АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/397/15 Справа № 185/8081/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001385 від 19 травня 2014 року, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року щодо,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Павлограді Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої в будинку АДРЕСА_1 , проживаючої в кв. АДРЕСА_2 ,

відносно якої ухвалено обвинувальний вирок за ч.1 ст.115 КК України

за участю прокурора Грамми, потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а:

До Апеляційного суду Дніпропетровської області звернулися прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та обвинувачена ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Свої вимоги мотивує тим, що суд при ухваленні вироку в частині виду і міри покарання ОСОБА_9 не в достатній мірі врахував дані, які характеризують її особу, а саме, що за своїм місцем проживання вона характеризується негативно, перебуває на Д обліку у КЗ Дніпропетровський наркологічний диспансер Дніпропетровської обласної ради з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що на момент вчинення кримінального правопорушення перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а також відношення ОСОБА_9 до вчиненого злочину, що у вчиненому діянні своєї вини не визнала, викладаючи обставини події, які мали місце 19.05.2014 року, намагалася їх змінювати на свою користь. Апелянт вважає, що викладені обставини свідчать про те, що обвинувачена бажає стати на шлях виправлення, а тому визначена судом міра покарання не достатня для її виправлення і попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 вказує на незаконність і необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання, в зв`язку з його невідповідністю обставинам вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок його м`якості. просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 максимальне покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд, при призначенні покарання не врахував думку потерпілої, яка просила призначити максимальне покарання, а також дані, які характеризують особу обвинуваченої, її негативну характеристику за місцем проживання, що вона знаходиться на обліку у лікаря-нарколога у зв`язку із хронічним алкоголізмом, злочин скоїла у стані алкогольного сп`яніння щодо свого частково безпорадного брата-інваліда по зору, в присутності багатьох малолітніх дітей, відношення обвинуваченої до вчиненого злочину, а саме, вини своєї не визнала, постійно змінювала свої покази, що свідчить про відсутність каяття засудженої. Посилаючись на вищевикладені обставини, захисник вважає, що ОСОБА_9 представляє собою особливу небезпечність для суспільства, у зв`язку з чим, їй повинно бути призначено максимальне покарання у межах санкції ч.1 ст.115 КК України.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким кваліфікувати дії ОСОБА_9 за статтею 118 КК України, призначивши їй покарання у межах санкції цієї статті.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дав обвинуваченій можливості довести свою непричетність до скоєння навмисного тяжкого кримінального правопорушення та поклав в основу вироку тільки ті докази, які її обвинувачують, та жодним чином не перевірив наявність у її діях ознак необхідної оборони від злочинних посягань потерпілого. Звертає увагу на те, що висновками експертів та їх показами при судовому розгляді знайшла підтвердження та обставина, що ОСОБА_9 мала тілесні пошкодження, які свідчать, що вона була побита потерпілим. Вважає, що потерпілий сам частково винний у заподіянні собі тілесних ушкоджень, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і міг напоротися на ніж. При цьому адвокат вказує на те, що суд повинен був провести відповідні слідчі дії, за допомогою яких перевірити можливість неумисного заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Також наголошує на тому, що обвинувачена під час проведення досудового слідства не отримала належного юридичного захисту, чим було порушено її право на захист, оскільки першу добу після події у неї не було захисника, а також їй не було роз`яснено право на залучення свідків для допиту у судовому засіданні, проведення слідчих експериментів, інших слідчих дій.

Враховуючи всі свої доводи адвокат вважає, що твердження обвинуваченої ОСОБА_9 про наявність у її діях ознак необхідної оборони від злочинних дій потерпілого з використанням для цього ножа ніким і нічим не спростована, тому, на його думку, її дії треба кваліфікувати як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

