У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Селівона О.Ф., Кривенди О.В.

розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 22 лютого 2007 року
кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за касаційним поданням заступника
прокурора Тернопільської області на вирок Монарстирського районного
суду Тернопільської області від 23 лютого 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

несудимий,

засуджений:

- за ст.15, ч.2 ст. 289 КК
України з застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі;

-за ч.3 ст.185 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки позбавлення волі, а на підставі ст.70
КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 3 роки позбавлення волі.

Постановлено стягнути з засудженого
ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 2 013 грн. на відшкодування матеріальної
шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним
у тому, що він 9 листопада 2005 року близько 24 години, перебуваючи в стані
алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з невстановленою
слідством особою, проник на подвір`я ОСОБА_3, що
знаходиться у АДРЕСА_1, де, за обставин, встановлених судом та детально
наведених у вироку, намагався заволодіти автомобілем ВАЗ-2106 державний номер
НОМЕР_1, але свій намір до кінця не довів, оскільки не міг запустити двигун
вказаного автомобіля.

2 грудня 2005 року близько 20 години,
ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проник у будинок АДРЕСА_2, звідки таємно викрав вказане у вироку
майно ОСОБА_4 на загальну суму 585 грн.

В апеляційному порядку
справа не розглядалась.

У
касаційному поданні прокурор, не оспорюючи
винуватості ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах, порушує питання про
зміну вироку місцевого суду і виключення з нього таких кваліфікуючих ознак як
вчинення крадіжки повторно та вчинення замаху на заволодіння транспортним
засобом з проникненням у сховище.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що подання задоволенню не підлягає.

Висновки
суду про доведеність винуватості ОСОБА_1
у вчиненні злочинів, за які його засуджено, грунтуються на сукупності
достатніх, достовірних та допустимих доказів і в касаційному поданні не
оспорюються. Кваліфікація його дій за
ст.15, ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України є правильною.

Що
стосується доводів касаційного подання з приводу того, що у діях ОСОБА_1
відсутні кваліфікуючі ознаки інкримінованих
йому злочинів “повторність” та “проникнення у сховище”, то колегія судів
з ними погодитись не може. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вчинив замах на заволодіння транспортним
засобом з подвір`я ОСОБА_3, що є
призначеною для постійної чи тимчасової стоянки автомобіля ділянкою території,
обладнаною огорожею, тобто у даному конкретному випадку суд обгрунтовано визнав цю територію сховищем. А відсутність в діях ОСОБА_1 кваліфікуючої ознаки вчинення крадіжки
повторно, про що йдеться у касаційному поданні,
не впливає на кваліфікацію його дій за ч.3 ст.185 КК України, оскільки
він вчинив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_4
з проникненням у житло. А отже, призначення справи, до розгляду з цих
підстав немає.

При
цьому колегія суддів враховує також те, що органи досудового слідства,
кваліфікуючи злочинні дії ОСОБА_1 за ч.3 ст.185 КК України теж інкримінував
йому кваліфікуючу ознаку “повторність”.

За
таких обставин, розглядаючи справу в межах касаційного подання, колегія суддів
не вбачає передбачених ст. 398 КПК України підстав для призначення даної справи
до розгляду касаційним судом.

На підставі викладеного і керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а:

У задоволенні касаційного подання заступника прокурора
Тернопільської області на вирок Монастирського районного суду Тернопільської
області від 23 лютого 2006 року щодо ОСОБА_1 відмовити.

с у д д і:

Пивовар В.Ф. Селівон О.Ф. Кривенда О.В.