Справа № 298/1434/14-к
Номер провадження 1-кп/298/5/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,

ОСОБА_27 ,

обвинуваченого ОСОБА_28 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний кримінальне провадження № 0000002 по обвинуваченню:

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовківці, Борщівського району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого директором філії Великоберезнянський держспецлісгосп ДП Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, громадянина України, раніше судимого:

- 08.04.2014 року Хустським районним судом Закарпатської області за ст. 364 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до чотирьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування основного покарання з іспитовим строком на один рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_28 , будучи дирекором філії Великоберезнянський держспецлісгосп і маючи на рахунку грошові кошти, діючи всупереч вимогам ст. 15 ч.3 Закону України Про оплату праці, згідно якої оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, а всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, не виплачував в повному обсязі заробітну плату працівникам

- 2 -

філії Великоберезнянський держспецлісгосп в період з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року і станом на 18.07.2014 року заборгованість по заробітній платі становила 384 900 грн., при тому, що на рахунки філії Великоберезнянський держспецлісгосп з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року поступили кошти в сумі 694 тис. грн., з яких 86.9 тис. грн. було використано на сплату податків та інші обов`язкові платежі, а на виплату заробітної плати 226.8 тис. грн. Решта коштів були використані на інші видатки. Отже ОСОБА_28 , грубо порушуючи вимоги ст. 43 Конституції України, ст.ст. 95, 115 КЗпП України та ст.ст. 15, 24 Закону України Про оплату праці, безпідставно не виплатив заробітну плату працівникам філії Великоберезнянський держспецлісгосп більше як за один місяць, використавши кошти, які поступали на рахунки філії Великоберезнянський держспецлісгосп в період з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року, на інші видатки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_28 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті. Зокрема, пояснив, що був призначений директором філії Великоберезнянський держспецлісгосп десь у 20-тих числах червня 2013 року й на момент його приходу заборгованість по зарплаті складала 199 600 грн., частину з яких близько 40 000 грн. було погашено відразу після його приходу на роботу. Разом з тим, дійсно до 01.07.2014 року заборгованість по заробітній платі склала 384 900 грн., як вказано в акті перевірки. Однак, в цьому акті не відмічена сума 199 600 грн. як заборгованість по заробітній платі, що вже була на момент його приходу. Так, в матеріалах провадження є довідка про рух коштів за той період, які надходили як через касу, так і через банк, і принцип роботи філії Великоберезнянський держспецлісгосп заключався в тому, щоб отримувати кошти на виплату заробітної плати, інших платежів, тобто для ведення лісового господарства як це передбачає ст. 98 Лісового Кодексу України, оскільки лісовий фонд філії являється державною власністю і фінансується відповідно з коштів державного бюджету та власних коштів підприємтсва. Так як кошти з державного бюджету не поступали ні в 2013 році ні в 2014 році й по сьогоднішній день, фінансування діяльності філії здійснювалося повністю за рахунок надання послуг підрядникам по проведенню рубок, пов`язаних з веденням лісового господарства для покращення санітарного стану, догляду за лісом. Позаяк власної лісозаготівельної бази основних засобів у філії не має, відповідно наймалися підрядники. Принцип роботи підрядників такий, що коли підрядник приступає на початку місяця до роботи він вкладає свої кошти, тобто купляє паливно-мастильні матеріали, забезпечує роботу техніки, перевезення людей, а саме фінансує весь виробничий процес (кредитує), а в кінці місяця частина лісопродукції, яка отримана від його діяльності, реалізується й відповідно йому повертаються кошти. Тобто частина коштів була потрачена на розрахунок із підрядниками, а якщо б цього не робилося, то вказані півміліона не поступили би на рахунок підприємства. Відповідно ця різниця коштів між півміліоном і 344 100 грн. тратилася підприємством для того, щоб не зупинити виробничий процес, тобто щоб люди мали можливість здійснювати охорону лісу, проводились заходи, потрібні для ведення гоподарства: оплата електроенергії, палива під час пожеж, зв`язку, інтернету, податків, купівля канцелярських товарів. На сьогоднішній день з частиною потерпілих підприємство фактично розрахувалося, тобто в першу чергу розрахунки проводяться з тими людьми, котрі безпосередньо працюють, тому що вони забезпечують виробничий процес, який частково дає надходження коштів. Наразі проводиться ліквідація підприємства, буде передача лісового фонду держлісгоспам.

Додатково обвинувачений ОСОБА_28 показав, що невиплату заробітної плати може пояснити двома моментами: перший відсутність державного фінансування, а другий відсутність власної виробничої бази. Так, у галузі лісового господарства він працює з 1988 року, працював і на обласному рівні, а тому може сказати, що до 1995 року державне фінансування затрат по області на ведення лісового господарства по системі Закарпатлісу складало від 12 000 000 (дванадцяти міліонів) до 20 000 000 (двадцяти міліонів) карбованців. У 1995 році створили Держлісгоспи, відокремили їх від системи Закарпатлісу, заготівля і переробка

