Номер провадження: 11-кп/785/112/15
Номер справи місцевого суду: 507/1056/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ананьївського району Одеської області ОСОБА_7 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жеребково Ананьївського району Одеської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний невинним та виправданий за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення,
ВСТАНОВИЛА:
Згідно обвинувального акту органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, тобто у перевищенні своїх службових повноважень, яке виразилось в умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень та які спричинили настання тяжких наслідків, за наступних обставин.

Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області № 580 о/с від 12.11.2012 року ОСОБА_8 був призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області.

28.10.2012 року, о 22.10 годині, до чергової частини Ананьївського РВ надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_10 про те, що 28.10.2012 року, біля 21.30 години, в с. Гандрабури Ананьївського району громадянин ОСОБА_11 за місцем свого мешкання побив свою співмешканку ОСОБА_12 .

На місце події було направлено слідчо-оперативну групу Ананьївського РВ в складі: старшого слідчого ОСОБА_13 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку ОСОБА_8 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника сектору дільничних інспекторів міліції ОСОБА_14 та техніка-криміналіста НДЕКЦ ГУ МВС при Ананьївському РВ ОСОБА_15 .

На місці події працівники міліції встановили, що між ОСОБА_12 і ОСОБА_11 відбулась сімейна сварка, в ході якої останній вдарив ОСОБА_12 по обличчю, від чого вона впала та отримала тілесні ушкодження.

Вважаючи, що у діях ОСОБА_11 наявні ознаки адміністративного правопорушення, члени слідчо-оперативної групи прийняли рішення про його доставку до Ананьївського РВ з метою вирішення питання про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за вчинення ним насильства в сім`ї.

Для надання ОСОБА_12 медичної допомоги ОСОБА_10 була викликана карета швидкої допомоги з Ананьївської РЦЛ та фельдшером швидкої допомоги ОСОБА_16 було прийняте рішення про її госпіталізацію. В зв`язку з цим ОСОБА_12 попросила ОСОБА_11 винести з будинку її паспорт, на що він погодився та зайшов до будинку. В той момент за ним до веранди будинку зайшов співробітник міліції ОСОБА_8 , якому ОСОБА_11 зробив зауваження, щоб він зняв взуття.

На вказане зауваження старший оперуповноважений сектору карного розшуку ОСОБА_8 , будучи службовою особою, знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, та всупереч їм, умисно вчинив дії, які явно виходять за межі його прав та повноважень, а саме двічі вдарив в область живота ОСОБА_11 , тим самим спричинивши відносно останнього насильство, тобто наніс йому тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому стали причиною смерті ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.365 КК України.
В ході розгляду даного кримінального провадження суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, у зв`язку з чим вироком від 04.09.2014 року визнав його невинним у вчиненні інкримінованого йому злочину та виправдав за ч.3 ст.365 КК України.
Не погоджуючись із вказаним вироком, прокурор Ананьївського району Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить вищевказаний вирок скасувати і направити матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор обґрунтовує вимоги своєї апеляційної скарги тим, що, на його думку, вирок суду першої інстанції є незаконним і не відповідає вимогам чинного законодавства.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , діючи упереджено та необ`єктивно, допустив неповноту та однобічність судового розгляду, що виразилось у безпідставному відхиленні клопотань потерпілого та прокурора про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи, про виклик та одночасний допит експертів ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , а також про допит свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Окрім того, прокурор вказує, що викладені у вироку висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і суд у вироку не надав належної оцінки всім доказам по справі та не обґрунтував, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів, які підтримали доводи апеляційної скарги прокурора і просили вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року скасувати, а кримінальне провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ст.374 КПК України, виправдувальний вирок в мотивувальній частині має містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а також мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції вжив всі необхідні та можливі заходи для повного, всебічного і об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі, а саме: детально допитав потерпілих і необхідних свідків обвинувачення та захисту, ретельно дослідив висновки експертів та інші письмові докази, наявні в матеріалах кримінального провадження тощо.

