ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_10.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 9 квітня 2015 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, судимого вироком

Гребінківського районного суду Полтавської

області від 29 листопада 2012 року за ч. 1

ст. 185 КК України до покарання у виді

штрафу в сумі 850 грн,

за участю прокурора ОСОБА_11.,

встановив:

У касаційній скарзі прокурора викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Мотивував вимогу тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно відхилено доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання засудженому внаслідок м'якості, оскільки судом не враховано, що ОСОБА_5 вчинив нове кримінальне правопорушення під час реального відбування покарання за попереднім вироком, тому остаточне покарання мало б бути призначене за сукупністю вироків на підставі ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від

8 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст. 75

КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня

2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він

21 лютого 2014 року, приблизно о 16-ій год. 00 хв., будучи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в АДРЕСА_1 Чернігівської області, діючи умисно, повторно, таємно викрав гаманець ОСОБА_6 з грошовими коштами, спричинивши останньому матеріальних збитків на суму 3 650 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням. Судовий розгляд кримінального провадження проведений відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає небезпідставними доводи касаційної скарги прокурора щодо недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України.

Так, відповідно до вимог абз. 6 п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 було засуджено вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2012 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сумі 850 грн (т. 1 а.к.п. 42-43), однак, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та на момент постановлення вироку, штраф засудженим сплачено не було. Крім того, судом не визначено подальший порядок виконання вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2012 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Отже, суд при призначенні покарання мав керуватись положенням наведених статей закону України про кримінальну відповідальність, на що наголошувалось в апеляційній скарзі прокурора.

Разом з тим, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги прокурора, що аналогічні наведеним у касаційній скарзі, належним чином їх не перевірив.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, за результатами проведення якого слід ухвалити законне й обґрунтоване рішення, мотивоване належним чином.

Керуючись ст.ст. 376, 436, 438 КПК України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9