справі - С. М.
ВЕРЛАНОВ Доповідач -В. С.ПОЛОСЕНКО
№ 11а-86-2007
УХВАЛ Іменем України
жовтня 2007 року м.
Військовий апеляційний суд Центрального регіону України в складі:
головуючого генерал-майора юстиції КУЗЬМІНА А.С., суддів: полковника юстиції ДИМАРЕЦЬКОГО В. М.
та підполковника юстиції ПОЛОСЕНКА B.C., при секретарі МАКАРЕНКО
Ю. В., за участю старшого
помічника військового прокурора Київського гарнізону капітана юстиції ЛУЗАНА В.
Л., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді
військового місцевого суду Київського гарнізону від 5 жовтня 2007 року,
У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до військового місцевого суду
Київського гарнізону зі скаргою на постанову помічника військового прокурора
Київського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ПЕТРИКА В. А. від 19 липня 2007 року про відмову в порушенні
кримінальної справи за фактом зловживання владою або службовим становищем
посадовими особами СБ України та співробітниками спец підрозділу управління
„Альфа" за ознаками злочину,
передбаченого ч. З ст. 364 КК України,
а також за фактом завідомо незаконного затримання ОСОБА_1 посадовими
особами СБ України та співробітниками спецпідрозділу управління
„Альфа", і незаконного утримання
останнього в адміністративній будівлі СБ України за ознаками злочину, передбаченого ст. 371 КК України, в задоволені якої постановою суду від 5
жовтня 2007 року відмовлено.
Не погоджуючись рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить постанову скасувати та
зобов'язати військову прокуратуру притягнути до кримінальної відповідальності
вказаних в його заявах посадових осіб СБУ з приводу незаконного його затримання
2 березня 2006 року.
В обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню
з підстав однобокості та невідповідності висновку суду першої інстанції
фактичним обставинам справи.
Зокрема, апелянт вказує на те, що суд безпідставно поклав в основу постанови
покази співробітників СБУ ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які безпосередньо затримували його і зацікавлені в результатах
На думку апелянта, будь-яких підстав
для його затримання 2 березня 2006 року не було.
Далі зазначає ОСОБА_1 в апеляції, що
висновок місцевого суду про те, що
застосування відносно нього наручників відповідало обставинам та умовам
супроводу його і відповідало небезпечності злочинного посягання, яке планувалося з його боку, не відповідає фактичним обставинам справи.
Крім того, ОСОБА_1 вважає, що судом невірно зроблено висновок про
те, що в даному конкретному випадку не
може визнаватися примусовим затримання його в контексті ст. 106 КПК
України, оскільки він, ОСОБА_1,
фактично добровільно виконав опосередковано передані через
співробітників СБУ вказівки старших начальників з'явитися в службове приміщення
СБУ, хоча і під наглядом правоохоронного
В підтвердження цього, апелянт
зазначає, що ціль співробітників СБУ
полягала в його затриманні за підозрою у вчиненні злочину, та будучи в наручниках і під конвоєм, неможливо добровільно виконати будь-які
обов'язки, в тому числі і військовий
обов'язок. При цьому, ніяких вказівок
від керівництва СБУ - старших начальників в приміщенні УСБУ він не отримував і
такі докази відсутні в матеріалах кримінальної справи.
Заслухавши доповідача, виступ
прокурора, який вважав необхідним
постанову суду залишити без змін і апеляцію - без задоволення, а також розглянувши представлені матеріали і
обговоривши доводи апеляції, суд регіону
дійшов висновку, що постанова суду
повинна бути залишена без змін, виходячи
Так, подана апеляція не містить
переконливих підстав, з якими закон
пов'язує можливість скасування постанови суду,
яка була винесена в порядку,
передбаченому ст. 236-2 КПК України.
рішень, що передбачені вказаною
статтею, суд приймає на підставі
вивчених матеріалів та пояснень особи,
яка подала скаргу, в залежності
від того, чи були при відмові у
порушенні справи відповідними посадовими особами прокуратури, дізнання виконані вимоги ст. 99 КПК України.
Будь-які дані про порушення вимог ст. 99
названого Кодексу в представлених
матеріалах відсутні, не наведені вони і
До того ж, суд
регіону враховує і те, що на стадії
порушення кримінальної справи, відповідно
до вимог, передбачених главою 8 КПК
України, основним питанням при розгляді
відповідної заяви чи повідомлення про злочин є питання про достатність даних, які вказують на наявність в діях тієї чи
іншої особи ознак злочину, а не повнота
проведеної перевірки, яка згідно
вимог, передбачених ч. 4 ст. 97 КПК
України, не є обовязковою, а проводиться лише в разі необхідності.
Не передбачають наведені вище статті КПК України і надання критичної оцінки
діям особи, яка вирішує питання щодо
відмови в порушенні кримінальної справи.
Із наявних матеріалів та постанови суду видно, що предметом прокурорської перевірки за
заявами ОСОБА_1 була наявність ознак злочину в діях посадових осіб Служби
безпеки України та співробітників спецпідрозділу управління „Альфа", пов'язаних з припиненням 2 березня 2006 року
злочинної діяльності ОСОБА_1, доставкою
та знаходженням останнього протягом доби у службовому приміщенні СБУ до 3
березня 2006 року , коли і був складений
протокол про затримання ОСОБА_1.
Із постанови суду вбачається, що
будь-яких даних, які вказували б на
незаконність припинення дій ОСОБА_1,
який шляхом усунення перешкод з використанням свого службового становища
сприяв ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого злочину, чи незаконність доставки його під супроводом
до керівництва СБУ, яке є уповноваженим
щодо прийняття рішення про порушення кримінальної справи, матеріали перевірки не містять.
При цьому, як зазначено в рішенні
суду, що законність таких дій не може
бути поставлена під сумнів, оскільки це
було обумовлено обстановкою, умовами
супроводу ОСОБА_1 і відповідало небезпеці злочинного посягання, що планувалося з його боку, а також відповідало його особі, який був працівником центрального апарату
правоохоронного органу спеціального призначення.
Дані про те, що відносно ОСОБА_1 2
березня 2006 року застосовувалися наручники відсутні. Не встановив таких даних
і суд регіону під час апеляційного розгляду справи.
Виходячи з наведеного,
посилання апелянта на те, що
висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам
справи, є безпідставними.
апеляційний суд не вбачає законних підстав для задоволення апеляції і
скасування постанови військового місцевого суду Київського гарнізону від 5
жовтня 2007 року, оскільки при розгляді
скарги на постанову
про відмову в порушенні
справи та винесенні
постанови не було допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 365, 366 і 377 КПК України, військовий апеляційний суд Центрального
Постанову військового місцевого суду Київського гарнізону
від 5 жовтня 2007 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 на
постанову помічника військового прокурора Київського гарнізону ПЕТРИКА В. А. від 19
липня 2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом
зловживання владою або службовим становищем посадовими особами СБ України та
співробітниками спец підрозділу управління „Альфа" за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 364 КК України, а також за фактом завідомо незаконного
затримання ОСОБА_1 і незаконного утримання останнього в адміністративній
будівлі СБ України за ознаками злочину,
передбаченого ст. 371 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.