Суд першої інстанції як за своєю ініціативою, так і за клопотанням сторін по справі, призначив повторну комісійну судово-медичну експертизу, витребував та дослідив додаткові докази по кримінальному провадженню, а також у вироку надав усім дослідженим в судовому засіданні доказам належну та об`єктивну оцінку.

Всупереч доводам прокурора, викладеним в апеляційній скарзі, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.94 КПК України, у вироку оцінив кожен досліджений доказ із точки зору його належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення і виніс виправдувальний вирок, який повністю відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.
Так, під час досудового розслідування, в судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду ОСОБА_8 , даючи послідовні і незмінні показання, категорично заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснював, що ані він, ані інші співробітники міліції у його присутності до ОСОБА_11 насильства не застосовували, тілесних ушкоджень йому не спричиняли, оскільки для цього були відсутні привід та підстави.

Він показав, що 28.10.2012 року після прибуття на місце події йому стало відомо, що внаслідок вживання спиртних напоїв між ОСОБА_11 та його співмешканкою ОСОБА_12 відбулась сварка та бійка на ґрунті ревнощів, в ході якої вони наносили одне одному удари та штовхались, а ОСОБА_11 , крім того, наніс ОСОБА_12 удар пляшкою по голові і спричинив їй тілесні ушкодження, що стало приводом для виклику дочкою останньої ОСОБА_10 карети "швидкої допомоги" та міліції.

Прибувши на місце події та встановивши, що у діях ОСОБА_11 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, він, ОСОБА_8 , разом з іншими членами слідчо-оперативної групи прийняли рішення про доставку ОСОБА_11 до Ананьївського РВ з метою вирішення питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення ним насильства в сім`ї, а ОСОБА_12 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання їй медичної допомоги.

В той же час, на прохання ОСОБА_12 , ОСОБА_11 зайшов до будинку, щоб винести їй паспорт, необхідний їй для госпіталізації до Ананьївської РЦЛ.

Оскільки до цього неодноразово траплялись випадки нападів на співробітників міліції, які виїжджали на виклики, з метою забезпечення безпеки осіб, що перебували на місці події, він, ОСОБА_8 , і ОСОБА_14 зайшли до будинку слідом за ОСОБА_11 , а також вийшли разом з ним.

При цьому ані він, ОСОБА_8 , ані ОСОБА_14 насильства по відношенню до ОСОБА_11 не застосовували.

Далі він, ОСОБА_8 , і ОСОБА_14 супроводили ОСОБА_11 до службового автомобіля, яким доставили останнього до Ананьївського РВ для складання протоколу про адміністративне правопорушення та відібрання пояснень.

Органами досудового розслідування пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовувалось показаннями потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_18 , висновками комісійної судово-медичної експертизи №16 від 11.03.2013 року та судово-почеркознавчої експертизи №310/02 від 14.03.2013 року, а також долученими до матеріалів кримінального провадження письмовими доказами: документами, журналами, медичною документацією тощо.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення була заява ОСОБА_11 від 14.12.2012 року на адресу прокурора Ананьївського району Одеської області (т.1, а.с.1, 8).
Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_23 син померлого ОСОБА_11 пояснив, що йому було відомо про отримання батьком декілька років тому ножового поранення в живіт, у зв`язку з чим він біля місяця знаходився в лікарні.

28.10.2012 року він особисто не був очевидцем події, а про те, що батька вночі з 28 на 29.10.2012 року госпіталізували до Ананьївської РЦЛ, він дізнався зі слів свого брата ОСОБА_21 . Вранці 29.10.2012 року батька прооперували, після чого він проходив курс лікування в Ананьївській РЦЛ та в Одеській обласній лікарні, а ІНФОРМАЦІЯ_3 батько помер в Ананьївській РЦЛ.

Під час перебування батька на лікуванні він, ОСОБА_23 , неодноразово відвідував його та спілкувався з ним. При цьому батько за весь цей час ніколи не розповідав йому про те, що його побили працівники міліції, та ніколи не називав прізвище ОСОБА_8 .

Про обставини написання заяви до прокуратури від імені батька - ОСОБА_11 свідок пояснив наступне.

За кілька днів до смерті батька, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , він, ОСОБА_23 , в присутності брата ОСОБА_21 та інших родичів, за ініціативою та під диктовку співмешканки батька ОСОБА_12 склав від імені батька заяву на ім`я прокурора Ананьївського району про його побиття працівниками міліції. З якою метою була написана дана заява йому не відомо. При цьому обговорювалось питання, чиє саме прізвище з працівників міліції вказати в заяві. За ініціативою ОСОБА_12 в заяві було вказано прізвище співробітника міліції ОСОБА_8 як особи, що застосувала 28.10.2012 року насильство до ОСОБА_11 .
В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_21 син померлого ОСОБА_11 показав, що в ніч з 28 на 29.10.2012 року до нього додому прийшов його батько та повідомив йому, що був затриманий і побитий працівниками міліції у дворі його власного будинку. Вночі батькові стало погано, у зв`язку з чим він, ОСОБА_21 , викликав швидку допомогу, працівники якої забрали батька до лікарні. 29.10.2012 року батька прооперували, після чого він проходи тривалий курс лікування в Ананьївській РЦЛ та в Одеській обласній лікарні, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в Ананьївській РЦЛ.

Батько не називав йому, ОСОБА_21 , прізвище працівників міліції, які застосували до нього насильство, в тому числі і прізвище ОСОБА_8 . Текст заяви на ім`я прокурора Ананьївського району від 14.12.2012 року під диктовку ОСОБА_12 складав його брат ОСОБА_23 , і прізвище ОСОБА_8 в заяві було вказано за ініціативою ОСОБА_12 , а батько, який себе дуже погано почував, тільки підписав вищевказану заяву на ім`я прокурора Ананьївського району.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_21 в ході досудового розслідування та в судовому засіданні давав суперечливі показання.

Крім того, 19.12.2012 року та 05.01.2013 року ОСОБА_21 звертався з письмовими заявами на ім`я прокурора Ананьївського району, в яких просив закрити кримінальне провадження, розпочате за заявою від імені його покійного батька, ОСОБА_11 , від 14.12.2012 року про те, що його побив співробітник міліції ОСОБА_8 , оскільки це не відповідає дійсності.

В заявах ОСОБА_21 також вказав, що зі слів батька йому відомо про отримання ним травми живота внаслідок падіння. Під час розмови з ним батько говорив, що ОСОБА_8 насильства до нього ніколи не застосовував та ніяких тілесних ушкоджень не спричиняв, у зв`язку з чим він, ОСОБА_21 , впевнений у вищевикладеному та не має будь-яких претензій до працівника міліції ОСОБА_8 і не бажає, щоб останнього безпідставно притягували до кримінальної відповідальності (т.1, а.с.11, 91, 92).

Як вбачається з ордера та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, на момент написання заяви від 05.02.2013 року інтереси потерпілого ОСОБА_21 у кримінальному провадженні представляв адвокат ОСОБА_26 , що свідчить про надання потерпілому ОСОБА_21 на той момент кваліфікованої правової допомоги (т.1, а.с. 93-94).
Дана обставина, на думку колегії суддів, виключає нерозуміння потерпілим ОСОБА_21 змісту вищевказаних заяв та юридичних наслідків їх подання.
Потерпіла ОСОБА_12 в суді першої інстанції, даючи суперечливі та непослідовні показання, пояснила, що 28.10.2012 року, о 22.20 годині, вона особисто бачила, як співробітник міліції ОСОБА_8 , знаходячись у веранді будинку її співмешканця ОСОБА_11 , наніс останньому два удари кулаком в область живота. При цьому потерпіла ОСОБА_12 стверджувала, що вона за вказаними діями ОСОБА_8 спостерігала, сидячи на стільці на подвір`ї вказаного будинку, коли фельдшер ОСОБА_16 обробляв її рану на голові.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 05.01.2013 року ОСОБА_12 звернулась до начальника Ананьївського РВ з заявою, в якій просила кримінальне провадження, розпочате за заявою від імені її співмешканця ОСОБА_11 від 14.12.2012 року про те, що його нібито побив працівник міліції ОСОБА_8 , закрити.

