У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Короткевича М.Є.,

суддів

Кліменко М.Р. і Синявського О.Г.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 2 вересня 2008 року кримінальну
справу за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_1 та її захисника ОСОБА_2 на
вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2007 року та
ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2007 року.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

раніше
не судиму,

- за ч.2 ст.15 і ч.1 ст. 201 КК України на 3 роки
позбавлення волі з конфіскацією на користь держави предмета контрабанди книги
"Тріодь Цвітна", 1747 року видання.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з
покладенням обов'язків, передбачених п. п. 2-4 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватою у незаконному
переміщенні через митний кордон України історичних та культурних цінностей,
щодо яких законодавством установлено відповідні правила вивезення за межі
України, не закінченому з причин, які не залежали від її волі. Зазначений
злочин було вчинено за таких обставин.

ОСОБА_1, працюючи директором ТОВ „Видавництво Родовід” і достовірно знаючи, що книги,
видані до 1945 року, є об'єктами історичної та культурної цінності і не
підлягають вивезенню за межі митної території України, маючи умисел на
незаконне переміщення через митний кордон України книги „Тріодь цвітна”,
видання 1747 року, що становить історико-культурну цінність та є пам'яткою
національного значення, в березні 2004 року запакувала означену книгу в
пакувальний папір, надрукувала за допомогою комп'ютера адресу одержувача в США
та доручила відправити бандероль з книгою працівнику свого товариства ОСОБА_3,
яка, не будучи обізнаною щодо умислу ОСОБА_1 на незаконне переміщення через
митний кордон України вказаної книги, 20.03.2004 року віднесла пакунок з книгою
для відправлення на "Головпоштамт" м. Києва. Оператор поштового
зв'язку Головпоштамту ОСОБА_4, довіряючи ОСОБА_3, яка постійно відправляла
книги видавництва ТОВ „Видавництво Родовід” за кордон, не перевірила вміст
бандеролі, оформила її до відправки
адресату в США.

21.03.2004 року в зоні митного контролю дирекції
оброблення та перевезення пошти Українського державного підприємства поштового
зв'язку працівниками Київської регіональної митниці при митному огляді було
виявлено книгу „Тріодь цвітна”, видання 1747 року, яка пересилалась ОСОБА_3 з
України в США, хоча не підлягала вивезенню за межі митної території України і
згідно з вимогами митного законодавства України була заборонена до переміщення
у міжнародних поштових відправленнях.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1
залишено без зміни.

У касаційних скаргах:

- засуджена ОСОБА_1 доводить
незаконність її засудження за ч.2 ст.15 і ч.1 ст.201 КК України. Стверджує, що
вона не є суб'єктом даного злочину, не мала умислу на його вчинення, не
переміщувала самостійно вказану книгу через митний кордон України та не мала
змови на це з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Крім того, зазначає, що книга «Тріодь цвітна»,
на її думку, не є предметом культурної цінності і точна вартість її по справі
не встановлена. Зазначає, що кримінальна
справа розглянута неповно та необ'єктивно з порушенням її права на захист, а
висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи
та ґрунтуються на недопустимих доказах. Просить судові рішення щодо неї
скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.6 КПК
України;

- захисник ОСОБА_2 доводить, що ОСОБА_1 незаконно засуджена за ч.2
ст.15 і ч.1 ст.201 КК України, оскільки в її діях відсутній склад злочину й
сама подія злочину. Зазначає про істотні порушення судом вимог
кримінально-процесуального закону, в тому числі
не закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за наявності до того
підстав, залишення без розгляду клопотання про направлення справи на додаткове
розслідування та ненадання технічного запису судового процесу.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, які були предметом перевірки суду першої та
апеляційної інстанцій, відповідно до
вимог ч.ч. 1, 3 ст. 398 КПК України
перегляду у касаційному порядку не підлягають, а тому суд касаційної
інстанції виходить з фактичних обставин справи, визнаних судом доведеними.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.15 і ч.1 ст.201 КК України, ґрунтуються на сукупності
належним чином зібраних і досліджених судом доказів, і є правильними.

