У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Кармазіна Ю.М.

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула
в судовому засіданні 12 лютого 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на вирок Кіровоградського
районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2006 року і ухвалу колегії
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської
області від 13 лютого 2007 року щодо ОСОБА_1

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, такий,

що не судився,

засуджений
за ст. 123 КК України на два роки обмеження волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 п'ять тисяч гривень на відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого
2007 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено, призначене йому за ст. 123 КК України покарання
пом'якшено і замість обмеження волі призначено два роки виправних робіт за
місцем роботи з утриманням у доход держави 20% заробітку.

У решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за
заподіяння у стані сильного душевного хвилювання умисних тяжких тілесних
ушкоджень ОСОБА_4, що спричинили смерть потерпілого.

Як установив суд першої інстанції,
злочин було вчинено за таких обставин.

30 липня 2006 року вранці ОСОБА_1 у с.
Клинці Кіровоградського району дізнався від сусіда про викрадення ОСОБА_4 з
його будинковолодіння металевих труб і кутників. Приблизно о 16-ій годині цього
ж дня він на вулиці Перемоги в цьому ж селі зустрів ОСОБА_4 і запитав у нього
навіщо він вчинив крадіжку. У відповідь на це ОСОБА_4, який знаходився у стані
алкогольного сп'яніння, почав ображати ОСОБА_1 і намагався вдарити кулаком в
обличчя, але той від удару ухилився і долонею завдав удар ОСОБА_4 у лоб, від
чого потерпілий впав спиною на бордюр. Після того як ОСОБА_4 підвівся, то
ОСОБА_1 помітив у нього в руці каменя, яким той збирався нанести йому удари.
ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_1, тримаючи при цьому в руках штахетину. ОСОБА_1
вирвав її з рук ОСОБА_4 і викинув. Після цього ОСОБА_4 схопив за одяг ОСОБА_1, який відштовхнув його,
внаслідок чого той знову впав спиною на камінь. Підвівшись із землі, ОСОБА_4
продовжував нападати на ОСОБА_1 з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень,
тому той гумовим технічним ременем ударив ОСОБА_4 кілька разів по тулубу, а
кулаком - у грудну клітку, від чого потерпілий присів. Після цього ОСОБА_1
підвів ОСОБА_4 до хвіртки, біля якої той, не втримавшись на ногах, упав на
спину і вдарився головою об бордюр. ОСОБА_1 знову підвів потерпілого і
намагався завести у двір, але той знову впав і вдарився обличчям об кут будинку.
ОСОБА_1 підвів ОСОБА_4 із землі, посадив у тінь біля хати, де він у той же день
був виявлений мертвим.

Як зазначено у вироку, внаслідок таких
дій ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_4 були заподіяні такі тілесні ушкодження:
крововиливи на верхніх і нижніх повіках, нижній губі, передній грудній клітці,
правому ліктьовому суглобі, лівому та правому колінних суглобах, садна на лобі
й носі, рани нижньої губи, в області потиличного бугра, закриті переломи 4, 5,
6 і 7 ребер зліва та середньо-ключній лінії, закриті переломи 3, 4, 5 і 6 ребер
по середньо-підпаховій лінії, закриті переломи 7 і 9 ребер зправа відповідно по
передній і задній підпаховій областях, прорив плеври з розривом тканини лівої
легені.

Відповідно до висновку судово-медичної
експертизи смерть ОСОБА_4 настала в результаті травматичного шоку, зумовленого
закритою тупою травмою грудної порожнини з множинними переломами ребер,
пошкодженням плеври, тканини легені з наступною крововтратою.

У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 просять судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на
нове розслідування. Своє прохання вмотивовують тим, що як орган досудового
слідства, так і суд, на їх думку, неправильно кваліфікували дії засудженого за
ст. 123 КК України. Вважають, що ОСОБА_1 вчинив умисне вбивство ОСОБА_4 без
пом'якшуючих обставин і повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 1 ст.
115 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
прокурора про необхідність скасування постановлених у справі судових рішень і
направлення справи на нове розслідування, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України
слідчий зобов'язаний вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного
повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.

Розслідуючи дану кримінальну справу,
слідчий вимог зазначеного вище закону в повному обсязі не виконав, допустив
однобічність та неповноту досудового слідства, внаслідок чого залишилися
недослідженими такі обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для
правильного вирішення справи.

Така неповнота і однобічність
досудового слідства лишилися поза увагою суду, який, розглядаючи справу, не
уникнув таких же недоліків при проведенні судового слідства, про що свідчать
наступні обставини.

Як видно із матеріалів справи, вона
була порушена постановою слідчого від 1.08.2006 року за фактом заподіяння
ОСОБА_4 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого
(а.с. 1).

03 серпня 2006 року слідчим було
порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України, щодо ОСОБА_1 (а.с. 3).

Матеріали подальшого розслідування
справи свідчать, що підставою для перекваліфікації дій ОСОБА_1 з ч. 2 ст.
121 КК України на ст. 123 цього ж
Кодексу став висновок позаштатного експерта-психолога про те, що ОСОБА_1 під
час вчинення злочину знаходився у стані фізіологічного афекту, який, на його
думку, суттєво вплинув на його свідомість та діяльність (а.с. 83-88).

Не погоджуючись з таким рішенням органу
досудового слідства, потерпілий ОСОБА_3 заявив клопотання про перекваліфікацію
дій ОСОБА_1 із ст. 123 КК
України на ч. 1 ст. 115 КК України, яке слідчим було відхилено як
необґрунтоване. Своє рішення слідчий вмотивував виключно зазначеним вище
висновком експертизи (а.с. 150, 151).

Повторні клопотання про необхідність
пред'явлення ОСОБА_1 більш тяжкого обвинувачення, а саме обвинувачення у
злочині, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, потерпілими ОСОБА_3 і ОСОБА_2
були заявлені й в суді. Обговоривши клопотання в установленому законом порядку,
суд на порушення вимог ст. 273 КПК України конкретного рішення не прийняв,
пославшись на те, що такі клопотання подані передчасно, чим істотно ущемив
законні процесуальні права потерпілих, що зумовлює скасування постановлених у
справі судових рішень.

Разом з тим, із матеріалів справи
видно, що висновок як органу досудового слідства, так і суду про те, що ОСОБА_1
під час побиття ОСОБА_4
знаходився у стані фізіологічного афекту, ґрунтується виключно на висновку судово-психологічної
експертизи без урахування інших обставин справи, дослідження і правильна оцінка
яких могли б дати відповідь на такі питання, з'ясування яких мало вирішальне
значення для правильного прийняття рішення в даній кримінальній справі. До
таких питань, зокрема, відносяться: чи мало місце насильство з боку потерпілого
стосовно засудженого, в чому воно виразилось і чи було протизаконним; чи
зумовлювало таке насильство раптово виникнення душевного хвилювання; чи не
існувало розриву в часі між протиправним насильством і виникненням сильного
душевного хвилювання, а так само - між сильним душевним хвилюванням і
виникненням умислу в засудженого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень
потерпілому та його реалізацією, оскільки наявність такого розриву є підставою
для кваліфікації дій винної особи не за ст. 123 КК України, а за ч. 1 ст. 121
цього ж Кодексу, бо якщо допустити наявність такого розриву (проміжку) в часі,
то сильне душевне хвилювання буде позбавлене такої обов'язкової його ознаки, як
раптовості виникнення, яка є характерною для фізіологічного афекту.

За умови належного з'ясування органом
досудового слідства і судом зазначених вище питань, в їх поле зору неодмінно
потрапили б і потребували б оцінки такі обставини як те, що конфлікт між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 30 липня
2006 року назрівав і виник з ініціативи засудженого, який, за його ж
показаннями в судовому засіданні, в той день двічі приходив до потерпілого щоби
з'ясувати його причетність до зникнення з господарства належних йому труб і
кутників, і що саме він, не будучи впевненим про вчинення ОСОБА_4 крадіжки
цього майна, пред'явив до нього з цього приводу, як видно із матеріалів справи,
необґрунтовану претензію, обізвавши при цьому образливим словом, що й зумовило
бійку, яка, за тими ж показаннями ОСОБА_1, була епізодичною та супроводжувалась
застосуванням різних знарядь для нанесення потерпілому численних тілесних
ушкоджень (а.с. 96-а, 187).

Поза увагою органу досудового слідства
й суду лишилась і та обставина, що висновок експерта-психолога, відповідно до
якого ОСОБА_1 при заподіянні ОСОБА_4 тілесних
ушкоджень знаходився у стані фізіологічного афекту, ґрунтується, як видно із
дослідної частини експертизи, не стільки на медичних критеріях, як на особисто
оцінених обставинах справи в тому зрізі, як їх виклав ОСОБА_1, без урахування
інших наявних у справі доказів (а.с. 80-89).

Вищенаведені недоліки дають підстави
вважати, що досудове і судове слідство у справі проведені однобічно і неповно,
що зумовило постановлення щодо ОСОБА_1 судових рішень, законність і обґрунтованість
яких, у тому числі й в частині правильності застосування кримінального закону,
є сумнівними.

Зазначені вище порушення закону,
відповідно до положень ст.ст. 368, 370 КПК України є підставою для скасування
постановлених у справі судових рішень і направлення справи на нове
розслідування, при провадженні якого з метою перевірки показань ОСОБА_1
необхідно більш чітко з'ясувати механізм заподіяння потерпілому тілесних
ушкоджень. Для цього за його участю потрібно віднайти такого ж технічного
ременя, яким він, за його ж показаннями, завдавав ударів потерпілому, дослідити
хронологію і послідовність подій, що мали місце 30 липня 2006 року, для більш
ретельного з'ясування психічного стану засудженого під час вчинення побиття
потерпілого, призначити амбулаторну комплексну судову психолого-психіатричну
експертизу, проведення якої доручити Центру судово-психіатричних експертиз
Дніпропетровської обласної клінічної психоневрологічної лікарні (м.
Дніпропетровськ, вул. Бехтєрева, 1), витребувати із місцевого органу самоврядування
характеристику на потерпілого, вжити інших передбачених законом заходів для
всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи з метою прийняття
в ній обґрунтованого на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 задовольнити.

Вирок Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 12 грудня 2006 року і ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 13
лютого 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити прокурору
Кіровоградської області для організації нового розслідування.

Судді:

С.М. Міщенко Л.Ф. Глос Ю.М. Кармазін