В заяві ОСОБА_12 вказувала про свою тверду впевненість в тому, що ОСОБА_8 28.10.2012 року насильства по відношенню до ОСОБА_11 не застосовував, тілесних ушкоджень останньому не спричиняв, у зв`язку з чим вона, ОСОБА_12 , до ОСОБА_8 та інших працівників Ананьївського РВ будь-яких претензій не має та не бажає, щоб когось безпідставно притягували до кримінальної відповідальності. Окрім того, в заяві ОСОБА_12 вказала, що зі слів ОСОБА_11 їй стало відомо, що тілесні ушкодження він отримав внаслідок падіння (т.1 а.с.96).
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_12 не лише в судовому засіданні, а і в ході досудового розслідування давала суперечливі показання.

В суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_21 не змогли пояснити причини надання ними суперечливих показань, а також причини написання вищевказаних заяв на ім`я прокурора Ананьївського району та начальника Ананьївського РВ про закриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_8 .

Крім того, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_21 не змогли пояснити суду, чому до 14.12.2012 року вони, а також ОСОБА_11 , не писали заяви до правоохоронних органів про нібито вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, хоча з моменту сварки та бійки між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та виклику міліції, які мали місце 28.10.2012 року, пройшло більше ніж півтора місяці.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у вироку обґрунтовано надано критичну оцінку показанням потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , а також свідка ОСОБА_10 , яка є донькою потерпілої ОСОБА_12 та надавала показання, аналогічні показанням матері, про те, що вона бачила, як працівник міліції ОСОБА_8 28.10.2012 року наніс два удари кулаком в живіт ОСОБА_11 .
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник вказали, що ОСОБА_12 14.12.2012 року написання заяви від імені ОСОБА_11 могло бути ініційовано з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень останньому в ході сварки та бійки між ними, яка мала місце 28.10.2012 року, а ОСОБА_10 вищевказані показання надані з метою допомогти своїй матері ОСОБА_12 .

Даючи критичну оцінку показанням потерпілих ОСОБА_21 і ОСОБА_12 , а також свідка ОСОБА_10 , поряд з вищенаведеним, суд першої інстанції також взяв до уваги інші обставини, встановлені в судовому засіданні при дослідженні доказів по кримінальному провадженню.
Так, свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснив, що він 28.10.2012 року, о 22.20 годині, прибув за викликом на кареті швидкої допомоги до домоволодіння ОСОБА_11 .

При цьому йому стало відомо, що напередодні між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 під час вживання алкогольних напоїв виникла сварка та бійка, в ході якої останній вдарив ОСОБА_12 пляшкою по голові та спричинив їй тілесні ушкодження.

Обробляючи у дворі рану на голові ОСОБА_12 , він бачив, як до будинку зайшов ОСОБА_11 , при цьому він ні з ким не сварився та нікому не погрожував.

За ним до веранди будинку зайшли два працівника міліції, які через деякий час разом зі ОСОБА_11 вийшли з дому та супроводили останнього до службового автомобіля.

При цьому він не бачив і не чув, щоб між ОСОБА_11 і працівниками міліції на веранді будинку відбувався який-небудь конфлікт. А потерпіла ОСОБА_12 , яка отримала травму голови та якій він надавав медичну допомогу, при цьому не могла спостерігати за тим, що відбувалось на веранді, оскільки сиділа на стільці, спрямувавши обличчя в інший бік та схиливши голову вниз.

Пізніше вночі він, ОСОБА_16 , виїжджав на виклик швидкої допомоги до помешкання ОСОБА_21 , де оглядав його батька - ОСОБА_11 на предмет сильного болю в черевній порожнині та встановив йому попередній діагноз кишкова непрохідність, у зв`язку з чим останній був доставлений до Ананьївської ЦРЛ.
Окрім того, суд першої інстанції при дослідженні протоколів проведення слідчих експериментів в ході досудового розслідування за участю потерпілої ОСОБА_12 і свідка ОСОБА_10 встановив, що дані слідчі дії були проведені: за участю потерпілої ОСОБА_12 в період часу з 11.25 години до 13.15 години 19.02.2013 року (т.3, а.с.49-62), а за участю свідка ОСОБА_10 - з 14.00 години до 15.20 години 19.02.2013 року (т.3, а.с.63-71), тобто у денний час.

При цьому ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення в нічній час, приблизно о 22.30 годині, в умовах штучного освітлення, у зв`язку з чим вищевказані протоколи слідчих дій не могли об`єктивно відтворити обставини вчинення кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для встановлення істини по справі, а саме можливість потерпілої та свідка бачити крізь занавіску на двірному отворі дії осіб, які перебувають у приміщенні веранди будинку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у вироку обґрунтовано вказав на те, що вказані слідчі експерименти були проведені з грубими процесуальними порушеннями і тому не можуть бути визнані належними, достовірними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
У зв`язку з викладеним суд першої інстанції за клопотанням сторони захисту, яке підтримав прокурор, ухвалою від 23.10.2013 року доручив прокурору Ананьївського району провести слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_10 в нічний час (т.4, а.с.138).
Проте, як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 10.12.2013 року, вказана слідча дія фактично не проведена, оскільки була зірвана перебувавшою у стані алкогольного сп`яніння потерпілою ОСОБА_12 , а також свідком ОСОБА_10 , які, впевнившись у тому, що з двору будинку крізь занавіску на двірному отворі в нічний час, в умовах штучного освітлення, дійсно неможливо бачити, що відбувається на веранді будинку, почали сваритись та ображати інших учасників слідчого експерименту і в результаті їх дій було прийняте рішення про неможливість подальшого проведення даної слідчої дії (т.4, а.с.175-176).
Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_27 і ОСОБА_28 , які були понятими під час спроби проведення вищевказаного слідчого експерименту 10.12.2013 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_10 , показали, що з двору в нічний час, в умовах штучного освітлення, крізь занавіску на двірному отворі дійсно неможливо бачити, що відбувається у веранді в будинку ОСОБА_11 .

Свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 також підтвердили у судовому засіданні вищевказані дії потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_10 під час спроби проведення слідчого експерименту.

Показання незацікавлених свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_28 спростовують пояснення потерпілої ОСОБА_12 і свідка ОСОБА_10 в тій частині, що вони крізь занавіс на двірному отворі бачили, як ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_11 .
Вищевикладене у сукупності, на думку колегії суддів, свідчить про те, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_10 такими, що не можуть бути належними та допустимими доказами вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Колегія суддів також не погоджується з доводом апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань прокурора та потерпілого ОСОБА_21 про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування за постановою слідчого прокуратури Ананьївського району від 23.01.2013 року була призначена комісійна судово-медична експертиза, проведення якої було доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз (далі ОБСМЕ).

Висновок комісії експертів №16 від 11.03.2013 року за результатом проведення даної експертизи містить відповіді на всі питання, поставлені перед комісією експертів в постанові слідчого, зокрема щодо причини смерті ОСОБА_11 , можливого механізму отримання травми, яка знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю останнього, часу отримання травми тощо.

Так, у даному висновку вказано, що розрив тонкої кишки у ОСОБА_11 міг виникнути лише в період часу з 22.15 годин 28.10.2012 року до 04.00 години 29.10.2012 року в результаті удару (ударів) тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, в тому числі рукою зі стиснутими в кулак пальцями, а можливість отримання такої травми в результаті падіння з висоти власного росту виключається (т.2, а.с.152-187).

Під час судового слідства в суді першої інстанції, з метою роз`яснення деяких висновків комісії судово-медичних експертів, був допитаний член вказаної комісії - експерт ОСОБА_18 , який підтвердив дані, вказані у висновку експертизи, та пояснив, що травма ОСОБА_11 була спричинена в період часу в межах 8-12 годин до початку операції, але не більше ніж за добу до її початку.

На питання, чому у висновку експертів вказаний конкретний проміжок часу отримання травми: з 22.15 години 28.10.2012 до 04.00 години 29.10.2012 року ОСОБА_18 пояснив, що такий проміжок часу був заданий в постанові слідчого про призначення експертизи і про інші проміжки часу в постанові не йшлося.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового слідства за клопотанням сторони захисту, яке підтримав прокурор, призначив повторну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручив експертам Харківського ОБСМЕ.

З висновку комісії експертів Харківського ОБСМЕ № 30-КЭ/2014/пп від 15.04.2014 року за результатами проведення вищевказаної експертизи вбачається, що він містить відповіді на всі питання, поставлені на вирішення експертів в ухвалі суду про призначення експертизи (т.5, а.с. 2-87).

Зокрема, у зазначеному висновку комісії експертів вказано, що розрив тонкої кишки у ОСОБА_11 міг виникнути в період часу орієнтовно до однієї доби (24 год.) до моменту операції, яку йому провели об 11.30 годині 29.10.2012 року, а достеменно встановити час отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень (до годин, хвилин) не надається можливим. Також у висновку вказано, що вказана травма утворилась від дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею за механізмом удару-струсу, в тому числі руки зі стиснутими в кулак пальцями, або при падінні з висоти власного зросту і контакті з тупим твердим предметом з відносно обмеженою поверхнею.

Згідно даного висновку експертів, причиною смерті ОСОБА_11 став травматичний розрив тонкого кишечника на фоні спайкової хвороби очеревини, що у своєму перебігу ускладнився розвитком кишкових нориць, абсцесу черевної порожнини, розвитку калового перитоніту, повної декомпенсації білкового та водно-електролітного балансу, що в свою чергу призвело до інтоксикації, виснаження та поліорганної недостатності.

Також у висновку комісії експертів вказано, що відсутність адекватного медикаментозного лікування в міжлікарняний період з 17.11.2012 року по 22.11.2012 року, коли ОСОБА_11 був виписаний з лікарні за власним бажанням, могла опосередковано вплинути на несприятливий перебіг наявної у нього спайкової хвороби очеревини і настання несприятливого кінцевого результату захворювання.

Окрім того, у даному висновку експертів вказано, що існуюча спайкова хвороба очеревини у ОСОБА_11 була фоновим захворюванням, і хоча не знаходилась у прямому причинно-наслідковому зв`язку із механізмом виникнення у нього закритої травми живота, проте могла сприяти виникненню у постраждалого післяопераційних ускладнень в процесі лікування, що опосередковано могло вплинути на настання несприятливого кінцевого результату захворювання.

Проаналізувавши висновки двох вищевказаних комісійних судово-медичних експертиз, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції отримав кваліфіковані відповіді на всі питання, для вирішення яких необхідні наукові знання в області медицини, та дійшов правильного висновку про їх аргументованість та наукову обґрунтованість, у зв`язку з чим визнав недоцільним призначення ще однієї комісійної судово-медичної експертизи, а також обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про виклик та одночасний допит судово-медичних експертів ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , оскільки висновки експертизи № 30-КЭ/2014/пп від 15.04.2014 року, які безумовно є більш аргументованими, в цілому не суперечать висновкам експертизи №16 від 11.03.2013 року, а з урахуванням наданих в судовому засіданні показань експерта ОСОБА_18 доповнюють їх.

Обгрунтованість висновків комісії експертів Харьківського ОБСМЕ також підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_25 чергового лікаря та лікаря-хірурга Ананьївської РЦЛ, які 29.10.2012 року при госпіталізації ОСОБА_11 оглядали та оперували його і в судовому засіданні пояснювали, що в останнього після давнього ножового поранення був жорсткий спайковий процес, а тому було достатньо незначних зусиль задля руйнування тонкої кишки, в тому числі це могло трапитись і в результаті падіння з висоти власного зросту.

Свідок ОСОБА_29 в суді першої інстанції також показав, що хворий ОСОБА_11 при надходженні до лікарні біль в животі пояснював саме падінням і не говорив йому або кому-небудь іншому в його присутності про побиття його, ОСОБА_11 , працівниками міліції.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду було заявлено клопотання про виклик та допит потерпілої ОСОБА_12 , а також свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 очевидців сварки та бійки між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яка мала місце 28.10.2012 року, та свідка ОСОБА_10 . Дане клопотання колегією суддів було задоволено, але в подальшому, в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження, прокурор відмовився від даного клопотання, пояснивши, що вважає можливим закінчити апеляційний розгляд кримінального провадження без допиту вищевказаних свідків та потерпілої.

З матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що суд першої інстанції, окрім свідків зі сторони обвинувачення, здійснив допит свідків сторони захисту - ОСОБА_30 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 .

Під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_33 пояснив, що пізно ввечері 28.10.2012 року він бачив, як ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переходячи через бордюр, впав обличчям вперед та при цьому останній в руках тримав пляшку пива.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 під час допиту в суді першої інстанції пояснили, що вони входили до складу слідчо-оперативної групи, яка ввечері 28.10.2012 року виїхала до с. Гандрабури на виклик за заявою про побиття ОСОБА_11 своєї співмешканки ОСОБА_12 . Вони вказали, що після прибуття на місце події їм стало відомо, що внаслідок вживання спиртних напоїв між ОСОБА_11 та його співмешканкою ОСОБА_12 відбулась сварка та бійка на ґрунті ревнощів, в ході якої вони наносили одне одному удари та штовхались, а ОСОБА_11 , крім того, наніс ОСОБА_12 удар пляшкою по голові і спричинив їй тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_8 насильства по відношенню до ОСОБА_11 не застосовував, та тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ні на території домоволодіння останнього, ні під час доставки його до райвідділу міліції не завдавав.

Свідок ОСОБА_14 також показав, що 28.10.2012 року, знаходячись на місці події, він разом з ОСОБА_8 заходив до веранди будинку ОСОБА_11 , та стверджував, що ані він, ані ОСОБА_8 жодного насильства до ОСОБА_11 при цьому не застосовували, ударів йому не наносили.

Окрім того, свідок ОСОБА_14 пояснив, що після того, як ОСОБА_11 доставили до Ананьївського РВ, він, ОСОБА_14 , особисто відбирав пояснення у ОСОБА_11 і останній не скаржився на неправомірні дії співробітників міліції. Також, в ніч з 28 на 29.10.2012 року він, ОСОБА_14 , особисто відбирав пояснення у потерпілої ОСОБА_12 і свідка ОСОБА_10 , які теж не скаржились і не говорили про неправомірні дії працівників міліції по відношенню до ОСОБА_11 , в тому числі і ОСОБА_8 .

Дані пояснення свідка ОСОБА_14 підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження поясненнями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 (т.1, а.с. 42-44).

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_34 пояснив, що він є троюрідним братом покійного ОСОБА_11 і був присутній під час написання заяви 14.12.2012 року до прокуратури. ОСОБА_11 в момент написання заяви був у вкрай важкому стані, промовляв декілька слів і відразу засинав. Заяву писав його син ОСОБА_23 , а текст заяви диктувала ОСОБА_12 . Також ОСОБА_34 зазначив, що особисто йому ОСОБА_11 не розповідав про його побиття працівником міліції ОСОБА_8 , а своє погане самопочуття пов`язував з вживанням алкоголю.

Свідок ОСОБА_35 двоюрідний брат ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що на його запитання, чи підтверджує останній чутки про те, що його побили працівники міліції, ОСОБА_11 заперечував та казав, що працівники міліції його не били, а також не називав прізвище ОСОБА_8 .

