ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_14,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 21 травня 2015 року касаційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, в силу ст. 89 КК України не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_15,

захисників ОСОБА_6, ОСОБА_8,

засудженого ОСОБА_7,

встановив:

У касаційних скаргах:

- захисника ОСОБА_5 викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовано недостатньо повним, об'єктивним та всебічним дослідженням обставин кримінального провадження судом першої інстанції, що в свою чергу призвело до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, не усунутих судом апеляційної інстанції. Так, по епізоду викрадення майна є ряд невстановлених судом обставин, що доводять невинуватість ОСОБА_7, при цьому судом не усунуто суперечності у показаннях свідків. Покладено в основу вироку одні показання, та не взято до уваги інші, не спростовано причетність інших осіб по епізоду спричинення тяжких тілесних ушкоджень від яких настала смерть ОСОБА_9 Спростовує висновки проведеної судово-імунологічної експертизи;

- захисник ОСОБА_6 виклав вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Мотивовано незаконністю та необґрунтованістю судових рішень, постановлених із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та всупереч судовій практиці Європейського суду з прав людини. Вказав, що суд постановив вирок всупереч вимогам ст. 94 КПК України, оскільки жодним чином не дослідив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, ігнорувавши практику Європейського суду щодо зобов'язання суду перевіряти та досліджувати законність одержання доказів про факти. Зазначив, що суд, не звернувши уваги на допущені порушення процесуального закону органом досудового розслідування при складанні обвинувального акту, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, призначив підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні. Послався на неюридичну термінологію, що застосована у мотивувальній частині вироку суду, наголошуючи на незаконності такого вироку. Зазначив про залишення поза увагою суду судової практики Європейського суду з прав людини чи була проведена у даному кримінальному провадженні належна, об'єктивна та неупереджена перевірка контролюючими органами факту застосування тортур, побиття та інших незаконних заходів відносно обвинувачених. Також стверджував про незаконність судових рішень, що підлягають скасуванню, зокрема й через невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам кримінального процесуального закону через те, що апеляційним судом не зазначено докладних мотивів постановленого рішення, не проаналізовано усі доводи апеляції та не на всі доводи дано відповіді, не вказані підстави через яку апеляцію визнано необґрунтованою. Окрім цього, вимагає про повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України та звільнення засудженого ОСОБА_7 з-під варти.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років дев'ять місяців; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років дев'ять місяців. Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 4 березня 2014 року апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, вирок суду - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 18 листопада 2010 року, приблизно о 21-ій год, знаходячись на території овочевого ринку по вул. Пастерівській у м. Черкаси, діючи умисно, повторно, побачивши на землі мішки з морквою, викрав їх, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 138 грн.

Крім того, 14 січня 2013 року, приблизно о 18-ій год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_1, будучи в стані алкогольного сп'яніння, між ним та ОСОБА_9 сталася сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якої ОСОБА_7, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 декілька ударів руками в область голови, чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що призвели до смерті ОСОБА_9

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої на захист його інтересів касаційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення касаційних скарг частково з таких підстав.

Суд вважає небезпідставними доводи касаційних скарг захисників щодо недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України.

Так, відповідно до вимог абз. 6 п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції наведені вимоги кримінального процесуального закону не дотримані повною мірою.

Так, в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 наголошував на незаконності постановленого вироку щодо нього, заперечував свою винуватість, вимагав свого виправдання. При цьому. також стверджував, що під час проведення досудового розслідування був змушений себе обмовити у вчиненні злочину внаслідок застосування до нього недозволених методів ведення розслідування. Вказував про порушення права на захист.

Однак, мотивування прийнятого рішення судом апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги ОСОБА_7 звелись до загальних формулювань. Суд не проаналізував доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 та не дав на них вичерпної відповіді, зокрема й не перевірив належним чином обґрунтованість тверджень останнього про застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування.

За наявності вказаних порушень кримінального процесуального закону, суд касаційної інстанції не входить в обговорення інших доводів касаційних скарг захисників, що підлягають перевірці під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, за результатами проведення якого слід ухвалити законне й обґрунтоване рішення, мотивоване належним чином.

Клопотання захисника ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу засудженому на думку колегії суддів до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 428, 436 КПК України, суд

ухвалив:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 4 березня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ________________ ___________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13