Справа
№ 11- 722/2007
Головуючий у 1 інстанції : Короїд Ю.М.
Категорія : ст.286 ч.2 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючої:
судді Навозенко Л.С.

суддів Шахової
О.Г., Широян Т.А.

з участю
прокурора Гапєєвої Н.П.

захисника - адвокатаОСОБА_2

потерпілої
ОСОБА_3

представника
потерпілої ОСОБА_4

засудженого
ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією
адвоката ОСОБА_2., який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок
Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2007 року.

Цим вироком:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець м. Києва, українець,
громадянин України, з вищою освітою, працює водієм-охоронцем ПП
„Охорона-Сервіс" м. Черкаси, мешканець АДРЕСА_1, раніше не судимий,

засуджений за
ст.286 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_39374 грн. 23 коп. матеріальної шкоди та 30 000 грн.
моральної шкоди.

2

Стягнуто з
ОСОБА_1 витрати за проведення комплексної автотехнічної експертизи в сумі 261
грн. 12 коп.; додаткової експертизи в сумі 122 грн.40 коп.; експертизи обставин
та механізму ДТП в сумі 163 грн. 20 коп., додаткової експертизи обставин та
механізму ДТП в сумі 122 грн. 40 коп.

Доля речових
доказів вирішена відповідно до вимог ст. 81 КПК України.

Вироком суду
ОСОБА_1 визнано винним у наступному.

26.07.2006 року
ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки „Шкода - Форман" державний номерний
знак НОМЕР_1, рухаючись по авто дорозі Київ - Чернігів -Н-Яриловичі в напрямку
м. Київ на 81-му кілометрі вказаної дороги біля мосту через р.Остер неправильно
оцінив дорожню обстановку, не прийняв належних мір безпеки дорожнього руху,
внаслідок чого скоїв наїзд на малолітнього ОСОБА_5, який перетинав проїжджу
частину дороги.

В результаті
скоєного наїзду малолітній пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження від яких
помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 порушив
вимоги п.п.1.7; 2.3"б", 12.3 ПДР, що знаходяться в прямому причинному
зв"язку з наступившими наслідками.

В апеляції
адвокатОСОБА_2., який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1, просить вирок суду
скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу
злочину, через неправильне застосування судом кримінального закону, а також те,
що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт посилається
на те, що засуджений рухався згідно правил дорожнього руху, він не міг
передбачити наїзду, оскільки діти стояли на узбіччі ділянки, де відсутній
пішохідний перехід, тому останніх ОСОБА_1 не повинен був сприймати як
небезпеку. Крім того, засуджений не мав можливості уникнути наїзду, оскільки
пішохід був закритий від нього транспортним засобом, що рухався справа попереду
в попутному напрямку.

Заслухавши
доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_2., який підтримав свою апеляцію та просив
вирок суду скасувати, закрити провадження по справі за відсутністю в його діях
складу злочину, засудженого ОСОБА_1, який підтримав апеляцію адвоката, думку
прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду
про винність засудженого ОСОБА_1 у скоєнні злочину за зазначених у вироку
обставин відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими у
судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким суд дав належну
оцінку в їх сукупності та взаємозв'язку.

Наведені у
скарзі захисника доводи про непричасність засудженого у вчинені зазначеного
злочину є безпідставними.

3

Хоча ОСОБА_1 і
не визнав своєї вини в інкримінованому йому злочині, але його винність в
скоєному повністю доведена, як матеріалами кримінальної справи, так і доказами,
добутими в ході судового слідства.

Так, в судовому
засіданні засуджений показав, що зазначеного числа він їхав з м. Чернігова до
м. Києва на автомобілі „Шкода" разом зі своєю співмешканкоюОСОБА_6 По
дорозі, десь за 5 км до Козельця він взяв в автомобіль до Києва двох незнайомих
дівчат. Швидкість його автомобіля не перевищувала 80 км/год. Біля смт. Козелець
він обігнав автомобіль „Кока-кола". їхав з лівої сторони по правій смузі
руху, дорожніх знаків ніяких не було. Ближче до мосту, з його правої сторони за
метрів 5-10 від його автомобіля їхав автомобіль „Москвич". За метрів 100
він побачив двох дітей, які сиділи на перилах мосту. Співмешканка спілкувалася
з дівчатами напівобернувшись до них. Проїхавши міст він почув удар і побачив,
що від автомобіля відлетів хлопчик, він не помітив звідки він взявся. Можливо
„Москвич" закрив йому обзор
і він не помітив його. Він не порушував ПДР, а хлопчик не був малолітньою
дитиною і повинен був знати Правила дорожнього руху, так як в школі їх
вивчають.

