АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження №11-кп/791/48/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в у м. Херсоні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000563, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 03 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який народився в м. Київ, громадянин України, освіта неповна середня; одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки та на нього покладено обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення по авто технічних експертиз в сумі 1175,52 грн.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 04.08.2013 року, близько 06-30 години, на 81 кілометрі + 350 метрів автодороги Херсон - Джанкой - Феодосія - Керч, керуючи автомобілем Кіа Cerato, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку АР Крим, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3д, 10.1,11.3,14.2 «в», 14. 6 «г» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями), проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, не впевнившись в безпечності маневру виїхав на зустрічну для його руху смугу, в наслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого та встановлених в ході судового слідства фактичних обставин справи, вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання про застосування до нього п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», оскільки обвинувачений є суб`єктом даного Закону так як має на утриманні доньку ОСОБА_10 , 2010 року народження.
Просить змінити вирок суду першої інстанції, звільнивши обвинуваченого від призначеного судом покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році».
В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 містяться аналогічні доводи. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у звільненні від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році», мотивуючи своє рішення тим, що у нього на утриманні лише одна неповнолітня дитина. Вважає, що суд не вірно трактував норми зазначеного Закону, оскільки у законі не вказано, що дія поширюється на суб`єктів, які мають двох і більше дітей.
Просить скасувати оскаржуваний вирок та звільнити його від призначеного покарання та від відповідальності на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році».

Іншими учасниками судового розгляду вирок суду не оскаржується.
Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційні вимоги прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та не заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, в дебатах прокурор просив про внесення змін до оскаржуваного вироку відповідно апеляційним вимогам, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів, кримінальне провадження було розглянуто судом першої інстанції за правилами ч.3 ст. 349 КК України, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину та ніхто з учасників не оспорював докази по справі. Оскільки апелянтами оскаржується вирок лише в частині призначення покарання, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і щодо яких докази не досліджувались.
Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, його вид та розмір ніким не оскаржується, в тому числі обвинуваченим та прокурором.

При постановлені вироку суд прийшов до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності внаслідок амністії, оскільки він має лише одну неповнолітню дитину, а його мати не досягла мати не досягла 70-ти річного віку.
Колегія суддів вважає, що зазначений висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінально-процесуального та кримінального закону при застосуванні амністії.
Так, ст.1 Закон України «Про амністію в 2014 році» передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення до набрання чинності Закону України «Про амністію в 2014 році», злочин вчинив з необережності, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.45) та батьків похилого віку, матір ОСОБА_12 ,1947р.н., батька ОСОБА_13 , 1940 р.н. (а.п.51).
Вироком суду першої інстанції йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки та на нього покладено обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ст. 76 КК України.
Відповідно до п. г) ст.9 Закону України «Про амністію в 2014 році» у разі, якщо до особи може бути застосовано кілька підстав, передбачених цим Законом, застосовується підстава, яка найбільшим чином поліпшує становище особи.
На думку колегії суддів такою підставою є саме та, що ОСОБА_7 мав неповнолітню дитину, якій не виповнилося 18 років на день набрання чинності цим Законом.
За таких обставин, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього амністії, суду слід було задовольнити на підставі п. в) ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом він мав неповнолітню дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якої не позбавлений батьківських прав, злочин вчинив з необережності, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, та відсутні обставини, зазначені в ст.8 зазначеного Закону, які б перешкоджали застосуванню до нього амністії.
При цьому суд першої інстанції допустився помилки і в тому , що відмовив ОСОБА_7 в звільненні від кримінальної відповідальності, тоді як відповідно ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році» суду слід було звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Зазначені обставини тягнуть за собою відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України зміну вироку у вказаній частині.
Підстави для скасування вироку, як того просить апелянт ОСОБА_7 , відсутні.
Тому, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, його клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію в 2014 році» слід задовольнити.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора також підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 03 листопада 2014 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000563 щодо ОСОБА_7 , змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_14 від кримінальної відповідальності внаслідок амністії, оскільки він має лише одну неповнолітню дитину, а його мати не досягла 70-ти річного віку.
На підставі ст.86 КК України застосувати до ОСОБА_7 п. в) ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року №1185-VII, звільнивши його від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, призначеного вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 03 листопада 2014 року.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: (три підписи)

Згідно з оригіналом. Суддя ОСОБА_2