У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Мороза М.А.

розглянула в судовому засіданні 29 березня
2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами
потерпілихОСОБА_1 і ОСОБА_2 на вирок Київського районного суду м. Харкова від
25 січня 2006 року, яким засуджено

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого
судимості,

за ч. 1 ст. 286 КК України на 850 грн.
штрафу.

Суд
визнав ОСОБА_3 винуватим у тому, що він 27 липня 2005 року, керуючи автомобілем
“ВАЗ-21061”, д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, та виконуючи лівий розворот біля
будинку АДРЕСА_1 в напрямку вул. Гвардійців Широнинцев у м. Харкові, порушив
вимоги п. п. 1.5; 10.1; 12.1 Правил дорожнього руху, і, не справившись з
керуванням, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_1 і ОСОБА_2, внаслідок чого
останні отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційному порядку справа не
переглядалася.

У
касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить скасувати вирок, а справу -
направити на новий судовий розгляд. Твердить, що орган досудового слідства і
суд допустилися однобічності й неповноти під час розгляду справи, в діях
ОСОБА_3, крім інкримінованого, є склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК
України. При цьому вважає, що суд призначив засудженому надмірно м'яке
покарання і безпідставно не стягнув з останнього на її користь грошей на
відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_2
у своїй касаційній скарзі ставить аналогічне питання про скасування вироку
щодоОСОБА_3 та направлення справи на новий судовий розгляд через
невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину
та особі засудженого. Вказує на порушення судом її прав, а також звертає увагу
на не вирішення судом цивільного позову.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для
їхнього задоволення.

Винуватість
ОСОБА_3 в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,
що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, матеріалами
справи доведена і в колегії суддів сумнів не викликає.

Сам
засуджений під час допитів на досудовому слідстві і в суді визнав свою вину й
детально розповів про обставини порушення ним правил безпеки дорожнього руху та
наїзду на пішоходів.

Виходячи
з цього та беручи до уваги думку учасників судового розгляду, у тому числі
потерпілих ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які не оспорювали доказів стосовно фактичних
обставин справи та правильно розуміли суть положень ст. 299 КПК України,
переконавшись у добровільності й істинності їхніх позицій, місцевий суд
розглянув справу за цією процедурою.

Тому
вказівку потерпілих на однобічність і неповноту судового розгляду не можна
визнати обгрунтованою.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України є правильною.

Покарання
винуватому призначено у відповідності з вимогами закону. Воно є необхідним і
достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. Суд урахував
ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого, те, що він
вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно
характеризується, визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому, при цьому не
залишив поза увагою думку потерпілих, які просили суд призначити покарання
ОСОБА_3 на власний розсуд.

Будь-яких даних
про упередженість органів досудового слідства чи суду, порушення ними норм КПК
України, які були б підставою для зміни або скасування вироку, не встановлено.

Як убачається з
матеріалів кримінальної справи, потерпілі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були визнані
цивільними позивачами і належним чином ознайомлені зі своїми правами (а. с.
116, 118 - 120), проте цивільні позови ними не заявлялися, тому доводи їхніх
скарг про те, що суд усупереч вимогам закону не стягнув із засудженого коштів
на відшкодування кожній з них моральної і матеріальної шкоди, є безпідставними.

Колегія
суддів не знаходить підстав для призначення кримінальної справи до касаційного
розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити
потерпілим ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в задоволенні касаційних скарг.

Судді:

Заголдний В.В.
Редька
А.І.
Мороз М.А.