В показаннях
ОСОБА_1, на а.с. 16-17, які він давав в день ДТП за автомобіль „Москвич", який би закривав йому обзор з правої сторони
дороги він не говорив, а показував, що дітей він побачив за 20 метрів, відчув
„тупий" удар, що саме було причиною удару він не знав та не бачив. Відразу
прийняв вправо та зупинився. Вийшовши з автомобіля він побачив, що на обочині
дороги лежав молодий хлопець.

В показаннях
ОСОБА_1, на а.с.47-48, він говорив, що приблизно за 5 км до того місця де
сталася пригода по дорозі підібрав двох дівчат, які попросили їх підвезти до м.
Києва. Коли здалеку побачив міст через річку Остер, то він запропонував своїй
співмешканці покупатися, вона нічого не сказала, тому він продовжував рух і від
дороги не відволікався. Проїхавши метрів 10 за мостом він відчув удар і
побачив, що від його автомобіля відлетів хлопчик. Він його не бачив до того
моменту, як той відлетів від автомобіля. Наїзд на хлопчика відбувся на відстані
5-10 метрів від мосту на лівій смузі його руху. Контактування відбулося
бампером, передньою решіткою та капотом. Він вважає, що винним в тому був
хлопчик, який знаходився на проїжджій частині в місці , де немає пішохідного
переходу. Потім уточнив, що хлопчик перебігав проїжджу частину дороги. Думає,
що потерпілий вибіг на дорогу відразу за автомобілем „Москвич" і тому він
його не побачив.

Доводи апелянта
та засудженого з приводу того, що спереду автомобіля останнього їхав автомобіль
„Москвич" і закривав обзор
правої сторони дороги спростовується показаннями свідків ОСОБА_7.,ОСОБА_8.
і частково показаннями свідка ОСОБА_9., на показання якого посилається апелянт
як на такі, що виправдовують дії засудженого.

Свідок ОСОБА_7. -
водій вантажівки, показав, що він їхав на автомобілі з написом „Кока-кола"
зі швидкістю близько 80 км/год. Перед мостом через р. Остер їх обігнав
автомобіль „Шкода", який рухався по лівій стороні смуги. Після цього вони
деякий час їхали на одній швидкості на відстані близько 100 м. Під'їжджаючи до
мосту він побачив на мосту дітей, однак моменту зіткнення він не бачив, так як

4

відвернув увагу від дороги. Автомобіля „Москвич" в
цей час не було взагалі, рухався тільки автомобіль засудженого.

Свідок ОСОБА_8.,
який також знаходився в момент пригоди в автомобілі з написом „Кока-кола",
та був помічником водія, в судовому засіданні дав аналогічні показання, що і
свідок ОСОБА_7., наполягав на тому, що ніякого автомобіля спереду автомобіля
засудженого не було. Про відсутність автомобіля „Москвич" наполягали
свідки ОСОБА_7та ОСОБА_8і на очних ставках зі свідком ОСОБА_9

Доводи апелянта
та засудженого, що свідок ОСОБА_9, який стояв з потерпілим ОСОБА_5, бачив
автомобіль „Москвич" і таким чином підтверждує показання засудженого -
безпідставні.

Свідок ОСОБА_9 в
своїх перших показаннях взагалі не говорив за даний автомобіль (а.с.40-41). При
відтворенні обстановки та обставин події з його участю, він показав, що
автомобіль зеленого кольору (засудженого), рухаючись по правій смузі почав
обганяти автомобіль темного кольору, що рухався по лівій смізі, в цей час
потерпілий почав перебігати дорогу і автомобіль зеленого кольору збив ОСОБА_5.

В своїх
показаннях на а.с.122 даний свідок говорив про те, що автомобіль „Москвич"
рухався по лівій стороні смуги, а позаду автомобіль „Шкода" (засудженого)
і рухався по правій стороні смуги. Те ж саме він говорив і при очних ставках зі
свідкамиОСОБА_8. та ОСОБА_7.

При таких
показаннях свідка ОСОБА_9, навіть якщо і був автомобіль „Москвич", як
показував засуджений, то він не міг закривати обзор тієї частини, де знаходилися діти.

