УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №292/7/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.156ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2015 року. Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілих ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_9 , -
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника в підтримання апеляційної скарги, доводи законного представника малолітніх потерпілих та прокурорів в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд, -
у с т а н о в и в:
Цим вироком ОСОБА_10 засуджено ч. 2 ст. 156 КК України на 7 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Початок строку відбуття покарання вирішено рахувати з 20 грудня 2013 року.
Судом першої інстанції встановлено, що у період часу з липня по серпень 2013 року у вечірній час у домоволодінні АДРЕСА_2 , що належить гр-ці ОСОБА_11 , ОСОБА_10 з метою задоволення своєї статевої пристрасті вчинив фізичні розпусні дії щодо малолітніх ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_10 складу злочину. Посилаючись на свою оцінку доказів, твердить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність винності обвинуваченого у вчиненні злочину; недопустимість як доказів висновків психолого-психіатричних експертиз, оскільки вони проведені без участі малолітніх потерпілих.
У письмових запереченнях прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на свою оцінку доказів твердить про безпідставність та необгрунтованість апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_10 без змін.
З матеріалів кримінального провадження видно, що висновки суду першої інстанції про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, - фізичних розпусних дій щодо малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підтверджуються сукупністю достовірних доказів, досліджених у судовому засіданні.
Зокрема, показання малолітніх потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні суду першої інстанції про обставини вчинення обвинуваченим розпусних дій обґрунтовано визнані судом першої інстанції достовірними, оскільки вони не містять істотних суперечностей та узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , малолітнього свідка ОСОБА_16 та законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_7 .
Згідно одержаної з дозволу слідчого судді інформації, отриманої від операторів стільникового зв`язку по номерам сім-карток та ІМЕІ, якими користувалися обвинувачений ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_10 неодноразово тривалий час спілкувався в режимі телефонних розмов та смс з малолітньою потерпілою ОСОБА_17 . В ході такого спілкування обвинувачений знаходився на території Червоноармійського району Житомирської області 6, 7, 13, 14, 19-21 липня 2013 року; 11, 17-21, 31 серпня 2013 року.
Свідок ОСОБА_16 чула як він просив ОСОБА_18 вийти до нього на вулицю в смт. Довбиші.
З огляду на сукупність цих доказів суд першої інстанції обгрунтовано визнав недостовірними показання обвинуваченого про те, що у липні-серпні 2013 року він не був у Червоноармійському районі Житомирської області.
Згідно висновків амбулаторних комплексних судових психолого-психіатричних експертиз, малолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 наївно підтвердили свої показання на досудовому розслідуванні про факти вчинення щодо них розпусних дій, не страждали і не страждають психічними захворюваннями, із-за свого малолітнього віку вони не могли в повній мірі усвідомлювати характер та значення вчинених відносно них дій, їх наслідків та керувати своїми вчинками; не виявляють схильності до вираженого фантазування (а. с. 89-91, 92-94 т. 1).
За змістом мотивувальної частини цих експертиз, при їх проведенні оглядалися малолітні потерпілі. Висновки є детальними та обгрунтованими.
Законний представник малолітніх потерпілих підтвердив у судовому засіданні те, що він особисто возив дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на психолого-психіатричну експертизу.
Тому доводи апеляційної скарги про недопустимість висновків вищевказаних експертих є необгрунтованими.
Текст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_10 на досудовому слідстві, та зміненого прокурором під час судового розгляду, є достатньо конкретним та відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Під час досудового розслідування та судового розгляду не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги про порушення права на захист обвинуваченого є необгрунтованими, оскільки у даному кримінальному провадженні на досудовому слідстві та під час судового розгляду було дотримано вимог кримінально-процесуального закону щодо права підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_10 на захист.
Судом першої інстанції дано у вироку обґрунтовану оцінку всім доказам у справі, у тому числі, показанням всіх свідків та самого обвинуваченого, який не визнав себе винним та стверджував, що не вчиняв злочину.
Призначаючи покарання обвинуваченому у виді реального позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 156 КК України, суд першої інстанції додержався вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_19 злочину, виходячи з усіх встановлених обставин справи. Це покарання за своїм видом та розміром не можна визнати явно несправедливим внаслідок суворості, воно є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 є законним та обгрунтованим. Підстав для його скасування або зміни немає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_10 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії даного судового рішення.
Судді: