Справа № 352/2501/13-к
Провадження № 1-кп/352/11/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, з вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не судимого, гр.України, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 обвинувачують в тому, що він 17.12.2012 року власним вантажним автомобілем марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , надаючи послуги по перевезенню бруківки продавцю ОСОБА_7 з м. Івано-Франківськ до покупця бруківки ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 вчинив таємне викрадення тридцяти квадратних метри загальною вартістю 2580 грн., за наступних обставин: 17.12 2012 року ОСОБА_6 на підприємстві по виготовленню бруківки належного підприємцю ОСОБА_7 , що розташоване в м. Івано-Франківськ був двічі завантажений і отримав товар, відповідно до накладної, а саме 150 м.кв. бруківки чорного кольору вартістю 12300 грн., 20 м. кв. бруківки зеленого кольору вартістю 1840 грн., 200 штук поребриків сірого кольору вартістю 4400 грн., 60 штук жолобків сірого кольору вартістю 900 грн, яка була надана покупцеві ОСОБА_8 на загальну суму 20768 грн. Він двічі здійснював доставку вантажу в с. Підлісся до покупця ОСОБА_8 , однак під час другої доставки, у нього з метою наживи виник умисел на вчинення крадіжки частини бруківки чорного кольору в кількості 30 квадратних метрів, вартістю 2 460 грн., а разом з піддонами на загальну суму 2 580 грн. В подальшому три піддони бруківки ОСОБА_6 незаконно збув підприємцю ОСОБА_9 за суму 2 000 грн., доставивши до магазину розташованого за адресою АДРЕСА_3 . Щоб погасити недостачу бруківки вчинену ОСОБА_6 . ОСОБА_7 додатково поставив ОСОБА_8 30 м. кв. бруківки чорного кольору, що призвело до понесення ним матеріальних збитків на суму 2 580 грн. Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчинені умисних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна, тобто у злочині передбаченому ч.1 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав, суду показав, що в грудні 2012 року він дійсно здійснював перевезення бруківки з підприємства по виговленню бруківки в м. Івано-Франківськ в с. Підлісся Тисменицького району до подвір`я ОСОБА_8 . Даний товар він перевозив двічі. Всю бруківку, яку йому погрузили на підприємстві він перевіз і вигрузив на подвір`ї покупця ОСОБА_8 . Яку кількість бруківки було відвантажено він не знає, бо йому не видали накладної. Всю бруківку він перевіз до покупця, жодних претензій щодо нестачі бруківки зі сторони покупця під час розгрузки не виникало. Про нестачу бруківки йому стало відомо більше ніж через шість місяців, коли його викликали в органи міліції. Щодо продажу ним бруківки підприємцю ОСОБА_9 пояснив, що в 2012 році для себе особисто він придбав на підприємстві бруківку більше ста квадратів, що підтвердив накладними. Частину своєї власної бруківки він у травні 2013 року продав підприємцю ОСОБА_9 , а перед цим ще в 2012 році частину придбаної бруківки він реалізував покупцю ОСОБА_10 , що мешкає у Надвірнянському районі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що він користувався послугами ОСОБА_6 по перевезенню бетонних виробів близько двох років. У грудні 2012 року він домовився з ОСОБА_6 , про перевезення бруківки, з підприємства у м. Івано-Франківськ до АДРЕСА_2 , у кількості 150 кв.м. метрів бруківки чорного кольору, вартістю 12 300 грн.; 20 кв. м. бруківки зеленого кольору, вартістю 1 840 грн., а також поребрика сірого кольору в кількості 200 штук, вартістю 4 400 грн. та жолобка сірого кольору в кількості 60 штук, вартістю 900 грн.,з урахуванням застави 20 піддонів на суму 800 грн., відповідно до накладної, виписаною покупцю ОСОБА_11 від 3.12. 2012 року. За домовленістю даний товар ОСОБА_6 доставив 17.12. 2012 року. В травні 2013 року йому подзвонив покупець ОСОБА_8 і повідомив, що при викладені бруківки з`ясувалось, що є нестача 30 кв.м. бруківки. Він самостійно погасив виниклу недостачу бруківки, додатково поставивши ОСОБА_8 30 метрів бруківки чорного кольору, що призвело до понесення ним матеріальних збитків на 2 580 грн. Крім того, потерпілий дав суду покази про те, що впродовж 2012 року ОСОБА_12 для себе особисто в них на підприємстві бруківки не купував. Крім того підтвердив, що ОСОБА_8 його бригада виставляла бруківку. Однак чому довіз останньому 30 кв.м. бруківки через 5 місяців після поставки пояснити не може.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що інкриміноване ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, не знайшло свого підтвердження та обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення з наступних підстав. З урахуванням наведеного, в межах пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, суд вважає, що органом досудового розслідування і прокурором під час судового розгляду справи не доведено вчинення ОСОБА_6 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме не доведено суду та не надано жодних доказів тому, що ОСОБА_6 17.12.2012 року доставивши бруківку з заводу по виготовленню бруківки з м. Івано-Франківськ до покупця ОСОБА_8 , що мешкає в с. Підлісся Тисменицького району, вчинив інкриміноване правопорушення.