Більш ймовірні,
на відміну від показань 14-ти річного свідка ОСОБА_9, показання свідків
ОСОБА_7та ОСОБА_8, які були професійними водіями, спостерігали за дорогою,
їхали за автомобілем засудженого і бачили тільки його автомобіль.

Згідно з
висновком додаткової експертизи обставин та механізму ДТП від 20.11.2006
року № 466-А (а.с. 90-91), наявність або відсутність автомобіля „Москвич"
не впливає на розгляд обставин та механізму ДТП, оскільки, виходячи з свідчень водія автомобіля „Шкода -
Форман", потерпілий вибіг на проїзну частину позаду автомобіля
„Москвич", який рухався попереду в попутному напрямку по правій смузі
руху. За таких обставин, наїзд на пішохода був здійснений при необмеженій
видимості та оглядовості.

Даний висновок
судово-медичної експертизи складений відповідно до вимог закону, узгоджується з
іншими доказами у справі, дослідженими судом, а тому немає підстав ставити під
сумнів компетентність експерта, як про це зазначено в апеляції.

Крім того, вина
ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується іншими доказами
по справі, а саме: протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 26 липня
2006 року та фототаблицями до них, які узгоджуються з встановленими в судовому
засіданні обставинами скоєння ДТП

5

(а.с.3-6); протоколом перевірки технічного стану
автомобіля від 26.07.2006 року (а.с.9-10); протоколами відтворення обстановки і
обставин події від 16 серпня 2006 року (а.с. 55-60);. протоколами відтворення
обстановки і обставин події від 13 січня 2007 року (а.с, 125-136).

Згідно з
висновком комплексної автотехнічної експертизи від 6 вересня 2006 року № 350-А
(а.с.67-72), в умовах місця пригоди водій автомобіля „Шкода" ОСОБА_1
повинен був діяти у відповідності з положенням п. 12.3. ПДР.

Як вбачається з
пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, під'їжджаючи до мосту через р. Остер він
побачив дітей, які сиділи на мосту і продовжував рухатись.

Відповідно до п.
12.3. ПДР, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій
об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення
швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників
руху об'їзду перешкоди.

Водночас, п. 1.7. Правил
передбачає, що водії, пішоходи та пасажири зобов'язані бути особливо уважними
до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та
особи з явними ознаками інвалідності.

Всупереч вимогам
Правил дорожнього руху, ОСОБА_1, побачивши на мосту дітей, не вжив заходів для
зменшення швидкості.

Колегія суддів
вважає, що суд прийшов до правильного висновку, що засуджений при задовільних
погодних умовах та технічному стані автомобіля відвернувся в той момент, коли
потерпілий перебігав дорогу, не помітив його руху, тому не вжив жодних заходів
до екстренної зупинки транспортного засобу. Наявність перешкоди ОСОБА_1помітив
тільки після наїзду на пішохода, що підтверджується відсутністю слідів
гальмування, згідно протоколу огляду місця події та іншими доказами добутими як
на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні.

В даному випадку
порушення правил дорожнього руху, потягло настання суспільно небезпечного
наслідку (смерть потерпілого), причинно пов'язаного з діянням. Суб'єктивна
сторона даного злочину характеризується складною формою вини, відношення до
наслідків виражається в злочинній недбалості, тобто ОСОБА_1не передбачив
можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен
був і мав їх передбачити.

Але, в даному
випадку форма вини не впливає на кваліфікацію злочину, однак, має істотне
значення при індивідуалізації покарання.

6

Таким чином посилання апелянта на неправильне
застосування кримінального закону, а саме ст.ст. 23, 25 КК України, не знайшли
свого підтвердження.

Суд першої інстанції,
оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку про
доведеність вини засудженого.

Дії ОСОБА_1 щодо
порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого,
судом правильно кваліфіковані за ст. 286 ч.2 КК України.

Відповідно до
постанови Пленуму ВС України
№ 14 від 23.12.2005 року „Про практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та
експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на
транспорті" при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають
ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених
особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її
ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших
причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв...), а також обставини, які
пом"якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При вирішенні
питання про обрання покарання засудженому, суд у відповідності з вимогами ст.
65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а
також конкретні обставини справи та призначивОСОБА_1. покарання у виді
позбавлення волі.

Підстав для
скасування вироку суду колегія суддів не знаходить. Керуючись ст.ст. 365, 366
КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
адвоката ОСОБА_2., який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Вирок
Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2007 року
відносно ОСОБА_1- без змін.