У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

Головуючого

Селівона О.Ф.

суддів

Шевченко Т.В., Жука В.Г.

за участю прокурора

Глибченко Т.Г.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 6
вересня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1. та його захисника - адвоката ОСОБА_2. на вирок
Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 травня 2007 року щодо ОСОБА_1.

Цим вироком ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року народження,
уродженця м.Бобринець Кірово-градської області, громадянина України, раніше
судимого:

- 13.07.1999 року Бобринецьким районним судом
Кіровоградської області за ч.2 ст.140
КК України 1960 року на 2 роки
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;

- 10.11.1999 року тим же судом за ч.2 ст.215-3 КК України 1960 року

на 3 роки позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 25.10.2000 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за
ч.2 ст.140 КК України 1960 року на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Звільнився 31.01.2003 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 17 днів

засуджено
за п.п.3, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України на 14 років позбавлення волі; за ч.3
ст.189 КК України на 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що
є його власністю; за ч.3 ст.357 КК України на 3 роки обмеження волі; за ч.2
ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст.146 КК України на 5
років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі; за
ч.2 ст.127 КК України на 6 років позбавлення волі; за ч.2 ст.309 КК України на
3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі,
з конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч.2 ст.315 КК України на 5
років позбавлення волі; за ч.2 ст.147 КК України на 14 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України остаточно за сукупністю злочинів призначено
ОСОБА_1 14 років позбавлення волі, з конфіскацією всього мана, що є його
власністю.

За ч.3 ст.146 КК України
ОСОБА_1виправдано.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_3. 2331 грн. на
відшкодування матеріальної та 20 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто із засудженого судові витрати
на користь держави у сумі 1432 грн.

ОСОБА_1визнаний винуватим у вчиненні
таких злочинів.

20 травня 2006 року ОСОБА_1за
попередньою змовою з особою, відносно якої справу виділено в окреме
провадження, з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_1у м.Кировограді, яка
належить ОСОБА_3., прийшли в цю квартиру та, погрожуючи вбивством, із
застосуванням пістолету іноземного виробництва, який незаконно зберігали,
відібрали у потерпілого паспорт та інші важливі особисті документи. Під час вимагання
ОСОБА_1та інша особа заволоділи мобільним телефоном “Нокіа-6030” вартістю 521
грн. 55 коп. З метою оформлення та продажу квартири автомобілем під керуванням
іншої особи насильно перевезли ОСОБА_3 в гараж, що розташований в гаражному
кооперативі “Надія” в с.Соколівка Кіровоградського району, де, погрожуючи
вбивством, зв`язали потерпілого та спустили у погріб і прив`язали до штиря.
Пізніше перевезли його на дачу до іншої особи в с.Степове Кіровоградського
району, де насильно утримували потерпілого, позбавивши волі, в період з 20 по
26 травня 2006 року з метою змусити його продати квартиру та віддати їм гроші.
При цьому систематично спричиняли йому тілесні ушкодження в різних частинах
тіла, а ОСОБА_1спричинив тілесні ушкодження запаленими цигарками. Внаслідок
злочинних дій потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

23 травня ОСОБА_1з іншою особою
привезли ОСОБА_3 в його квартиру, де відкрито заволоділи диктофоном «Олімпус»
вартістю 153 грн. 33 коп. та відеомагнітофоном “LG” вартістю 452 грн.

В цей же проміжок часу ОСОБА_1за
попередньою змовою з іншою особою повторно, з погрозою застосування насильства
вимагали від ОСОБА_3 передачі грошей в сумі 2000 грн., що знаходились на його
рахунку у “Мегабанку”. Під час отримання цих грошей 26.05.2006 року потерпілий
був звільнений сторонніми особами.

Крім того, в період з 20 по 26 травня
ОСОБА_1та особа, відносно якої справу
виділено в окреме провадження, придбали у невстановленої особи наркотичний
засіб-марихуану. Перебуваючи в дачному будинку в с.Степове, ОСОБА_1та інша
особа вживали наркотичні засоби та примушували курити його потерпілого ОСОБА_3.

З метою продовжування примушування
ОСОБА_3 до продажу квартири 28 травня 2006 року близько 19 години 40 хвилин,
знаходячись у пров. Мухіної в м. Кіровограді, ОСОБА_1з іншою особою захопили як
заручника батька потерпілого - ОСОБА_4., якого відвезли у вище згаданий дачний
будинок, де побили та примусили звернутись до свого сина з проханням виконати
їхні вимоги. Це звернення інша особа зафіксувала на відеокамеру мобільного
телефону. Після цього ОСОБА_1та інша особа з метою приховання вчинених злочинів
за попередньою змовою між собою вчинили умисне вбивство ОСОБА_4, шляхом
перекриття органів дихання. Смерть його настала від механічної асфіксії.

