Справа № 1303/1167/12 Головуючий у 1 інстанції: І.Б. Кос
Провадження № 11/1390/1333/12 Доповідач: Кобзар В. М.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого - судді Кобзара В.М.

суддів Вовка А.С., Михалюка В.О.,

при секретарі Кириченку О.М.,

з участю прокурора Шахрайчук Н.І.

захисників адвоката ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями захисника засудженого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - адвоката ОСОБА_1 та прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_4 на вирок Буського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, на утриманні неповнолітній син, звільнений з посади начальника слідчого відділення Золочівського РВ ГУ МВС України у Львівській області, учасник бойових дій, нагородженого медаллю «За бойові заслуги», раніше не судимий,

засуджений за ч. 3 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати службові посади в правоохоронних органах строком на 1 рік 6 місяців без конфіскації майна, яке є власністю засудженого.

Під вартою з 23 травня 2012 року. Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

За вироком суду, ОСОБА_3 визнаний винним в тому, що він, обіймаючи посаду начальника слідчого відділу Золочівського районного відділу ГУ МВС України у Львівській області, будучи працівником правоохоронного органу, тобто, службовою особою, яка займає відповідальне становище, маючи спеціальне звання підполковника міліції, здійснюючи функції представника влади та службової особи, в період з 14 по 23 травня 2012 року вимагав та отримав хабар у значному розмірі за вчинення дій з використанням наданого йому службового становища.

Так, ОСОБА_3, будучи в силу службового становища відповідальним за стан слідчої роботи в слідчому підрозділі, уповноваженим на вчинення дій, повязаних з розглядом та вирішенням заяв і повідомлень про злочини, що надходять у слідче відділення Золочівського РВ ГУ МВС України у Львівській області та, забезпечуючи прийняття в них рішень відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства України, 18 травня 2012 року близько 10 год., перебуваючи в приміщенні Золочівського РВ ГУ МВС України у Львівській області, що по вул. Шашкевича, 43 у м.Золочеві Львівської області, діючи в супереч інтересам служби, з корисливих мотивів, маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання грошової винагороди в розмірі 4.000 доларів США від ОСОБА_5 за не притягнення її сина ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, висловив вимогу до ОСОБА_5 про передачу нею хабара в сумі 4.000 доларів США, за не вчинення таких дій.

Будучи поставленою в умови, за яких відмова від передачі ОСОБА_3 вказаної ним суми хабара могла потягнути порушення законних прав та інтересів її сина ОСОБА_6, остання була змушена погодитись на протиправні дії ОСОБА_3

Виконуючи його незаконні вимоги, 21 травня 2012 року, перебуваючи в кабінеті № 13 у приміщенні Золочівського РВ ГУ МВС України у Львівській області, що по вул. Шашкевича, 43 у м.Золочеві Львівської області, ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_3 одержав від неї частину хабара в розмірі 1.000 доларів США за не вчинення ним дій, повязаних з притягненням її сина ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, після чого ОСОБА_3 висловив вимогу ОСОБА_5 про необхідність передачі решти частини хабара в строк до 23 травня 2012 року.

Усвідомлюючи незаконність вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5 21 травня 2012 року звернулась до правоохоронного органу із заявою про вимагання хабара, давши згоду прийняти участь у заходах по викриттю злочинної діяльності зазначеного працівника органів внутрішніх справ. 23 травня 2012 року, виконуючи незаконні вимоги ОСОБА_3, перебуваючи в кабінеті № 25 у приміщенні Золочівського РВ ГУ МВС України у Львівській області передала, а ОСОБА_3 одержав від неї частину хабара в розмірі 3.000 доларів США, за не вчинення дій, повязаних з притягненням її сина ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, у звязку з чим ОСОБА_3 був затриманий працівниками БКОЗ УСБУ у Львівській області та УВБ у Львівській області ДВБ МВС України.

Загалом ОСОБА_3 шляхом вимагання отримав в якості хабара 4.000 доларів США, що за курсом НБУ становить 31.960 грн., тобто значний розмір хабара.

На даний вирок суду захисник засудженого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1 та прокурор, який приймав участь в суді першої інстанції, подали апеляції.

В своїй апеляції захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1, не оспорюючи вину та кваліфікацію дій засудженого, просить вирок Буського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року змінити, а саме відповідно до положень ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання з випробуванням. В обґрунтування апеляції покликається на те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_3 покарання врахував цілий ряд помякшуючих обставин і при обранні покарання застосував положення ст. 69 КК України, однак, всупереч положень ст. 65 КК України не врахував, що ОСОБА_3 активно сприяв слідству у встановленні істини у справі, страждає рядом захворювань, являється учасником бойових дій в Афганістані, нагороджений медаллю СРСР «Захисника ОСОБА_7», грамотою президента СРСР «Воїну інтернаціоналісту», медаллю «За бойові заслуги»та медаллю «За службу в органах МВС України 2-го ступеня», численними відзнаками ГУ МВСУ у Львівській області та МВС України, на його утриманні перебувають тяжко хворі престарілі матір та теща. Не враховано судом при призначенні покарання наявних в справі письмових звернень до суду Почапівської сільської ради, Золочівської РДА, Золочівської районної Ради та Золочівської ради воїнів-афганців «Пам'ять». Крім того, діями засудженого потерпілій не завдано будь-якої шкоди, так як її син не був притягнутий до кримінальної відповідальності, передані кошти ОСОБА_3 використані ним не були, в судовому засіданні потерпіла просила не призначати останньому суворого покарання.

