Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/74/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.02.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0001693 стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.10.2014 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цвітне, Олександрійського р-ну Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 04.05.1989 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ст. 94 КК України до 8 років позбавлення волі;

- 17.07.2001 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 20.08.2003 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 14.04.2004 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано вирок Компаніївського районного суду від 20.08.2003 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений умовно-достроково від відбування покарання за Постановою Софіївського райсуду Дніпропетровської області від 25.04.2007 року на 7 місяців 1 день;

- 08.04.2011 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1, 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 13.12.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання,

- 12.09.2014 Олександрівським райсудом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі,

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Стігнено з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 8 127 грн. завданої шкоди та на користь держави витрати пов`язані із залученням експерта у сумі 147,60 грн.

Кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинено за наступних обставин:

22.03.2014 року близько 23.30 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де тимчасово проживав, вийшовши у двір побачив біля будинку мотоцикл марки «DEFIANT DT 110», д/н НОМЕР_1 , вартістю 8127, 77 грн., належний потерпілому ОСОБА_9 . В цей час у нього виник намір на незаконне заволодіння транспортним засобом. Діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою наживи за допомогою фізичної сили, ОСОБА_8 перемкнув коробку швидкостей в нейтральне положення та не заводячи вказаний мотоцикл викотив його з території домоволодіння. Своїми діями ОСОБА_8 завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 8127,77грн.

З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Діяння ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненням, в яких просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. Своє прохання мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, невмотивованим та необґрунтованим та підлягає скасуванню. При ухваленні вироку суд першої інстанції не надав оцінку та аналіз деяких досліджених доказів, деякі докази було досліджено вибірково та не в повному обсязі. Викладені в судовому рішенні докази вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Також вказує на те, що було порушене його право на захист, оскільки йому не було вручено пам`ятку по права та не маючи юридичної освіти, він не міг самостійно вжити заходів до усунення порушення його прав, оскільки не був своєчасно повідомлений про свої права, в тому числі право на правову допомогу адвоката. Вказує, що всі слідчі дії за його участю і допит в суді, які були проведені без участі адвоката є незаконними. Також зазначає, що потерпілі по справі давали неправдиві покази в судовому засіданні і виходячи з цього суд неправильно використав наявну доказову базу, що і призвело не винесення незаконного рішення по справі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та наведені у вироку, і ніким з учасників судового провадження оскаржений не був.
Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
При розгляді апеляційної скарги не знайшла свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, обставина, на яку в апеляційній скарзі посилається обвинувачений, а саме неможливість скористатися правовою допомогою адвоката через необізнаність у своїх правах як підозрюваного. Обвинувачений ОСОБА_8 посилається на те, що було порушене його право на захист, оскільки йому не було вручено пам`ятку по права та не маючи юридичної освіти, він не міг самостійно вжити заходів до усунення порушення його прав, оскільки не був своєчасно повідомлений про свої права, в тому числі право на правову допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у відповідності до вимог статті 52 КПК України, якщо підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та роз`яснено право на захист (а.с. 43-45 т.1) 29 травня 2014 року в день вручення повідомлення про підозру (а.с. 46-47 т.1) та допиту підозрюваного (а.с. 48-50 т.1). В даних документах зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 був повідомлений про свої процесуальній права та обов`язки про що міститься відповідний підпис обвинуваченого.
Виходячи з вищенаведеного обвинувачений ОСОБА_8 був ознайомлений слідчим із своїми процесуальними правами та міг підчас досудового слідства та судового розгляду заявити відповідне клопотання про залучення йому безоплатного захисника, що ним не було зроблено. Підстави, що передбачені ст. 52 КПК України, а саме обов`язкової участі захисника відсутні, оскільки не підверджуються жодним чином матеріалами кримінального провадження, зокрема в матеріалах містяться довідки, що ОСОБА_8 на обліках в обласній психіатричній лікарні та обласному наркологічному диспансері не значиться (а.с. 60,62 т.1), а тому підстави, які б давали можливість говорити про порушення обвинуваченого ОСОБА_8 права на захист, у колегії суддів відсутні.
З приводу апеляційних тверджень обвинуваченого, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не надав оцінку та аналіз деяких досліджених доказів, деякі докази було досліджено вибірково та не в повному обсязі, викладені в судовому рішенні докази вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи , колегія суддів не може прийняти до уваги його доводи з приводу зазначеного, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, цивільний позов визнав у повному об`ємі, не заперечив проти фактичних обставин справи. З цивільним позовом згоден, стверджував, що буде його відшкодовувати. У вчиненому розкаявся. З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав фактичні обставини справи і проти них не заперечив, а також не заперечив проти цивільного позову, суд першої інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Тому посилання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо не надання оцінки та аналізу деяких досліджених доказів судом першої інстанції є безпідставними.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, районний суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст.ст. 50, 65 КК України та належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.
Обставини, які пом`якшують покарання судом обґрунтовано визнано визнання вини та щире каяття у вчиненому.
Обставини, які обтяжують покарання відсутні.
Враховуючи вище викладене, а також те, що покарання за ч.2 ст. 289 КК України є мінімальним визначеним санкцією даної статті, обставину, що ОСОБА_8 після винесення вироку Олександрівським районим судом Кіровоградської області від 12.09.2014 року, згідно до якого засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, виннен також в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, на підставі зазначеного, колегія суддів вважає, щосуд першої інстанції обгрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, за правилами ч.4 ст.70 КК України.
За таких обставин, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 залишає без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.10.2014 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді (підписи)
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2