УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.2 ст. 393 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
обвинуваченого за ч.2 ст.393 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити резолютивну частину вироку суду першої інстанції шляхом виключення вказівки про початок строку відбування ним покарання з 10.10.2014 р. та зазначити, що початок і порядок виконання призначеного покарання визначить Корольовський районний суд м. Житомира у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить скасувати вирок. В обґрунтування цих доповнень посилається на те, що під час втечі з-під варти він не вчиняв ніяких насильницьких дій, тому кваліфікація його дій за ч.2 ст.393 КК України, є незаконною. Працівник конвою своїми діями сам спровокував його на вчинення втечі, а показання останнього, дані ним в якості потерпілого, є нічим іншим, як спробою уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, наголошує, що вину у вчиненому злочині визнав в зв`язку з фізичним та психологічним тиском на нього з боку працівників конвою. Оскільки він не засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, тобто по справі по якій йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, з якого він здійснив втечу, то згідно ч.1 ст.62 Конституції України вирок за ч.2 ст.393 КК України є незаконним.
Згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2014 року, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.393 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислено з 10 жовтня 2014 року.
Приблизно о 10 годині 17.06.2014 року підсудний ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні СІЗО УВП №8 м. Житомира, що розташоване по вул. Ватутіна, 172 в м. Житомирі, на вимогу Корольовського районного суду м. Житомира був отриманий працівниками конвойного підрозділу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області для доставки до вказаного суду. В подальшому, на спеціальному службовому автомобілі, підсудний ОСОБА_6 в супроводі працівників конвойного підрозділу Житомирського MB УМВС України в Житомирській області був доставлений в приміщення Корольовського районного суду м. Житомира, що розташоване на Майдані Соборному, 1 в м. Житомирі, заведений до конвойного приміщення даного суду та поміщений в одну з камер.
У невстановлений час та місці 17.06.2014 року у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на втечу з-під варти. Реалізовуючи вказаний злочинний умисел 17.06.2014 року, приблизно о 12 годині 05 хвилин, знаходячись в камері конвойного приміщення Корольовського районного суду м. Житомира, ОСОБА_6 попрохав працівника конвойного підрозділу ОСОБА_9 вивести його до вбиральні. На вказане прохання, ОСОБА_6 був виведений до вбиральні, що розташована на першому поверсі приміщення Корольовського районного суду м. Житомира та, користуючись тим. що він залишився у вбиральні наодинці із ОСОБА_9 - працівником конвойного підрозділу, та те, що конвоїр зняв з нього спеціальний засіб - наручники, застосовуючи насильство, схопив останнього руками за плечі та завдав ОСОБА_9 удару коліном правої ноги в область паху, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді саден на обох верхніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Після чого ОСОБА_6 вибіг з приміщення вбиральні Корольовського районного суду м. Житомира, піднявся по сходам між першим і другим поверхом та вистрибнув у вікно, яке було відчинене, та таким чином, будучи особою, яка перебуває в попередньому ув`язненні, втік з - під варти.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно абз.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.03.1993 року №2 «Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушеннями режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі» не може бути засуджена особа за втечу з-під варти під час попереднього ув`язнення, поки судом не буде в установленому порядку доведена її винність у вчиненні того злочину, за який їй було обрано такий запобіжний захід.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок по даному кримінальному провадженню, вищенаведених вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України не дотримався.
Згідно встановлених вироком суду першої інстанції обставин, ОСОБА_6 17.06.2014 року вчинив втечу з-під варти, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.393 КК України. Відповідно до матеріалів провадження, досудове розслідування та судовий розгляд провадження за ч.2 ст.393 КК України було проведено окремо від кримінального провадження за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.
За вказаних обставин, з врахуванням роз`яснень викладених в абз.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.03.1993 року №2 «Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушеннями режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі», суд першої інстанції не мав права ухвалювати вирок щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.393 КК України, тобто у вчиненні втечі з під-варти, оскільки судом не доведена його винність у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, за які йому було обрано такий запобіжний захід.
На переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Оскільки, при скасуванні вироку остаточно вирішити дане кримінальне провадження за вище наведених обставин в апеляційному порядку є неможливим, а ч.1 ст.415 КПК України не передбачено таку підставу для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції як неправильне застосування кримінального закону, за відсутності інших положень процесуального закону, які б регулювали вказане питання кримінального провадження, апеляційний суд вважає за можливе застосувати вимоги ч.6 ст.9 КПК України, та скасувавши вирок, призначити кримінальне провадження до нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.376, ст.9 ч.6, 404, 407, 409, 415 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 , визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.393 КК України скасувати, а по кримінальному провадженню призначити новий судовий розгляд в Богунському районному суді м.Житомира.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :