Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
01 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000969, щодо
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, розлученого, підприємця, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.2 ст.240 КК України,

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого по найму, раніше судимого 28.10.2010 року Сарненським районним судом за ч.2 ст.240 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого за ч.2 ст.240 КК України,
на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_8
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_5
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України та призначено йому покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 /два/ роки.
ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України та призначено йому покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 /два/ роки.
Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_6 та ОСОБА_5 покладено наступні обов`язки: не змінювати місце проживання без погодження з кримінально виконавчою інспекцією та періодично з`являтись до кримінально виконавчої інспекції на реєстрацію.
Судом вирішено питання речових доказів.
Згідно вироку суду, 22 липня 2014 року близько 17 год. 10 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленими особами, матеріали досудового розслідування щодо яких виділені з кримінального провадження для організації досудового розслідування, в урочищі «Мохи» поблизу смт.Клесів Сарненського району Рівненської області за допомогою мотопомпи заводського виробництва марки «Forte», призначеної для подачі води під тиском, шляхом гідророзмиву ґрунту займалися видобуванням бурштину - сирцю. В результаті незаконних дій обвинувачених було видобуто з надр землі 226,96 г. бурштину сирцю, загальна вартість якого станом на 22 липня 2014 року становить 115 грн. 04 коп., що підтверджується судово гемологічною експертизою. Бурштин сирець відповідно до Закону України № 637/97 ВР від 18.11.1997 року «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.
Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_5 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій обвинуваченим захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 апеляційній скарзі він вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим з мотивів неврахування доводів сторони захисту про істотні порушення прав людини та основоположних свобод під час затримання ОСОБА_6 та здійснення досудового розслідування. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не доведено, що вказане кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченим; повторно дослідити в судовому засіданні обставини затримання ОСОБА_6 , обставини складання протоколу огляду місця події та вилучення доказів, та обставини оголошення ОСОБА_6 підозри, оскільки, на його думку, вказані обставини були досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями.

Свою позицію мотивує тим, що в ході досудового розслідування не було роз`яснено право на захист, а саме затримання здійснено без складання відповідного протоколу затримання особи, крім того вважає недопустимим доказом протокол огляду місця події й відповідно покликання на останній.

Обвинувачений ОСОБА_5 у поданій апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок по обвинуваченню його за ч.2 ст.240 КК України змінити, визначивши йому міру покарання у виді штрафу в розмірі 400 /чотирьохсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Свою позицію обґрунтовує невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок надмірної суворості. Вказує, що згідно з показами ОСОБА_6 він був близько від мотопомпи й бачив осіб, які біля неї працювали. Однак, сам ОСОБА_5 вказує, що фактично він ніякого відношення до мотопомпи не має і у складі наведеної групи осіб не знаходився. Крім того, стверджує, що у зв`язку з станом здоров`я не взмозі виконувати роботу з обслуговування мотопомпи при гідророзмиві ґрунту, оскільки вона пов`язана з значними фізичними зусиллями. Також зазначає, що призначена судом йому міра покарання у виді обмеження волі є занадто суворою та не відповідною тяжкості вчиненого ним злочину та його особі. Вважає, що достатньою для його виправлення та перевиховання мірою покарання є присудження йому покарання у виді штрафу, мінімального розміру передбаченого санкцією інкримінованої йому ч.2 ст.240 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку поданої його захисником апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку своєї апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо обох заявлених апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведення вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й детально наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.
Так, попри невизнання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 своєї вини у незаконному видобутку бурштину сирцю та їх непричетність до інкримінованого ч.2 ст.240 КК України злочину, їх вина стверджується сукупністю здобутих у провадженні доказів, а наведену позицію обвинувачених щодо невизнання своєї вини у скоєному колегія суддів розцінює як обраний ними спосіб захисту.

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (перебуваючи на охороні ДП «Укрбурштин») прямо вказали на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як на осіб, які ще з трьома невідомими особами 22 липня 2014 року біля 17 години в урочищі «Мохи» поблизу Клесівської гірничої дільниці ДП «Укрбурштин», за допомогою мотопомпи, призначеної для подачі води під тиском, шляхом гідророзмиву ґрунту добували бурштин, виконуючи кожен свою частку роботи необхідну для видобування з землі бурштину. Деякий час з-за кущів вони спостерігали, як ОСОБА_6 за допомогою тички, до якої приєднаний пожежний рукав, розмивав грунт, а ОСОБА_5 за допомогою підхвати виловлював з лунок бурштин сирець. Вказали, що при їх наближенні троє невідомих з місця події втекли, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 їм вдалося затримати.

Показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є послідовними, логічними та повністю узгоджуються як з встановленими у провадженні доказами, так і між собою. Вказані особи не перебувають в неприязних стосунках з обвинуваченими і підстав їх оговорювати у свідків немає.

Під час проведення слідчого експерименту із свідками ОСОБА_10 (а.с.41-43к.п.), ОСОБА_11 (а.с.45-46), ОСОБА_9 (а.с.47-48), вказані свідки добровільно розказали та показали на місці, яким чином вони виявили обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 й інших, трьох невідомих їм осіб, які за допомогою мотопомпи добували бурштин.

При проведенні на досудовому слідстві одночасних допитів свідків ОСОБА_10 (а.с.72-73 кп.), ОСОБА_11 (а.с.76-77 кп.), ОСОБА_9 (а.с.68-69 кп.) з ОСОБА_6 , а також ОСОБА_10 (а.с.95-97 кп.), ОСОБА_11 (90-92 кп.), ОСОБА_9 (а.с.100-102 кп.) з ОСОБА_12 вони дали аналогічні показання та вказували на обвинувачених, як на осіб, які брали участь у видобуванні бурштину.

Згідно протоколу огляду місця події, там були виявлені 12 та 69 камінців, схожих на бурштин сирець, котрі знаходились в обрізаних пластикових пляшках, дві мотопомпи марки «Форте», дві каністри, три пожежні рукави, дві металічні тички й три підхвати. (а.с.7-12 кп.)

Відповідно до висновків судово гемологічних експертиз № 66/14 та № 65/14 від 01.08.2014 року, надане на дослідження каміння є бурштином сирцем вагою 181,17 г. та 45,77 г., вартістю 90 грн. 50 коп. та 24 грн. 54 коп. (а.с.18 22, 25- 29 кп.)

Виходячи з встановлених судом обставин провадження, дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.240 КК України, як умисні дії, які полягали в незаконному видобутку корисних копалин загальнодержавного значення.

Апеляційним судом перевірені доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо порушення прав ОСОБА_6 при затриманні, складанні протоколу огляду місця події та оголошення підозри. (шляхом дослідження протоколу огляду місця події та повідомлення про підозру ОСОБА_6 ( т.1 а.с.7, 60-61)

Однак, вказані покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і у ході апеляційного розгляду.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду, що виходячи з досліджених матеріалів провадження - допит ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в якості свідків було здійснено 22.07.2014 року з 21.00 по 22.00 год., тобто в межах трьох годин після їх приїзду в райвідділ для встановлення осіб та вияснення обставин справи. Протокол затримання в даному випадку не складався, оскільки як пояснила свідок ОСОБА_13 обоє, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 добровільно прослідували в райвідділ міліції, а тому складання зазначеного протоколу не мало сенсу.
Критично оцінює колегія суддів й твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , що сам він ніякого відношення до мотопомпи не має й у складі наведеної групи осіб не знаходився, а також його міркувань з приводу того, що у зв`язку з власним станом здоров`я він не взмозі виконувати роботу з обслуговування мотопомпи при гідророзмиві ґрунту, оскільки вона пов`язана з значними фізичними зусиллями.

Твердження ОСОБА_5 , про його непричетність до розмивання ґрунту й видобутку бурштину спростовуються сукупністю ретельно досліджених у ході судового розгляду доказів, які повністю узгоджуються між собою та побічно підтверджуються вимогами його апеляційної скарги, щодо зменшення міри покарання.

Суд, призначаючи ОСОБА_5 міру покарання за скоєне, врахував як його особу, так і тяжкість інкримінованого йому ч.2 ст.240 КК України злочину, про що зазначив у вироку. Зокрема, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд зважив на його стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, та звільнив його від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 /два/ роки, попри інші, більш суворі види покарання, передбачені санкцією інкримінованої обвинуваченому ч.2 ст.240 КК України, - обмеження волі, позбавлення волі.

Згідно з п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції цих вимог закону при його постановленні було дотримано в повному об`ємі.

Так, при обранні міри покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 судом першої інстанції належним чином перевірено та враховано як відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим, так і наявність обставин, що його обтяжують вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб. Судом враховано й ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення та його тяжкість, а також характеризуючі дані щодо осіб обох обвинувачених їх позитивну характеристику за місцем проживання, стан здоров`я ОСОБА_5 , та те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність тяжких наслідків кримінального правопорушення.

При цьому суд зазначив, що призначає покарання, необхідне та достатнє для їх виправлення та перевиховання, а також попередження нових злочинів.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 винними у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.240 КК України та призначаючи останнім міру покарання згідно норми наведеної статті закону, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та які регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими в той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3