АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/5039/14-к Номер провадження 11-кп/786/111/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України з.с.т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0001091 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нові Санжари Полтавської області, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.05.2010 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України засуджено на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 26.01.2011 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.З ст. 185, 70 КК України засуджено на 4 роки позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. 22.11.2013 року звільнений умовно-достроково, з невідбутим строком 1 рік 4 місяці 3 дні,-

засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 26 січня 2011 року Новосанжарського районного суду Полтавіської області у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків 2 роки 2 місяці позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що 16 жовтня 2014 року, близько 12 год. 00 хв., перебуваючи в будинку, що розташований у АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia 205 ASHA», вартістю 362 грн. 48 коп., що належить потерпілій ОСОБА_9 , завдавши останній матеріальних збитків на вказану суму.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене покарання, а також застосувати щодо нього Закон «Про амністію» або звільнити умовно-достроково. Вказує, що судом не враховано пом`якшуючі обставини як активне сприяння в розкритті злочину, щире каяття, а також той факт, що потерпіла до нього претензій не має.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, а апеляції без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у крадіжці чужого майна, при встановлених вироком суду обставинах, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені доказами, дослідженими судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Фактичні обставини кримінального правопорушення в апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 під сумнів не ставляться.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки чужого майна, повторно, передбаченої ч.2 ст.285 КК України, є доведеною і ніким не оспорюється.

Покарання винуватому за вчинення даного кримінального правопорушення призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України та не є суворим для даного злочину.

Суд також обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, оскільки той вчинив крадіжку в перід умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком.

Підстав, зазначених обвинуваченим в апеляційній скарзі, для пом`якшення покарання не вбачається.

Разом з тим, відповідно до ст.404 КПК України із вступної частини вироку слід виключити посилання на судимості ОСОБА_7 від 14 січня 2002 року, 25 червня 2007 року, 11 вересня 2007 року та 10 червня 2007 року, оскільки на підставі ст.89 КК України вони є погашеними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,-

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Із вступної частини вироку виключити посилання на наявність у ОСОБА_7 судимостей від 14 січня 2002 року, 25 червня 2007 року, 11 вересня 2007 року та 10 червня 2007 року.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу Апеляційного суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали Апеляційним судом Полтавської області, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4