В своїх апеляційних вимогах обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати її винною за ненавмисний злочин, при цьому посилається на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок суду ухвалений за відсутності доказів її вину у навмисному вбивстві потерпілого, суд не перевірив її доводи, що її брат сам наткнувся на ніж, а перед цим сильно її побив. Вказує на те, що суд безпідставно відмовив їй у проведенні слідчого експерименту за її участю та участю експертів. Також стверджує, що судом не були викликані свідки, які бачили як брат неодноразово бив її та батька, а замість цього, в основу вироку покладені суперечливі покази тільки свідків обвинувачення. Зауважує, що було порушено її право на захист, оскільки їй не було надано захисника після її затримання та не було роз`яснено її право на залучення свідків для допиту в судовому засіданні.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_9 вказує на те, що судом не взято до уваги свідчення ОСОБА_10 , не заслухано інших свідків, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших. Звертає увагу на те, що вона із дітьми була вигнана братом із дому на вулицю і що брат постійно бив її. Спростовує твердження стосовно не надання медичної допомоги потерпілому тим, що після поранення потерпілий продовжував її бити, а потім пішов у невідомому напрямку, тому вона не підозрювала, що поранення може бути серйозним, оскільки він поводив себе активно, а вона пішла із місця події разом із сином, оскільки боялась погроз брата вбити її.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року ОСОБА_9 визнана винною і засуджена за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Як визнав встановленим суд ОСОБА_9 19.05.2014 року, приблизно о 13 годині 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибула за місцем мешкання своїх батьків, а саме: АДРЕСА_1 з метою відвідати родичів. За вищевказаною адресою крім батьків мешкав брат ОСОБА_9 - ОСОБА_18 , його дружина - ОСОБА_7 з двома неповнолітніми дітьми. В цей же день, приблизно о 17 годині, додому, за вище вказаною адресою, повернувся брат ОСОБА_9 - ОСОБА_18 , в ході розмови з яким виникла сварка з приводу подальшого перебування за вищевказаною адресою ОСОБА_9 . В цей же день, приблизно о 20 годині 30 хвилин між ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, знову виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18 . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та усвідомлено щодо протиправності своїх дій, з метою вбивства, ОСОБА_9 19.05.2014 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин, взявши на столі в кухні будинку кухонний ніж та використовуючи його як знаряддя скоєння кримінального правопорушення, утримуючи його в правій руці, умисно, бажаючи настання смерті, з силою нанесла ОСОБА_18 один удар в ділянку розташування життєво важливих органів серця - грудну клітину, чим спричинила ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням серця, яке утворилося від дії (удару) гострого колото-ріжучого предмету та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в час заподіяння. Смерть ОСОБА_18 настала від гострої крововтрати, обумовленої проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини зліва з пошкодженням серця та подальшою масивною внутрішньою кровотечею. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_18 помер в машині швидкої допомоги ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 21 годині 45 хвилини. Дії ОСОБА_9 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника ОСОБА_8 , пояснення адвоката ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили призначити більш суворе покарання обвинуваченій, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченої залишити без задоволення, пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 та в її захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, а апеляційні скарги представника потерпілої та прокурора залишити без задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у кримінально-караному діянні за встановлених судом обставин зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст.94 КПК. Укрїни.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань насамперед обвинуваченої ОСОБА_9 із яких вбачається, що під час сварки з братом, останній бив її кулаком по обличчю і вона взяла для самозахисту на столі кухонний ніж, який стала тримати лезом вперед біля грудей. Коли вона збиралась уходити, то брат стояв на порозі і не пропускав, а потім різко повернув її та штовхнув. Вона впала і у цей момент відбувся удар ножем в груди брата.

Суд ретельно перевірив доводи обвинуваченої, аналогічні тим, що викладені у апеляційних скаргах ОСОБА_9 та захисника про відсутність в її діях умислу на умисне вбивство ОСОБА_18 , що нанесла удар ножем брату у відповідь на його протиправні дії, тобто перебуваючи в стані необхідної оборони. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними судова колегія вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Приймаючи до уваги, що під час судового розгляду ОСОБА_9 неодноразово змінювала свої покази, намагаючись викласти обставини події з вигідної для себе позиції, то стверджуючи, що вона захищалась, то про відсутність у неї умислу на спричинення смерті брату, то про вчинення кримінального правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність її доводів та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Спростовуючи твердження ОСОБА_9 щодо обставин спричинення потерпілому тілесних пошкоджень, від яких наступила його смерть, суд обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_7 із яких вбачається, що між її чоловіком потерпілим по даному кримінальному провадженню і обвинуваченою в день вищевказаних подій відбувалась сварка. Вона побачила як обвинувачена взяла на столі ніж в праву руку, про що попередила свого чоловіка, але та вдарила потерпілого ножем. Вона стояла в сінях збоку і все це бачила, та почала відтягувати обвинувачену і та викинула ніж, після чого взяла сина та побігла на автобус. Чоловік лежав на землі, дихав, але не розмовляв. Вона бачила у нього рану з лівої сторони грудей , з якої йшла кров. У її присутності потерпілий не бив обвинувачену, вона не бачила, щоб остання кульгала.

У суду не було підстав не довіряти показам потерпілої, оскільки вони узгоджуються із іншими доказами, дослідженими при судовому розгляді.

Показами свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , які знаходились за місцем проживання на час вищевказаних подій, встановлено, що обвинувачена прийшла до них в той день з сином, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Коли додому прийшов потерпілий і побачив ОСОБА_9 , то сказав, що коли та буде у них жити, то він піде з дому, щоб уникнути сварок. Вони не бачили, щоб ОСОБА_18 бив обвинувачену, і не були свідками, при яких обставинах потерпілий отримав тілесні пошкодження. Коли свідку ОСОБА_19 стало відомо від невістки, що обвинувачена вдарила сина ножем, то остання в цей час бігала по кімнаті, а потім побігла зі своїм сином на автобусну зупинку.

Із показань малолітнього свідка ОСОБА_10 вбачається, що коли він знаходився в коридорі будинку, то бачив як його мати взяла ніж, але не бачив, куди вона вдарила дядька ОСОБА_21 . Коли вони з мамою йшли з подвір`я, то потерпілий лежав на землі та стогнав і на ньому він бачив кров.

Суд не взяв до уваги ті показання зазначеного свідка, в яких він стверджував, що бачив як його мамі потерпілий наносив удари руками, мотивувавши свої висновки посиланням на інші докази, які узгоджуються між собою.

Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив причину смерті ОСОБА_18 та ступінь тяжкості заподіяних останньому тілесних ушкоджень.

За матеріалами кримінального провадження смерть ОСОБА_18 настала від гострої крововтрати, обумовленої проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини зліва з пошкодженням серця та подальшою масивною внутрішньою кровотечею. Після нанесення проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням серця, а саме правої її половини, експерт прийшов до висновку, що потерпілий міг залишатися живим протягом невеликого проміжку часу, та до настання втрати свідомості міг скоювати активні дії. Проникаюче поранення грудної клітини було заподіяно гострим колючо-ріжучим предметом.

Відповідно до висновку експерта від 11 червня 2014 року виявлені на клинку досліджуваного ножа (об`єкти 1,2) кров та епітеліальні клітини могли походити від чоловіка, з зазначеними індивідуальними характеристиками крові, в тому числі і від потерпілого ям ОСОБА_22 , та не могли походити від ОСОБА_9 .

Даними експертизи від 3.07.2014 року встановлено, що пошкодження на шматку шкіри з грудної клітини зліва від трупа ОСОБА_18 могло бути заподіяне клинком наданого на експертизу ножа.

Даними, що містяться у висновках експерта №570 та № 573 від 19.06.2014 року установлена наявність крові людини на наданій на дослідження жіночій майці, названій слідчим в постанові футболка, та жіночих джинсових штанях та кофті, яка названа слідчим куртка. Отримані результати не виключають можливості утворення слідів на майці( об`єкти №1,4-6) за рахунок крові потерпілого ОСОБА_18 ,, а також можливості присутності його крові, в якості домішки , в слідах (об`єкти №№ 2,3).

Не виключається також утворення слідів на жіночих джинсових штанях та кофті,(об`єкти №№ НОМЕР_1 , 13-20,22,24-26,28) за рахунок крові потерпілого ОСОБА_18 , та виключається присутність в цих слідах крові підозрюваної ОСОБА_9 .. В слідах крові (об`єкти № 7,12,21,23,27) не виключається їх походження від обвинуваченої ОСОБА_9 та домішки в цих слідах крові потерпілого.

Відповідно до даних, що містяться в висновках експерта від 19.06.2014 року №572, на наданих на дослідження двох ватних тампонах ( двох змивах), установлена наявність крові людини і отриманий результат не виключає утворення слідів (об`єкти №1,2) за рахунок крові потерпілого ОСОБА_18 , та виключається можливість присутності в цих слідах крові ОСОБА_9 .

Прийнявши до уваги показання потерпілої та свідків, дані в експертних висновках, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкого зв`язку між умисними діями обвинуваченої ОСОБА_9 і настанням смерті потерпілого, та спростував доводи обвинуваченої, що потерпілий різко повернув її, штовхнув і вона впала, і в цей момент відбувся удар ножем. При цьому суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_7 , що обвинувачена умисно нанесла удар ножем її чоловіку, роз`яснення експерта ОСОБА_23 при судовому розгляді, із яких вбачається що при таких рухах, як вказує обвинувачена, неможливо отримати тілесні пошкодження, які виявлені на трупі ОСОБА_18 .

При цьому слід звернути увагу, що суд, зазначивши у вироку, що експерт ОСОБА_23 показав, що у потерпілого була колото-ріжуча рана під грудною клітиною, а саме наскрізне поранення серця справа наліво, знизу до верху, допустив описку. Зазначене находиться в протиріччі з даними, що містяться в судово медичній експертизі та його ж показам при судовому розгляді. Так, як вбачається із судово-медичної експертизи №248 від 20.05.2014 року на трупі потерпілого виявлені на передній поверхні грудної клітини зліва, на рівні 6-го ребра, поміж біля грудинної та середньо-ключичної лініями веретеноподібної форми рана, яка проходить в напрямку згори до низу та справа на ліво з рівними кровопідтічними нессадненими краями.

При судовому розгляді провадження експерт ОСОБА_23 підтвердив наявність вищевказаної рани при дослідженні трупа ОСОБА_18 .. При цьому пояснив, що рука з ножем рухалась справа наліво, зверху вниз. Дані тілесні пошкодження були глибокі та від достатньо сильного удару.