Як на досудовому слідстві, так і в суді ОСОБА_1 не заперечувала, що саме
вона передала ОСОБА_3 для відправлення поштою ОСОБА_5 до США пакунок з книгою,
яка, як було встановлено слідством, є стародруком "Тріодь цвітна",
видання 1747 року друкарні Києво-Печерської Лаври. При цьому на досудовому
слідстві та в суді ОСОБА_1 стверджувала, що вона була обізнана з правилами
переміщення через митний кордон України предметів, у тому числі культурно-історичних цінностей та книг, які
видавалися до 1945 року, що потребувало спеціального дозволу, що надавався в
установленому відповідними нормативними актами порядку.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона лише надала технічну послугу та не
знала про те, яка книга передавалась їй знайомим ОСОБА_5 для відправлення йому
в США, перевірялися судом першої та апеляційної інстанції і свого підтвердження
не знайшли. З висновками судів
погоджується й колегія суддів, оскільки відповідно до показань свідка ОСОБА_5,
отриманих в установленому законом порядку, останній стверджував, що книга
«Тріодь цвітна» йому не належала, а повинна була надійти поштою від ОСОБА_1 на
її прохання для встановлення
оригінальності цієї книги (т.1 а.с.263). Тобто показаннями зазначеного
свідка, які з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано визнані судами
достовірними, підтверджено, що ОСОБА_1 знала про те, яка саме книга відправляється нею за кордон, та
бажала отримання експертної її оцінки
поза відома компетентних органів України.

Давши належну оцінку цим даним, зібраним у справі й належно дослідженим
доказам, у тому числі щодо характеру дій ОСОБА_1, та її показанням, суд як першої, так і
апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність у неї умислу на
переміщення через митний кордон України
книги-стародруку, яка є історико-культурною цінністю.

Та обставина, що ОСОБА_1 діяла при пересиланні книги не самостійно, а через
ОСОБА_3, не свідчить про те, що ОСОБА_1 не є суб'єктом злочину.

Посилання засудженої ОСОБА_1 на те, що книга "Тріодь цвітна",
видання 1747 року, не становила історико-культурної цінності, безпідставні та
спростовані дослідженими по справі висновками експертиз, відповідно до яких
книга становить історико-культурну цінність, є пам'яткою національного значення
та національним надбанням. Та обставина, що книга на час порушення кримінальної
справи, її розслідування та судового розгляду не була включена до Державного
реєстру національного культурного надбання, не впливає на правильність
експертних висновків і не свідчить про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення
контрабанди.

Те, що експертами не встановлено точної грошової вартості
даної книги, не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні замаху на незаконне
переміщення історичних та культурних цінностей через митний кордон України.

Усі доводи, які висувались ОСОБА_1 на свій захист, у тому числі й ті, на
які є посилання у касаційних скаргах, суд першої інстанції та апеляційний суд
ретельно перевірили та з наведенням відповідних мотивів дали їм у судових
рішеннях належну оцінку, з якою повністю погоджується колегія суддів.

Повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд правильно
кваліфікував дії засудженої за ч.2 ст.15 і ч.1 ст.201 КК України, і підстав для скасування судових рішень та закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_1 на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.6
КПК України не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону,
які б давали підстави для
скасування судових рішень по справі, - не встановлено.

Твердження засудженої про те, що судом
справа розглянута необ'єктивно та упереджено, перевіркою матеріалів справи
підтвердження не знайшли. Судами першої та апеляційної інстанцій належним чином
перевірялися доводи ОСОБА_1
та її захисника, а заявлені учасниками процесу клопотання розглядалися в установленому
законом порядку.

Те, що у справі відсутній технічний запис судового процесу, не є істотним
порушенням вимог кримінально-процесуального закону, оскільки, як видно з
матеріалів справи, судовий процес за клопотанням підсудної ОСОБА_1 фактично
фіксувався технічними засобами й засудженій та її захиснику було надано для
ознайомлення цей запис, з яким вони частково ознайомились до поломки вінчестера
комп'ютера, що виключило можливість подальшого відтворення запису (т.4 а.с.
139). У той же час це не перешкодило засудженій та її захиснику ознайомитись з
протоколом судового засідання та надати на нього зауваження, які були
розглянуті відповідно до вимог закону.

Вирок суду відповідає вимогам ст.334, 335 КПК України, є законним та
обґрунтованим.

Призначене засудженій ОСОБА_1 покарання за
ч.2 ст.15 і ч.1 ст.201 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При цьому суд урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь
реалізації злочинного наміру, дані про особу винної, пом'якшуючі покарання
обставини. З огляду на це, суд обґрунтовано визнав можливим її виправлення без
відбування покарання та застосував ст.ст. 75, 76 КК України.

Підстави для
призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб, вказаних у
ст.384 КПК України, відсутні.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженій ОСОБА_1 та
її захиснику ОСОБА_2 у задоволенні їх касаційних скарг.

судді:

Короткевич М.Є.
Кліменко М.Р.
Синявський О.Г.