- 3 -

лишилися в приватному секторі, а лісовий фонд був переданий державним підприємствам і фінансування здійснювалось ще десь до 1998 року, але воно вже було меншим на половину. Фінансування Держлісгоспів було десь до 2010-2011 рр. в межах до 6 000 000 (шести міліонів) гривень, а по філії Великоберезнянський держспецлісгосп останнє фінансування лісового господарства системи Агроліса було десь у травні 2012 року. Кожного року вони подавали бюджетні запити на фінансування, але кошти не виділялися, тому зараз заходи по лісорозведенню, лісозахисту частково перекочували в посадові обов`язки лісової охорони. Тобто річний фонд заробітної плати філії Великоберезнянський держспецлісгосп складає 700 000 (сімсот тисяч) грн., плюс проведення обов`язкових заходів, і якщо підприємство робить фінансово-виробничий план в межах 3,5 міліона гривень, значить з цього близько 50 % мала б фінансувати держава, однак точно розрахувати не можливо, оскільки згідно таксаційних матеріалів, нормативної бази по лісовому господарству основні заходи мусять виконуватися (наприклад ліквідація пожеж). Таким чином, якщо було б відповідне державне фінансування, то всі заходи, які передбачені нормативною базою, були б виконані й було б профінансовано заробітну плату, решту можна заробити за рахунок найму підрядників і отримання коштів від реалізації лісопродукції. Зараз є наказ Державного агентства лісових ресурсів від 25.09.2014 року, оскільки ДП Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств перейшло в систему Держлісагентства Мінагрополітики, де зазначено, що до 25.01.2015 року мала закінчитися ліквідація підприємства, але в зв`язку з подіями в державі виконання цього наказу продовжено до 01.07.2015 року. Разом з тим, у вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 у судовому засіданні дали однакові однозначні покази, вказавши що працюючи в філії Великоберезнянський держспецлісгосп за період з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року мали різну заборгованість по заробітній платі, але на даний час вона практично погашена, в основному лісопродукцією. Зазначили, що претензій до керівника філії обвинуваченого ОСОБА_28 не мають, оскільки вважають, що борг по заробітній платі виник не з його вини, а через відсутність державного фінансування підприємтсва. Щодо міри покарання поклалися на розсуд суду, але просили його суворо не карати й залишити на роботі до закінчення процедури ліквідації.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_28 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та показів потерпілих, його вина стверджена дослідженим у судовому засіданні актом перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 07-07-031/0538 філії Великоберезнянський держспецлісгосп від 14.07.2014 року, з якого вбачається, що за період з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року заборгованість по заробітній платі становила 384 900 грн., як вказано в обвинувальному акті.

При встановлених обставинах, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_28 доведена, а його дії кваліфікує за ст. 175 ч.1 КК України оскільки він, як керівник підприємства, умисно та безпідставно не виплатив заробітну плату працівникам більш як за один місяць.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та конкретні обставини справи, а саме:

-припинення з 01.01.2012 року фінансування підприємства з державного бюджету відповідно до положень ст. 98 Лісового Кодексу України;

-зароблені підприємством кошти обвинуваченим використовувались суто для виплати заробітної плати та ведення господарської діяльності, маючи вибір або повністю припинити роботу підприємства або утворити заборгованість по виплаті заробітної плати;

- 4 -

-відсутність на окремих дільницях підприємства лісосічного фонду, що унеможливлювало ведення на них господарської діяльності, що дає підставу зробити висновок вчинення злочину внаслідок збігу цих тяжких обставин. Крім того, на теперішній час є тенденція до зменшення заборгованості по виплаті заробітної плати, в даний час проходить процес ліквідації підприємства, потерпілі з розумінням ставляться до даної ситуації, будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, просили залишити його на роботі та суворо не карати.

Сам обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, давши правдиві покази, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, з яких одна дитина є інвалідом.

Наведені вище обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, дають суду переконання про наявність підстав для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті інкримінованого йому кримінального правопорушення, не призначаючи йому додаткове покарання як обов`язкове.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_29 в обвинувальному акті не зазначено. Разом з тим, встановлено, що він судимий 08.04.2014 року Хустським районним судом Закарпатської області за ст. 364 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком на один рік. Тобто наявна така обтяжуюча обставина як рецидив злочину. Однак, відповідно до ст. 67 ч.2 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнавати дану обставину такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку. Такими мотивами є відсутність зв`язку з даним злочином, його характер, а саме, що відповідно до ст. 12 КК України такий відноситься до злочинів невеликої тяжкості, соціальну цінність об`єкту злочину та його співвідношення з іншими однорідними злочинами, що дає суду підстави не визнавати рецидив злочину як обтяжуючу покарання обставину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Враховуючи, що ОСОБА_28 вчинив злочин під час іспитового строку, суд виходить із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п.10 абз.5 роз`яснити, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним зокрема у порядку ст. 75 КК України, та призначення покарання, яке згідно з ч.3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, не зважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_28 не обирався.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_28 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 ч.1 КК України, із застосуванням ч.ч.1, 2 ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень, без застосування

- 5 -

додаткової міри покарання.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 08.04.2014 року, визначити ОСОБА_28 остаточне покарання за ч.2 ст. 364 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_28 від відбування основного покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_28 періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну свого місця проживання; за ч.1 ст. 175 КК України, із застосуванням ч.ч.1, 2 ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень, без застосування додаткової міри покарання.

На підставі ст. 72 ч.3 КК України даний вирок та вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 08.04.2014 року виконувати самостійно.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, через цей суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: