АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1519/2014 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 286 Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002741 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді одного року позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - встановленням іспитового строку, тривалістю один рік, та покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.

По справі вирішено питання щодо цивільного позову та судових витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_8 засуджений за те, що 10 квітня 2014 року, близько 09 години, він, керуючи автомобілем марки «Опель - Віваро», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи із дворової території та наблизившись до проїзної частини, що біля буд № 2 по вул. Тимошенко в м. Києві, проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим грубо порушив п. п. 1.5 та 2.3 Б) ПДР України, не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, розпочав рух керованого автомобіля по проїзній частині вул. Тимошенко, від вул. Малиновського в напрямку вул. Зої Гайдай. Наближаючись до наземного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, ОСОБА_8 не зменшив швидкість, аж до зупинки свого транспортного засобу, продовжив рух на вказаному автомобілі, чим грубо порушив п. 18.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка в той час переходила проїзну частину зправа наліво відносно руху автомобіля, яким керував ОСОБА_8 , по нерегульованому пішохідному переході.
Крім того, після наїзду на пішохода водій ОСОБА_8 посадив до свого автомобіля ОСОБА_11 і, не викликаючи на місце пригоди працівників міліції, відвіз її до травмпункту KMKJI № 8, чим порушив п. 2.10 ПДР України, який регламентує дії водія у разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи № 857/Е від 15.05.2014 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритої травми правої гомілки: перелому зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки.

Порушення ОСОБА_8 п. п. 1.5., 2.10, 2.3. б), 10.1 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
В апеляції прокурор ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким у мотивувальній частині вироку з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, виключити посилання на порушення ОСОБА_8 п. 2.10 ПДР України та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням іспитовим строком на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В апеляції зазначено, що при призначенні покарання суд неправильно застосував кримінальний закон та призначив ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі, яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції не зазначив мотиви не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, хоча в резолютивній частині вироку зазначено про призначення покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

Прокурор вважає, що з урахуванням обставин провадження суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстав не застосовувати до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права, оскільки ОСОБА_8 вчинив правопорушення під час правомірного керування транспортним засобом, маючи відповідний дозвіл на керування джерелом підвищеної небезпеки, але належним чином не зміг забезпечити безпеку оточуючих, що призвело до шкідливих наслідків.

Призначення основного покарання без додаткового, яке передбачене санкцією відповідної статті Кримінального кодексу України, на думку апелянта, є м`яким щодо призначення основного та додаткового покарання.

Також в апеляції вказано, що у вироку з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, слід виключити посилання на порушення ОСОБА_8 вимог п. 2.10 ПДР України, оскільки це порушення не пов`язане із спричиненням потерпілій тілесних ушкоджень, тобто не є об`єктивною стороною складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, пояснення обвинуваченого, який покладався на розсуд суду, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку злочину при обставинах, встановлених судом та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляції прокурора не оспорюються.
Доводи апеляції прокурора про виключення з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вимог п. 2.10 ПДР України є обґрунтованими, оскільки порушення обвинуваченим вказаного пункту правил не перебуває у причинному зв`язку з наслідками у виді заподіяння потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тому не може складати об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляції прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону при призначенні покарання ОСОБА_8 та безпідставне незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Так, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі, яке не передбачено санкцією вказаної статті, тому вирок суду в частині призначення основного покарання є незаконним і підлягає до скасування.
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З резолютивної частини вироку щодо ОСОБА_8 убачається, що суд не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При цьому в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не навів мотивів, якими він керувався, не призначаючи ОСОБА_8 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням характеру допущених обвинуваченим порушень вимог правил дорожнього руху, а саме: вчинення наїзду на пішохода, який рухався по нерегульованому пішохідному переході, внаслідок якого потерплій були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Отже, для застосування щодо обвинуваченого додаткового покарання, апеляційному суду слід ухвалити новий вирок.
При призначенні ОСОБА_8 основного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, які обтяжують покарання і обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та часткове добровільне відшкодування шкоди, завданої злочином, і вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів відносно обвинуваченого буде покарання у виді обмеження волі.
Також колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з підстав, які наведені вище в цій ухвалі.
З урахування того, що висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України в апеляції прокурора не заперечується, колегія суддів вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з мотивів, наведених у вироку суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 вказівку на порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вимог п. 2.10 ПДР України.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 ч. 1 ст. 286 КК України основне покарання у виді одного року обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через Апеляційний суд міста Києва протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4