Справа № 520/383/15-к
Провадження № 1-кп/520/149/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.01.2015 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщені суду у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000342 від 18 грудня 2014 року, щодо

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Павлопілля, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, з середньо-технічною освітою, зареєстрованого за адресою; АДРЕСА_1 , фактично тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , солдата,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

старшого прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У підготовчому судовому засіданні прокурор та обвинувачений звернулися до суду із угодою від 20.01.2015р. про визнання винуватості.

Згідно обвинувального акту і наданої угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 з 25 жовтня 2013 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом на посаді тракториста аеродромно-експлуатаційного відділення аеродромно-технічного взводу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , у військовому званні солдат.

Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9. 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та своїх функціональних, обов`язків зобов`язаний суворо додержуватись у своїй службовій діяльності вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, бути зразком виконання службових обов`язків, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

Проте, 12 вересня 2014 року солдат ОСОБА_3 , діючи на порушення вищенаведених статутних вимог та зобов`язань, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, із чергової відпустки, та ухилявся від проходження військової служби до 15 жовтня 2014 року, проводячи час у вказаний період на власний розсуд за своїм постійним (на той час) місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, 25 жовтня 2014 року, діючи повторно, на порушення вищенаведених статутних вимог та зобов`язань, ОСОБА_3 згідно розпорядку дня не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби до 24 грудня 2014 року, проводячи час на власний розсуд у період з 25 жовтня по 22 грудня 2014 року, за колишнім місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_4 .

Наведені умисні дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ст.407 ч.3 КК України за кваліфікуючими ознаками: нез`явлення вчасно військовослужбовця на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

ОСОБА_3 також погодився із прокурором на призначення йому покарання за цей злочин в виді чотирьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, іспитовий строк два роки. Суд, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного повне порозуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили ОСОБА_3 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, оскільки санкція ч.3 ст.407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, враховуючі тяжкість злочину, відсутність потерпілого, та у випадку завдання злочином шкоди лише державним та суспільним інтересам, може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.

Угода за змістом укладена відповідно до ст.472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у т.ч. стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду.

Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у проваджені зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри і обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

Суд також вважає, що обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, дані про особу ОСОБА_3 , який продовжує військову службу, характер кримінального правопорушення та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні. Керуючись ст.ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 20.01.2015р. про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 ..

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1