Вранці 29.05.2006 року ОСОБА_1та інша
особа прийшли до ОСОБА_3, продемонстрували йому відеозапис із зверненням батька
та вимагали підготувати всі документи на квартиру, які принести їм до кінця
дня, однак ОСОБА_3 ці вимоги не виконав і звернувся із заявою в органи міліції.

У касаційному поданні прокурор, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ставить питання про
скасування вироку в частині перекваліфікації дій засудженого з ч.2 ст.187 на
ч.2 ст.186 КК України, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи і неправильне застосування кримінального закону, оскільки
засуджений заволодів майном потерпілого під загрозою застосування пістолету.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_1просить вирок
змінити, пом`якшити йому покарання. Крім того, вказує на те, що його показання
на досудовому слідстві були отримані незаконним шляхом, а показання
потерпілого, які покладені в основу вироку, не є об`єктивними.

- захисник засудженого - адвокат ОСОБА_2. просить вирок скасувати і в той
же час призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. При цьому
посилається на відсутність доказів на підтвердження пред`явленого
обвинувачення, а також на те, що ОСОБА_1діяв під примусом з боку особи,
відносно якої справу виділено в окреме провадження.

Заслухавши доповідь судді Шевченко
Т.В., думку прокурора Глибченко Т.Г., яка вважала, що касаційне подання і
касаційні скарги підлягають задоволенню, а вирок скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи касаційного подання і касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони
підлягають задоволенню, а вирок скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.334 КПК України
мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу
вчинення та наслідків злочину. В цій частині наводяться докази, на яких
ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, із зазначенням мотивів, з
яких суд відкидає інші докази; у разі визнання частини обвинувачення
необґрунтованою - підстави для цього.

В даній справі ці вимоги закону
порушені. Так, із постанови про зміну
обвинувачення (т.3 а.с.103), в межах якої суд повинен був розглядати справу,
видно, що ОСОБА_1обвинувачувався в тому, що в період з 20 по 30 травня 2006
року носив та зберігав при собі пістолет іноземного виробництва та патрони до
нього. 30.05.2006 року під час огляду автомобіля ВАЗ 2106 було вилучено цей
пістолет марки “ DOMINOVO” та два патрони до нього. Крім того зазначається, що
вказаний пістолет та набої до нього ОСОБА_1та особа, щодо якої справу виділено
в окреме провадження, постійно перевозили з собою в автомобілі та зберігали при
собі, перебуваючи в дачному будинку. Цей пістолет ОСОБА_1носив при собі, коли
знаходився в автомобілі, дачному будинку, погрожуючи ним ОСОБА_3при скоєнні
вимагання та розбійних нападів. В той же час, формулюючи обвинувачення, визнане
судом доведеними в цій частині, суд вказав лише на те, що 20 травня 2006 року ОСОБА_1та особа, відносно якої справу
виділено в окреме провадження, знаходячись у квартирі ОСОБА_3, погрожували йому
пістолетом іноземного виробництва, який незаконно зберігали. Щодо іншої частини
обвинувачення, яке стосується незаконного поводження із зброєю, то вона відсутня
у вироку, як і не зазначено, що обвинувачення в цій частині визнане
недоведеним.

В названій постанові прокурора
зазначається, що ОСОБА_1та особа, відносно якої справу виділено в окреме
провадження, за попередньою змовою між собою в період з 20 по 26 травня 2006
року придбали наркотичний засіб - марихуану, яку зберігали на дачі та
перевозили в автомобілі. Щодо цих дій засудженого у формулюванні обвинувачення,
визнаного судом доведеним, також відсутні будь-які вказівки.

Визнавши у вироку, що дії ОСОБА_1в
частині заволодіння мобільним телефоном слід перекваліфікувати з ч.2 ст.187 на
ч.2 ст.186 КК України, оскільки він відкрито заволодів вказаним телефоном,
формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, суд вказав лише на те, що
під час вимагання ОСОБА_1та особа, відносно якої справу виділено в окреме
провадження, заволоділи телефоном ОСОБА_3, але в який спосіб - не зазначено.

Згідно з постановою про зміну
обвинувачення (т.3 а.с.100) ОСОБА_1та особа, відносно якої справу виділено в
окреме провадження, шляхом вимагання заволоділи грошовими коштами ОСОБА_3 в сумі 1953 грн., які були зняті ним з
рахунку у “Мегабанку”. В той же час, у вироку про ці наслідки не йдеться, як і
не зазначено, що в цій частині обвинувачення не доведено. У вироку також відсутні вказівки на те,
якими діями засудженого та в якому розмірі було заподіяно значну шкоду, хоча ця
ознака є присутньою при кваліфікації його дій за ч.3 ст.189 КК України. При
цьому слід зазначити, що така кваліфікація дій винного у вимаганні можлива тільки
в разі заподіяння реальної шкоди.

Дійшовши до висновку про необхідність
перекваліфікації дій засудженого за епізодами заволодіння мобільним
телефоном, відеомагнітофоном та
диктофоном ОСОБА_3 з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України суд не зазначив у вироку,
чому він не бере до уваги докази обвинувачення в цій частині. Адже в
обвинувальному висновку є посилання на показання потерпілого під час досудового
слідства (т.1 а.с.99-106, 236-237, т.2 а.с.68-69), у яких він пояснював, що це
майно було у нього відібрано під погрозою застосування насильства, зокрема
пістолету. Натомість у судовому засіданні потерпілий про вказані обставини не
надав детальних пояснень, тому суду належало, згідно з вимогами ст.306 КПК
України, дослідити докази, на які посилалося обвинувачення, з`ясувати у
потерпілого наявність суперечностей у його показаннях і після цього приймати
обґрунтоване рішення про кваліфікацію цих дій засудженого.

Неточності і суперечності допущені
судом і при кваліфікації інших злочинів, інкримінованих ОСОБА_1. Так у переліку
статей Кримінального кодексу України, за якими, на думку суду, правильно
кваліфіковані дії засудженого, є вказівка на ч.3 ст.146 КК України. В той же
час, далі у вироку вказується на необхідність виправдання ОСОБА_1за цим
законом. Однак в цьому переліку відсутня ч.2 ст.146 та ч.2 ст.307 КК України,
за якими ОСОБА_1визнаний винним. При цьому, визначаючи кваліфікуючи ознаки
злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, суд вказав на те, що ці дії
кваліфікуються за ч.2 ст.186 КК України. Кваліфікуючи дії ОСОБА_1за ознаками
виробництва, виготовлення, перевезення, зберігання наркотичних засобів,
психотропних речовин, незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних
речовин вчинених за попередньою змовою групою осіб, суд не звернув уваги на те,
що жодну з цих дій він не описав у формулюванні обвинувачення, визнаного судом
доведеним. Крім того, у вироку немає посилань на докази, які б підтверджували,
щодо якої кількості і виду наркотичних засобів і психотропних речовин були
вчинені названі злочини. Натомість ці обставини мають бути обов`язково
встановлені, висновок суду щодо них не може ґрунтуватись на припущеннях.

Призначаючи покарання за сукупністю
злочинів суд допустив порушення вимог ч.1 ст.70 КК України, оскільки,
призначивши за ч.2 ст.147 та п.п.3,9,12 ч.2 ст.115 КК України однакове за видом
і розміром покарання, застосував принцип поглинення менш суворих покарань більш
суворим.

Таким чином, при судовому розгляді і постановлені вироку по цій справі судом
допущені істотні порушення кримінально-процесуального закону, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано кримінальний
закон, що згідно зі ст.ст.369, 370, 371, 398 КПК України є підставою для
скасування вироку і направлення справи на новий судовий розгляд, під час якого
необхідно повно, всебічно і об`єктивно дослідити обставини справи, із
дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, в тому числі і з
урахуванням доводів сторони захисту, викладених у касаційних скаргах,
постановити по справі законний і обґрунтований вирок.

У частині виправдання ОСОБА_1за ч.3
ст.146 КК України вирок підлягає залишенню без зміни, оскільки питання про
скасування вироку в цій частині не ставилося уповноваженими на це особами.

Керуючись ст.ст.395, 396 КПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, та касаційні скарги
засудженого ОСОБА_1. та його захисника ОСОБА_2. задовольнити. Вирок
Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 травня 2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати в частині його засудження за п.п.3, 9, 12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.189; ч.3
ст.357; ч.2 ст.186; ч.2 ст.146; ч.1 ст.263; ч.2 ст.127; ч.2 ст.309; ч.2 ст.307; ч.2 ст.315; ч.2
ст.147 КК України, а справу направити на новий судовий розгляд в той же
суд в іншому складі.

В частині виправдання ОСОБА_1за ч.3
ст.146 КК України цей вирок залишити без зміни.

С у д д і:

Шевченко Т.В. Селівон О.Ф. Жук В.Г.