як спочатку, так і після зміни обвинувачення в
судовому засіданні (т. 15, а.с. 219-211). Як видно з вироку, суд щодо
зазначеного обсягу обвинувачення ніякого висновку не дійшов і відповідного
рішення не прийняв. Такі порушення норм КПК стали підставою необґрунтованого
неврахування зазначеного при призначенні покарання засудженому, на що посилається
у касаційній скарзі потерпіла.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 суд при призначенні покарання повинен
врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного й обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання. Із матеріалів справи вбачається, що призначаючи
ОСОБА_5. та ОСОБА_4. покарання із застосуванням до них вимог ст.ст. 69 та 75 КК
України, суд виходив із того, що вони засуджуються вперше, позитивно
характеризуються за місцем проживання, мають на утриманні неповнолітніх дітей
та стан їх здоров'я.

Проте рішення суду про застосування до них ст. 75 КК України не можна
визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його, суд не навів у вироку
переконливих доводів про те, які саме обставини істотно знижують ступінь
тяжкості вчинених ними злочинів та про доцільність звільнення засуджених від
відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що
пом'якшують їх покарання. При цьому не було враховано, що вони вчинили декілька
злочинів, у тому числі і таких, які згідно зі ст. 12 КК України віднесені до
категорії тяжких (ОСОБА_5. - ст. 185 ч. 4) та до категорії особливо тяжких
(ОСОБА_4. - ст. 185 ч. 5), а також те, що вони не приймали ніяких мір для
відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілим.

При перегляді справи в апеляційному порядку, колегією суддів апеляційної
інстанції, в порушення вимог ст. 365 КПК України, не перевірено законність і
обґрунтованість вироку у належному обсязі, а тому допущені порушення КПК
України залишились без уваги, а ухвала від 29 серпня 2006 року не відповідає вимогам
ст. 377 КПК України, тому що не містить докладних мотивів прийнятого рішення на
підставі аналізу доказів та не зазначені підстави, через які апеляції визнано
необґрунтованими.

Крім того, в порушення вимог ст. 358 КПК України, не всі засуджені, щодо
яких ставилось питання про погіршення їх становища, були належним чином
викликані в засідання апеляційної інстанції і справа по суті розглянута без їх
участі в судовому засіданні.

Зазначені порушення кримінально процесуального закону та кримінального
закону при призначенні покарання, є підставами для задоволення касаційних скарг
потерпілих ОСОБА_2. і ОСОБА_3. і скасування вироку щодо засуджених ОСОБА_5. і ОСОБА_4.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання потерпілих
ОСОБА_2. і ОСОБА_3. на порушення щодо них вимог ст. 217 КПК України. З матерів
справи вбачається, що вони були повідомлені слідчим про час ознайомлення з
матеріалами справи, але дійсно не ознайомились у зв'язку з їх неявкою (т. 13,
а.с. 229, 245). Посилання потерпілих на відсутність фіксації судового засідання
технічними засобами також є необґрунтованим, тому що матеріали справи не
містять даних про те, що вони звертались до суду з таким клопотанням письмовим
чи усним.

Підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_1. колегія
суддів не вбачає. З вироку вбачається, що висновки суду про винуватість
ОСОБА_1. у вчиненні зазначених вироком злочинів ґрунтується на сукупності
зібраних у справі доказів, є правильним і засудженим не оспорюються. Наведені у
касаційній скарзі дані співробітництва з правоохоронними органами під час
досудового слідства і визнання себе винним, судом враховані і не є підставами
для подальшого пом'якшення призначеного йому покарання. Твердження засудженого
про безпідставну відмову йому в продовженні строку на подачу апеляції судом
належним чином розглянуте і правильність прийнятого рішення при вирішенні цього
питання сумнівів не викликає. Касаційні підстави для скасування вироку щодо
ОСОБА_1. з інших підстав відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вирок Рубіжанського
міського суду Луганської області від 31 травня 2006 року та ухвала Апеляційного
суду Луганської області від 29 серпня 2006 року щодо ОСОБА_4. та ОСОБА_5.
підлягають скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд до того ж
місцевого суду.

Під час нового розгляду суд має всебічно, повно та об'єктивно дослідити
обставини справи, усунути допущені порушення вимог ст. 277 КПК України, роз'яснити право потерпілих ОСОБА_3. і
ОСОБА_2. підтримувати обвинувачення у раніше пред'явленому обсязі та з'ясувати
їх думку, ретельно перевірити доводи касаційних скарг потерпілих, мотивувати
рішення щодо наявності чи відсутності організованої злочинної групи при
вчиненні злочинів і постановити рішення, яке б відповідало вимогам закону та було
б обґрунтованим.

Якщо суд визнає ОСОБА_4. і ОСОБА_5. винними у вчиненні зазначених злочинів,
то покарання їм має бути призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України,
оскільки визначене їм покарання за даним вироком, не можна вважати таким, що
відповідає ступеню тяжкості злочину і застосування ст. 69 і ст. 75 КК України є обґрунтованим і
доцільним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_1залишити без задоволення.

Касаційні скарги потерпілих ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. задовольнити.

Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 травня 2006
року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 29 серпня 2006 року щодо ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж
місцевого суду, але в іншому складі суддів.

с у д д і:

Кривенда О.В. Пошва Б.М. Мороз М.А.