Кримінальне провадження № 1-кп/331/516/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2014 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця є. Водяне, Кам`янсько-Дніпровського району, Запорізької області, українця, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира 3 взводу 1 роти охорони військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , лейтенанта призваному у зв`язку із мобілізацією,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією 23 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У той же день, лейтенанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 батальйон територіальної оборони), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 3 взводу 1 роти охорони цієї ж частини, яка тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 .

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, лейтенант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 551-ХІV (далі Статутів), виконуючи завдання оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

13 жовтня 2014 року близько 16 години 00 хвилин у ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , не бажаючи в подальшому нести обов`язки військової служби, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання у вигляді небажання постійно нести обов`язки військової служби, будучи придатним до проходження військової служби, лейтенант ОСОБА_4 відкрито, письмово виразив своє небажання постійно нести обов`язки військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 та Збройних Силах України посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У подальшому лейтенант ОСОБА_4 до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 не прибув, фактично припинивши виконання обов`язків військової служби.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 409 КК України, як відмова від несення обов`язків військової служби.

В підготовчому судовому засіданні надійшла угода про визнання винуватості від 16.10.2014 р., укладена між процесуальним прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 , що є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

Виходячи зі змісту даної угоди, ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, активно сприяв розкриттю злочину і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Згідно угоди сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 409 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків передбачених п. 2, 3 ст. 76 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він цілком розуміє права та наслідки укладення угоди, які передбачені ч.4 ст. 474 КПК України, які йому були роз`яснені судом в підготовчому судовому засіданні.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою вину та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

На підставі пояснень обвинуваченого суд встановив, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 315, 373, 374, 468-475 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 16 жовтня 2014 року у кримінальному провадженні № 1-кп/331/516/14, укладену між процесуальним прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування, призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину і виконає, покладені на нього обов`язки згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області з урахуванням обмежень, визначених ст. 394 ч.4 пп. 1, 2 КПК України.

Суддя ОСОБА_1