Ухвала

іменем україни

24 березня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_9,
суддів: при секретаріОСОБА_10, ОСОБА_11.,ОСОБА_12,
за участю прокурора ОСОБА_13
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 03 вересня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000075 щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

та

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

засуджених за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 365 КК,

в с т а н о в и в:

Вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2014 року засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожного за ч. 1 ст. 365 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах внутрішніх справ на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

За ч. 2 ст. 307 КК ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виправдано.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Апеляційним судом Тернопільської області 03 вересня 2014 року вирок місцевого суду скасовано та постановлено свій, яким визнано винними і засуджено: ОСОБА_6 - за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, за ч. 1 ст. 365 КК (в редакції від 07 квітня 2011 року) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки. Відповідно до ст. 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах. Згідно зі ст. 54 КК ОСОБА_6 позбавлено спеціального звання «старший лейтенант міліції»; ОСОБА_7 - за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 365 КК (в редакції від 07 квітня 2011 року) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки. Відповідно до ст. 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах. Згідно зі ст. 54 КК ОСОБА_7 позбавлено спеціального звання «лейтенант міліції».

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_6, який обіймав посаду старшого оперуповноваженого по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Теребовлянського РВ УМВС України в Тернопільській області та ОСОБА_7 - дільничного інспектора міліції цього ж райвідділу визнано винними у перевищенні влади та службових повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, а також у незаконному придбанні, виготовленні, зберіганні з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненими за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 на початку червня 2013 року у невстановленому місці зірвав рослини коноплі, з яких обірвав листя, подрібнив їх, висушив та помістив у сірникову коробку. У подальшому 12 червня 2013 року ОСОБА_6 передав виготовлений ним наркотичний засіб ОСОБА_7 з метою подальшої передачі ОСОБА_8 Наступного дня 13 червня 2013 року приблизно о 10.40 год. біля приміщення райвідділу міліції по вул. Січових Стрільців у м. Теребовлі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою, явно вийшовши за межі наданих їм прав та повноважень, неправомірно передали ОСОБА_8 2,46 г (у перерахунку на суху речовину) особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу для передачі ним невстановленій особі з метою подальшого викриття і затримання засудженими цієї ж особи, що мало б створити видимість ефективності роботи засуджених та підвищити уявні показники їх службової діяльності.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених через м'якість. Вважає необґрунтованим застосування судом ст. 69 КК при призначенні засудженим покарання за ч. 2 ст. 307 КК та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів та кримінально-правова оцінка їх діянь за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 365 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Виходячи з положень ст. 50 КК, рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи засудженим вид та розмір покарання за ч. 2 ст. 307 КК апеляційний суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини та спосіб його вчинення, дані про особи кожного із засуджених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, позитивно характеризувалися як за місцем попередньої роботи так і за місцем проживання. За відсутності обтяжуючих обставин, обставинами, які пом'якшують покарання, судом визнано часткове визнання вини, розкаяння у вчиненому та молодий вік засуджених.

Колегія суддів погоджується з мотивами, наведеними апеляційним судом, якими він обґрунтував можливість призначення засудженим за ч. 2 ст. 307 КК покарання нижче від найнижчої межі та вважає, що у даному випадку покарання, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Однак, постановивши рішення про звільнення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, суд апеляційної інстанції повною мірою не врахував характеру, суспільної небезпечності та ступеня тяжкості вчинених злочинів. Так, засуджені, будучи працівниками правоохоронного органу, перевищивши надані їм владні повноваження, явно вийшовши за межі наданих їм прав, окрім посадового злочину вчинили також злочин у сфері обігу наркотичних засобів, який є тяжким. При цьому зміст та обсяг протиправних дій, що підривають авторитет правоохоронних органів, вказують на підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи прокурора про безпідставне застосування положень ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є слушними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позбавивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спеціального звання, суд апеляційної інстанції припустився помилки, адже, призначивши це додаткове покарання за сукупністю злочинів, не призначив його за конкретний злочин окремо, як того вимагає ст. 54 КК, що є неприпустимим.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати доводи, викладені в апеляційній та касаційній скаргах прокурора, і постановити рішення відповідно до вимог закону.

У разі доведеності винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів у тому ж обсязі та тих же даних про їх особи, призначення засудженим покарання із застосуванням ст. 75 КК слід вважати неправильним і м'яким.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 03 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11