А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.03.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/161/2015 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.10.2013.
Цим вироком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 пенсіонер, не судимий засуджений за ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 510 грн., за ч.1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 595 грн., за ч.2 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 850 грн..
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_6 призначено штраф у розмірі 850 грн..
Ухвалено: також речовий доказ посвідчення «Ветеран війни учасник бойових дій» серії НОМЕР_1 від 10.09.1997 зберігати в матеріалах справи.
Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, з метою отримання надбавки до пенсії і пільг на житлово-комунальні послуги подав 01.03.1999 - до управління пенсійного фонду в м. Мукачевому та Мукачівському районі (УПФ), а також у невстановлений час у 2000 році до управління праці та соціального захисту населення Мукачівської РДА завідомо підроблене посвідчення «Ветеран війни учасник бойових дій» серії НОМЕР_1 від 10.09.1997, до якого були внесені завідомо неправдиві відомості про те, що він є учасником бойових дій. Внаслідок цього ОСОБА_6 отримав: у період з 01.03.1999 по 30.06.2013 - надбавку до пенсії на загальну суму 28 527 грн. 20 коп., у період з 2000 по 28.05.2013 знижку на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 75% на загальну суму 11 927 грн., а загалом завдав матеріальної шкоди державі на суму 40 454 грн. 20 коп..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати, а його виправдати. Вказує, що злочину не вчиняв і не може нести відповідальності за підроблення, вчинене іншими особами без його відома. Твердить, що у 1968 році в складі військової частини № НОМЕР_2 брав участь у бойових діях на території Чехословаччини, посвідчення «Ветеран війни учасник бойових дій» серії НОМЕР_1 від 10.09.1997, свого часу отримав офіційно від працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.01.2014 цю апеляційну скаргу ОСОБА_6 було задоволено, вирок від 16.10.2013 щодо нього скасовано, а кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України: за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Ухвалою від 18.12.2014 колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за результатом розгляду касаційної скарги прокурора ухвалу Апеляційного суду від 13.10.2014 скасувала і призначила новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Вказала, що судом не вирішено питання, чи користувався ОСОБА_6 підробленим посвідченням «учасника бойових дій», або воно було помилково виписане на інше ім`я, чи був він обізнаним про те, що посвідчення є підробленим, а також те, що користування підробленим посвідченням є незаконним навіть для особи, яка має право на отримання такого посвідчення.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційні вимоги, промову прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Стаття 190 КК України визначає злочином заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), а частина 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, має міститися в обвинувальному акті.
На суд, у разі визнання особи винуватою, відповідно до приписів ч.3 ст. 374 КПК України покладається формулювання у вироку обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; зазначення доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Належне виконання судом вимог ст. 374 КПК України означає, зокрема, що в мотивувальній частині обвинувального вироку містяться аналіз та оцінка всіх досліджених у судовому засіданні доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, а висновки суду щодо їх оцінки викладені в точних і категоричних судженнях, які виключають сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття доказів, на яких ґрунтуються ці висновки, як і відхилення інших, зокрема показань обвинуваченого у свій захист, судом також повинно бути мотивовано.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.
Обвинувачений ОСОБА_6 винним у злочині себе не визнав і показав, що у 1968 році у складі військової частини № НОМЕР_2 був учасником бойових дій в Чехословаччині і з часом одержав у ІНФОРМАЦІЯ_3 посвідчення «учасника бойових дій», яким скористався для отримання надбавки до пенсії і знижку на оплату житлово-комунальних послуг. Заявив, що не пам`ятає, які документи подав до військового комісаріату разом з заявою про видачу посвідчення, від кого саме його отримав і настояв, що вважає його справжнім. Звернув увагу на те, що справжність бланку, підпису посадової особи і печатки не заперечує і сторона обвинувачення. З приводу запису в військовому квитку про те, що він участі в бойових діях не брав пояснив, що у військових квитках його товаришів по службі в Чехословаччині свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 також немає запису про участь у бойових діях, проте вони отримали такі самі посвідчення учасників бойових дій.
Ці показання обвинуваченого відкинуті судом першої інстанції без належної перевірки і вмотивування. В судовому засіданні суд обмежився формальним дослідженням доказів, а у вироку - викладенням змісту показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтвердили його показання, та змісту записів у його військовому квитку, в листах військових комісарів ІНФОРМАЦІЯ_4 і ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що ОСОБА_6 статус учасника бойових дій не встановлювався і на обліку, як такий, він не перебуває.
В решті суд у вироку зазначив, що цими доказами показання ОСОБА_6 спростовані, хоча такий висновок із викладеного не випливає.
Вказані порушення кримінально-процесуального закону перешкодили суду всебічно, повно і об`єктивно розглянути справу, з`ясувати істотні обставини, усунути суперечності в доказах та призвели до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у використанні завідомо підробленого документа та шахрайстві.
Такі суперечності і порушення кримінального процесуального закону вплинули і на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до ст. ст. 409 і 412 КПК України, утворює підставу для скасування вироку.
Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами і віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Згідно з приписами ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Клопотань про дослідження будь-яких доказів сторони не заявили.
Ухвалити новий вирок або закрити кримінальне провадження за таких обставин Апеляційний суд не вправі, оскільки такі рішення в даному випадку суперечили б правилам, викладеним у ст.ст. 417 і 420 КПК України.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
При ухваленні вироку запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не застосовувався. Клопотання про його застосування Апеляційному суду не подано.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду від 16.10.2013 щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді