10.06.2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 494/1538/14-к
10.06.2015 м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі- КК України),-
ВСТАНОВИВ:
30 жовтня 2014 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані документи відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 310 КК України.
12.02.2015 Березівським районним судом Одеської області ухвалено обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_4 , який Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 скасовано та справу повернуто на новий розгляд до Березівського районного суду у іншому складі суду.
Частиною першою статті 319 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) передбачено: «Судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку…».
Згідно протоколу про повторний автоматичний розподіл справи між суддями, 25.05.2015 головуючому судді ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт та додані документи відносно ОСОБА_4 за обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 310 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник висловили думки про можливість призначення судового розгляду.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, доходить висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до пункту 3 частини третьої ст. 314 КПК України «У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу».
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього передбачені статтею 291 КПК України, вимогам якої не відповідає обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 .
Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд доходить висновку, що в порушення вимог наведеної норми обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення.
Разом з цим, відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 291 КПК України: «Обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення».
Згідно з пункту 13 частини першої статті 3 КПК України, «обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України». Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень частини четвертої статті 110 КПК України: «Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування».
Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 взагалі не містить формулювання висунутого їм обвинувачення, а викладені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність, при цьому наявна вказівка на те, що ОСОБА_4 саме підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
При цьому твердження прокурора у суді, що фактично обвинувачення ОСОБА_4 сформульовано у самому обвинувальному акті, є неспроможними та такими, що не відповідають закону.
Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Суд не може розглядати як формулювання обвинувачення, зазначене прокурором у судовому засіданні, викладене у змісті обвинувального акту, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, а також на справедливий судовий розгляд.
У даному обвинувальному акті викладений лише зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.
Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_4 за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
Разом з цим, суд звертає також увагу, що згідно п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості щодо дати та місця його складання та затвердження. Проте, в порушення зазначеної вимоги КПК України, в обвинувальному акті зазначено лише дату його складання та не зазначено конкретне місце складання обвинувального акту, а вказано м. Березівка Одеська область.
Відповідно до ст. 314 частини 2 КПК України: «Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченими КПК України для судового розгляду».
Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК України.
Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст. ст. 314, 315, 370 - 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 310 КК України повернути прокурору прокуратури Березівського району Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.
Суддя ОСОБА_1