У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у
кримінальних справах у складі:

Головуючого

Міщенка С.М.

суддів

Вус С.М., Кліменко М.Р.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 17 липня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1. на вирок Білопільського районного суду Сумської області
від 22 листопада 2005 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

уродженця
та мешканця м. Білопілля

Сумської
області,

раніше
не судимого,

засуджено:

за
ст. 364 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих обов'язків, функцій представників влади в
органах внутрішніх справ строком на 2 роки без конфіскації майна;

за
ст. 366 ч. 1 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представників влади,
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в органах
внутрішніх справ строком на 1 рік.

На
підставі ст. 70 КК України остаточно ОСОБА_1. призначено покарання на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
функцій представників влади, організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських обов'язків в органах внутрішніх справ строком на
2 роки без конфіскації майна.

Відповідно
до ст. 75 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 1 рік - з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3
ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою
апеляційного суду Сумської області від 26 січня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1.
змінено, виключено з вироку вказівку суду про призначення засудженому
додаткового покарання за ст.ст. 364 ч. 3, 366 ч. 1, 70 КК України у вигляді
позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

ОСОБА_1.
засуджено за те, що він, працюючи на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2 в Сумській області,
маючи на меті підвищити показники діяльності відділення ДАІ Білопільського РВ,
зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи в особистих інтересах
та всупереч інтересам служби, у невстановлений час склав фіктивний протокол №
НОМЕР_1 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого
ст. 133 ч. 4 КупАП та надав невстановленій особі вказаний протокол для
виконання нею підписів та тексту пояснень від імені ОСОБА_2.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, ОСОБА_1., за відсутності факту вчинення
правопорушення, у невстановлений час, склав фіктивний протокол № НОМЕР_2 про
вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 133 ч. 4
КУпАП та надав невстановленій особі вказаний протокол для виконання нею
підписів та тексту пояснень від імені ОСОБА_2.

Вказані
дії ОСОБА_1. призвели до спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам
ОСОБА_2. та у підриві престижу та авторитету органу державної влади.

У
касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1. просить вирок щодо нього скасувати, а
справу закрити. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що орган досудового
слідства і суд однобічно та неповно дослідили обставини справи, що призвело до
неправильного встановлення фактичних обставин справи. Стверджує, що
інкримінованого йому злочину він не вчиняв, оскільки протоколи про вчинення
ОСОБА_2. адміністративного правопорушення відповідають дійсності. Також вважає,
що судом не було встановлено особу, що керувала автомобілем ГАЗ-52 з
документами на ім'я ОСОБА_2.

Заслухавши
доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок
суду про доведеність винності ОСОБА_1. у вчиненні інкримінованих йому злочинів,
за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю зібраних та
перевірених у судовому засіданні доказів.

Твердження
ОСОБА_1. про те, що він не складав фіктивних протоколів про вчинення нібито
ОСОБА_2. адміністративних протоколів є непереконливими.

Так,
потерпілий ОСОБА_2. як під час досудового слідства так і в суді ствердив, що ні
28 лютого ні 1 березня 2005 року на бензовозі він не виїжджав, ОСОБА_1. він не
знає і ніколи його не бачив, протоколи про вчинення адміністративного
правопорушення щодо нього не складалися. Крім того потерпілий зазначив, що
автомобіль ГАЗ-52 знаходився у нього вдома на ремонті і з 17 жовтня 2004 року
по квітень 2005 року не експлуатувався.

Свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. та ОСОБА_6. підтвердили показання потерпілого про
те, що автомобіль ГАЗ-52 знаходився на ремонті вдома у ОСОБА_2. і з 17 жовтня
2004 року по квітень 2005 року не експлуатувався. При цьому свідок ОСОБА_4
пояснила, що у період з жовтня 2004 року по квітень 2005 року жодного шляхового
листа ОСОБА_2. не видавалося.

Зазначені
твердження ОСОБА_1. також спростовуються протоколами про адміністративні
правопорушення від 28 лютого і 1 березня 2005 року, що були складенні
засудженим щодо ОСОБА_2., де вказані анкетні дані потерпілого, адреса його
проживання, номер водійського посвідчення, пояснення правопорушника і його
підпис.

Згідно
з даними почеркознавчої експертизи, підписи та рукописні записи у протоколах
про адміністративне правопорушення виконані не ОСОБА_2.

Посилання
засудженого про те, що судом не було встановлено особу, що керувала автомобілем
ГАЗ-52 з документами на ім'я ОСОБА_2 є безпідставними, за обставин, викладених
в ухвалі апеляційного суду.

Суд
повно дослідив обставини справи, дав зібраним доказам належну оцінку і
правильно застосував матеріальний закон.

Істотних
порушень норм кримінально-процесуального закону, які би тягли скасування
постановлених щодо ОСОБА_1. судових рішень не встановлено, а твердження
засудженого щодо неправомірності вилучення у нього протоколів про
адміністративні правопорушення є непереконливими.

Як
убачається з матеріалів справи кримінальна справа щодо ОСОБА_1. була порушена
28 березня 2005 року, а протоколи були витребуванні для перевірки 17 березня
2005 року за скаргою іншої особи.

Під
час цієї перевірки і були встановлені обставини, що потягли за собою порушення
кримінальної справи щодо засудженого.

Покарання
відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене з урахуванням характеру та
ступеня тяжкості вчиненого злочину, даним щодо особи засудженого.

Підстав
для призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб, зазначених
у ст. 384 КПК України, немає.

Виходячи
з наведеного, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів Верховного Суду
України -

у х в а л и л
а :

відмовити
у задоволенні касаційної скарги засудженому ОСОБА_1.

Судді :