Вивченням матеріалів кримінального провадження та з врахуванням установлених судом сукупності фактів, не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченої та її захисника про знаходження ОСОБА_9 в стані необхідної оборони, та перевищення її межі.

Згідно ч.3 ст.36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Крім того, обов`язковою ознакою перевищення меж необхідної оборони є наявність стану необхідної оборони.

По справі показами потерпілої ОСОБА_7 , встановлено, що між обвинуваченою ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_18 відбувалась сварка, і вона сказала, щоб чоловік ішов спати. Побачивши з іншої кімнати, що обвинувачена взяла в руки ніж, вона стала бігти до потерпілого, щоб попередити його, але та нанесла йому удар ножем.

Ці показання потерпілої ні обвинуваченою, ні її захисником не спростовані.

Матеріали провадження не містять даних, які б свідчили про те, що обстановка, яка виникла між засудженим та потерпілим становила загрозу життю й здоров`ю ОСОБА_9 , та була такою, що вимагала застосування ножа.

Судом перевірені твердження обвинуваченої щодо обставин спричинення їй тілесних пошкоджень саме потерпілим. Проаналізувавши дані, у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами по даному провадженню, що містяться у показаннях свідка ОСОБА_24 , експерта ОСОБА_25 , довідці КЗ Павлоградська міська лікарня №4 Дніпропетровської області від 21.05.2014 року відповідно до якої ОСОБА_9 , поступила у травматологічне відділення 20.05.2014 року о 5 годині 25 хв. з діагнозом: забій м`яких тканин голови, перелом лодижок обох гомілок, в стані алкогольного сп`яніння, висновках судово-медичної експертизи № 329/16 від 4.08 2014 року, якими установлено наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді закритих переломів зовнішніх лодижок обох гомілок, гематоми правого плеча, які відносяться до середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень, суд прийшов до висновку про можливість одержання потерпілою тілесних ушкоджень в іншому місті. З такими висновками погоджується колегія суддів і вважає доводи обвинуваченої в цій частині безпідставними.

Вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_9 суд виходив із знаряддя злочину, яким є ніж та те, що удар вказаним небезпечним предметом нанесений потерпілому в життєво важливий орган - груди.

За таких обставин, у урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_9 обґрунтовано отримали юридичну оцінку за ч.1 ст.115 КК.

З огляду на викладене доводи у скаргах обвинуваченої та її захисника щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати такими, що заслуговують на увагу, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненого засудженою кримінального правопорушення з ч.1 ст.115 на ст.118 КК України.

Доводи обвинуваченої та її захисника при порушення права на захист ОСОБА_9 на досудовому слідстві у зв`язку з тим, що їй своєчасно не був наданий захисник, та що не роз`яснені процесуальні права щодо надання доказів, колегія вважає не обгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_9 була затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення 20.05.2014 року, при цьому їй були роз`яснені права відповідно до ч.3 ст.42 КПК ( т. 2 а.с.30-31). В цей же день, в присутності адвоката ОСОБА_26 . ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. За участю захисника , 22.05.2014 року судом було розглянуто клопотання слідчого про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою ( т.2 а.п.68-70).

Як вбачається із журналу судового засідання пам`ятка про права та обов`язки була вручена обвинуваченій при судовому розгляді даного провадження.

Стороною захисту не заявлялось на досудовому слідстві і при судовому розгляді клопотання про допит вказаних апеляційній скарзі обвинуваченої свідків. Крім того слід зазначити, що вказані особи не були свідками події, яка мала місце 19.05.2014 року.

Як свідчать матеріали провадження, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому необґрунтованими є твердження обвинуваченої та захисника про неповноту судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 .

У відповідності до положень ч.1 ст.240 КПК, проведення слідчого експерименту є правом, а не обов`язком слідчого і прокурора.

Матеріали провадження свідчать про відсутність необхідності проведення додаткових слідчих дій. Відсутність вказаної процесуальної дій, на що вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, не ставить під сумнів доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах.

Колегія суддів вважає, що по справі зібрана достатня кількість достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини засудженої у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Доводи прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 , про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання засудженій не враховано обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженої, обставини, що обтяжують покарання та відсутність пом`якшуючих обставин, тобто всі обставини які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обставини, на які посилається прокурор та адвокат ОСОБА_6 у своїх апеляційних скаргах, повністю враховані судом при постановленні вироку. Наведене указує на те, що покарання засудженій призначене із дотриманням вимог ст. ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів. Підстав для призначення більш суворо покарання, про що ставиться питання в апеляційних скаргах представника потерпілої і прокурора, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування - не вбачає, у зв`язку із чим, залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 405, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3