Просить вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В своїй апеляції прокурор, не оспорюючи вину та кваліфікацію дій засудженого, зазначає, що вирок Буського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості. Покликається на те, що суд не взяв до уваги ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, який був вчинений із використанням службового становища, безпідставно взяв до уваги позитивні характеристики по місцю праці засудженого, оскільки він вчинив злочин, зловживаючи своїм службовим становищем. Відповідно до вимог ст. 54 КК України, оскільки ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин і ним дискредитував присвоєне йому спеціальне звання підполковника міліції, судом безпідставно не позбавлено його такого.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 368 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 2 роки, та відповідно до ст. 54 КК України позбавити його спеціального звання «підполковник міліції».

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію та заперечив апеляцію захисту, думку засудженого ОСОБА_3, його захисників - адвоката ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2, які підтримали апеляцію адвоката ОСОБА_1 та заперечили апеляцію прокурора, провівши судове слідство в межах, визначених постановою попереднього розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що такі підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного у вироку злочинного діяння відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляції прокурора та захисника не оспорюється.

В районному суді ОСОБА_3 вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що дійсно 21 та 23 травня 2012 року в приміщенні Золочівського РВ ГУ МВС України у Львівській області отримав від ОСОБА_5 хабар в якості винагороди за не притягнення її сина ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності в сумі 4.000 доларів США, що було зумовлено важким матеріальним становищем його сімї.

Вина засудженого та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 368 КК України не оспорюється в апеляціях, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковані саме за цією статтею.

Разом з тим, колегія суддів прийшла до переконання, що призначаючи покарання засудженому, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України в не достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

При цьому, районний суд прийшов до помилкового рішення призначаючи покарання, яке має бути достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, з застосуванням ст. 69 КК України.

Так, пунктом 8 Постанови Пленуму ВС України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбачений законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш мякого основного виду покарання, або не призначення обовязкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. З підстав, зазначених у ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК як обовязкове.

На думку колегії суддів, районний суд неналежно мотивував застосування ст. 69 КК України та не врахував при цьому наведені вище загальні засади призначення покарання передбачені ст. 65 КК України.

А тому, аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд прийшов до хибного переконання призначивши засудженому покарання за ст. 368 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 3/трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права обіймати службові посади в правоохоронних органах строком на 1 рік і 6 місяців, що за своїм змістом є несправедливим внаслідок мякості, а тому вирок суду 1-ї інстанції в цій частині слід скасувати з постановленням нового вироку і призначенням нового покарання винному, чим частково слід задоволити апеляцію прокурора в цій частині.

При цьому, оскільки ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, то його, на думку колегії суддів, відповідно до ст. 54 КК України слід позбавити спеціального звання «підполковник міліції»і в цій частині також слід задоволити апеляцію прокурора.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_3 вид і розмір покарання, колегія суддів враховує, що він свою вину у скоєнні даного злочину в суді першої інстанції та апеляційної інстанції визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, до кримінальної відповідальності притягується вперше, виключно позитивно характеризується як за останнім місцем праці так і за місцем проживання, являється учасником бойових дій в Афганістані, нагороджений медаллю СРСР «Захисника ОСОБА_7», грамотою президента СРСР «Воїну інтернаціоналісту», медаллю «За бойові заслуги»та медаллю «За службу в органах МВС України 2-го ступеня», численними відзнаками ГУ МВСУ у Львівській області, а також письмові звернення до суду Почапівської сільської ради, мешканців с. Жуличі Золочівського району Львівської області, Золочівської РДА, Золочівської районної Ради та Золочівської районної ради воїнів-афганців «Пам'ять», слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області, які просять обрати йому покарання не повязане з позбавленням волі, та позицію потерпілої в суді першої інстанції, яка просила ОСОБА_3 суворо не карати.

Колегія суддів враховує і сімейний стан ОСОБА_3, який має на утриманні неповнолітню дитину та тяжко хворих похилого віку матір і тещу, а також стан здоровя останнього, який страждає рядом захворювань та потребує постійного медикаментозного лікування.

З врахуванням цих наведених вище обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного та конкретних обставин справи колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, та прийшла до переконання про звільнення ОСОБА_3 відповідно до ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, задоволивши тим самим апеляцію захисника.

При цьому, колегія суддів не призначає ОСОБА_3 додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням додаткове покарання у виді конфіскації майна не призначається.

Керуючись ст. ст. 362, 366, 372 та 378 КПК України 1960 року, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:

Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та апеляцію захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_1 з подальшими доповненнями задоволити частково.

Вирок Буського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_3 в частині призначення йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ст. 368 ч. 3 КК України у виді 5 (пяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати службові посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_3 спеціального звання «підполковник міліції».

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 (три) роки. Вирок у виконання не приводити, якщо засуджений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_3 взяття під варту змінити на підписку про невиїзд. З-під варти ОСОБА_3 звільнити негайно в залі суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом одного місяця з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: