У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Редьки А.І.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.

з участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 27 листопада 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок
Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2007
року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого
судимості згідно ст. 89 КК України,

за ч. 1 ст.
119 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України
звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три
роки.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за
вчинення вбивства через необережність ОСОБА_2 за наступних обставин.

27 серпня 2007 року близько 7 години
ОСОБА_1 у дворі будинку ОСОБА_2 в с. Башмачка Солонянського району
Дніпропетровської області, під час сварки з останнім завдав йому три удари
кулаком по голові, від яких ОСОБА_2 впав та вдарився головою об цеглове
мурування, а коли намагався піднятись, то ОСОБА_1 завдав йому два удари ногою в
область голови та живота, в результаті чого потерпілий отримав тяжкі тілесні
ушкодження, від яких 2 вересня 2007 року сталася його смерть.

У касаційному поданні прокурор просить скасувати вирок суду, а справу
направити на нове розслідування в зв'язку з істотним порушенням
кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним
обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та
невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого
внаслідок м'якості. Указує на те, що суд, усупереч вимогам ст. 334 КПК України,
прийняв до уваги і поклав в основу вироку лише висновок судово-медичної
експертизи і частину показань судово-медичного експерта у судовому засіданні та
показання

ОСОБА_1, не прийнявши до уваги показання свідка ОСОБА_3, яка була очевидцем
побиття потерпілого, даних протоколу відтворення обстановки та обставин подій.
Вважає, що обставини завдання

ОСОБА_1. ударів ОСОБА_2 та невжиття ним заходів для надання потерпілому
медичної допомоги дає підстави кваліфікувати дії засудженого за ч. 1 ст. 115 КК
України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів не
знаходить підстав для його задоволення.

Відповідно до вимог ст. 275 КПК України розгляд справи провадиться тільки
відносно підсудних і тільки в межах пред'явленого їм обвинувачення.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, органами досудового
слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119
КК України, тобто у вбивстві, вчиненому через необережність.

За цим обвинуваченням справа надійшла від прокурора на розгляд суду першої
інстанції.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане обвинувачення і клопотання про
направлення справи на додаткове розслідування у зв'язку з необхідністю
застосування закону про більш тяжкий злочин, відповідно до ст. 281 КПК України,
не заявляв.

Суд першої інстанції, діючи згідно з вимогами ст. 275 КПК
України, розглянув кримінальну справу у межах пред'явленого ОСОБА_1. органами
досудового слідства обвинувачення, визнав його винним у вчиненні злочину за
обставин, які прокурором у поданні не оспорюються, і кваліфікував його дії за
ч. 1 ст. 119 КК України.

Таким чином, суд при розгляді справи не допустив істотних порушень
кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального
закону.

Що ж стосується міри покарання, призначеної засудженому, то вона відповідає
вимогам ст. 65 КК України і підстав вважати її невідповідною тяжкості злочину
та особі засудженого, як про це стверджує прокурор у касаційному поданні,
немає.

Так, призначаючи ОСОБА_1. покарання, суд належним чином урахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують особу засудженого. Також
суд відповідно до вимог закону врахував, що засуджений вину визнав повністю,
щиро розкаявся у вчиненому, має на утримання неповнолітню дочку, і обґрунтовано
визнав указані обставини такими, що пом'якшують покарання.

За таких обставин, беручи до уваги те, що потерпіла не наполягала на
призначенні засудженому покарання у виді позбавлення волі, а прокурор у судових
дебатах просив звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням,
колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про можливість
його виправлення без ізоляції від суспільства.

Отже, доводи касаційного подання про м'якість покарання, призначеного
ОСОБА_1. за ч. 1 ст. 119 КК України є безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора залишити без задоволення, а вирок Солонянського
районного суду Дніпропетровської області від

15 листопада 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

судді:

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Заголдний В.В.