Згідно ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування незалежності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В основу пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення органом досудового розслідування покладено: заяву потерпілого по факту вчинення кримінального правопорушення від 21.06.2013, копію сумнівної накладної, виданої покупцю ОСОБА_8 , фотографії нібито викладеної бруківки на подвір`ї покупця ОСОБА_8 , фотографії бруківки, викладеної біля магазину в с. Підлісся та покази свідків.

В якості доказу стороною обвинувачення подано суду копію накладної, яка вилучена у покупця. Оригінал накладної відсутній. Згідно ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий зобов`язані надати суду оригінал документа. Доказ, який не відповідає нормам КПК України можна вважати недопустимим. Суд копію накладної документом не вважає.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , не заперечували факту доставки бруківки обвинуваченим покупцю ОСОБА_8 . Однак факту викрадення 30 кв.м. бруківки чорного кольру обвинуваченому не довели. Свідки, співвласник ОСОБА_15 та робітник ОСОБА_16 , не могли чітко підтвердити, яку кількість бруківки було ними завантажено обвинуваченому та вказати дату такого завантаження. Свідок ОСОБА_15 не назвав дати завантаження автомобіля ОСОБА_6 , оскільки накладна у нього була відсутня, а погрузка відбувалась за усною вказівкою потерпілого. Покази свідка ОСОБА_14 , який являється батьком потерпілого, були дані загалом зі слів його сина, а решта показів грунтуються на його власних припущеннях. Також, покази потерпілого ОСОБА_7 та його батька ОСОБА_14 про те, що обвинувачений ОСОБА_6 в 2012 році не купував у них бруківки не відповідає дійсним обставинам справи. В матеріалах справи наявні дві накладні, які свідчать про продаж бруківки ОСОБА_6 в 2012 році. Посилання потерпілого на те, що ці накладні надавались обвинуваченому для перевезення бруківки не заслуговує уваги, оскільки в них вказано, що товар відпущено ОСОБА_18 /а.с. 203,204 т.2/. Дані накладні обвинувачений особисто надав суду. Свідок ОСОБА_9 посвідчив в судовому засіданні, що він придбав у обвинуваченого ОСОБА_6 близько 20 кв.м. бруківки, що не відповідає змісту обвинувального акту, де зазначено, що ОСОБА_6 збув ОСОБА_9 три піддони тобто 30 квадратних метрів бруківки. А свідок ОСОБА_19 - син покупця ОСОБА_8 , ствердив, що батько його в той час хворів, він особисто здійснював прийом товару. Претензій до обвинуваченого в нього не виникало.

Покази потерпілого ОСОБА_7 , який через 5 місяців доставив ОСОБА_8 , 30 кв.м. чорної плитки, яку нібито викрав обвинувачений, суд оцінює критично, оскільки він був зацікавлений в доставці, так як його бригада виконувала роботи по облаштуванню плитки в господарстві ОСОБА_8 .

Згідно ст. 668 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари(або) упаковки товарів у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений,- у розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товарів.

Частиною 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`влення або за згодою сторін в інший строк.

У ОСОБА_8 , претензій щодо кількості поставленого товару на час його доставки не виникало.

З урахуванням наведеного, отриманих безпосередньо в суді показань потерпілого та свідків обвинувачення, кожен з яких не надав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_6 таємного викрадення майна ОСОБА_7 під час перевезення бруківки, наявність неналежних доказів, які ставляться у вину ОСОБА_6 , суд, у відповідності із ст. 62 Конституції України, витлумачує це на користь ОСОБА_6 . Стороною обвинувачення обставини, передбачені ст. 91 КПК України не доведені, докази, на підставі яких можливо зробити беззаперечний висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення відсутні.

Оцінюючи зібрані по справі та перевірені в ході судового розгляду докази, суд вважає, що вони не підтверджують вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінальному правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а сумніви щодо доведеності вини усунути неможливо.Тому суд тлумачить їх на користь обвинуваченого. Отже, суд приходить до переконання, що обвинуваченого слід виправдати.

Що стосується цивільного позову, який був уточнений в ході судового розгляду на суму збитків 3 330 грн. та моральну шкоду в сумі 4 000 грн. та був підтриманий в судовому засіданні потерпілим, то даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.ст. 127, 128 КПК України право на пред`явлення цивільного позову належить особі, що зазнала від злочину збитків.

Позов є безпідставним посуті, оскільки в судовому засіданні не встановлено складу кримінального правопорушення і як наслідок заподіяння обвинуваченим матеріальних та моральних збитків.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 84, 91, 92, 366-371, 373, 374,376, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ст. 185 ч. 1 КК України визнати невинуватим та виправдати його.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області через Тисменицький районний суд з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому та потерпілому негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1