З викладеного вбачається, що пояснення свідків ОСОБА_31 і ОСОБА_36 підтверджують показання потерпілого ОСОБА_21 та свідка ОСОБА_23 в тій частині, що заява до прокуратури від 14.12.2012 року була написана останнім під диктовку ОСОБА_12 , яка з невідомих причин запропонувала вказати в заяві прізвище ОСОБА_8 , а також підтверджують показання свідка ОСОБА_29 в тій частині, що ОСОБА_11 не пов`язував свою госпіталізацію з його побиттям працівниками міліції.

Таким чином, аналіз вироку свідчить про те, що судом першої інстанції, поряд зі свідками сторони обвинувачення, були допитані свідки сторони захисту та показанням усіх допитаних свідків було надано належну оцінку в сукупності з іншими доказами по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим колегія суддів визнає неспроможним довід апеляційної скарги прокурора про те, що суд у вироку не надав належної оцінки всім доказам по справі та не обґрунтував, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 односелець ОСОБА_11 ,свідки ОСОБА_25 і ОСОБА_12 лікарі Ананьївського РЦЛ пояснили, що зі слів госпіталізованого ОСОБА_11 їм стало відомо, що його нібито побили працівники міліції.

При цьому прізвища міліціонерів, які його побили, ОСОБА_11 їм не називав.

Свідок ОСОБА_12 , крім того, пояснив, що він вніс в журнал прийому громадян інформацію про те, що хворий ОСОБА_11 був побитий працівниками міліції, і в подальшому передав цю інформацію до Ананьївського РВ для відповідного реагування.
Показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 і ОСОБА_12 , при наявності у кримінальному провадженні вищезазначених доказів, також не можуть бути визнані належними доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки дані свідки не були безпосередніми очевидцями події, а показання давали зі слів покійного ОСОБА_11 .
У відповідності до ч.4 ст.97 КПК України, суд може визнати допустимими доказами показання з чужих слів, якщо сторони кримінального провадження погоджуються визнати їх доказами. Як вбачається з матеріалів судового слідства, в суді першої інстанції жодна зі сторін кримінального провадження не ініціювала питання про визнання показань вказаних свідків допустимими доказами, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дав їм належну оцінку.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ніч з 28.10.2012 на 29.10.2012 року ОСОБА_11 протягом тривалого часу знаходився в приміщенні Ананьївського РВ. При цьому після відібрання пояснень з приводу його сварки та бійки з ОСОБА_12 та складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_11 відпустили додому. Через неможливість поїхати додому останній знову повернувся до Ананьївського РВ, щоб погрітись. Черговий по райвідділу через деякий час попросив його залишити приміщення, після чого він пішов до свого сина ОСОБА_21 (т.1, а.с. 46-47).
Під час досудового слідства не було перевірено версію про можливе застосування насильства до ОСОБА_11 у вищевказаний період іншими працівниками міліції.
Також під час досудового розслідування та судового слідства було встановлено, що перед приїздом слідчо-оперативної групи між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 мала місце сварка, поєднана з нанесенням ними одне одному ударів. Не зважаючи на викладене, в ході досудового розслідування не була досліджена можливість отримання травми живота ОСОБА_11 саме під час цього конфлікту. А з висновків судово-медичних експертиз і пояснень допитаних в суді першої інстанції судово-медичного експерта ОСОБА_18 і свідка ОСОБА_25 вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 могли бути отримані від впливу з незначною силою в період часу орієнтовно до однієї доби перед моментом операції.
Незважаючи на вищевикладене, органом досудового розслідування була перевірена лише одна версія отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень побиття останнього ОСОБА_8 .
У відповідності до ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України у разі, якщо не доведено наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, судом ухвалюється виправдувальний вирок. У зв`язку з викладеним, на думку колегії суддів, ОСОБА_8 судом першої інстанції обґрунтовано визнаний невинуватим та виправданий за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, що є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги прокурора Ананьївського району та залишення вироку Любашівського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Ананьївського району Одеської області - залишити без задоволення.

Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3