АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/6080/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/400/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року у кримінальному провадженні №0000510 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, що проживає у АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження :
Прокурор - ОСОБА_7
Обвинувачений ОСОБА_6
Захисник - ОСОБА_8
Потерпілий - ОСОБА_9
Представник потерпілого - ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначення нового розгляду провадження у суді першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на два роки; відповідно до п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; вирішено питання про процесуальні витрати та про речові докази; в порядку вирішення цивільного позову стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 10.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди ,в іншій частині цивільний позов залишений без задоволення.
За обставин, встановлених судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та детально викладених у вироку, 14.06.2014 року близько 12.50 годин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на території м. Кривого Рогу по проїзній частині дороги вул. Літке з боку вул. Старих Більшовиків в напрямку тупику в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, наближаючись до ділянки дороги в районі буд. 87 вул. Літке, до прибудинкової території якого мав намір виконати маневр повороту, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасниками руху, розпочав маневр повороту ліворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля під його керуванням з мотоциклом «Дніпро 11», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку судовомедичної експертизи є тяжкими.
Дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції не додержано процедуру судового розгляду, встановлену ст. 349 КПК України, оскільки за наявності правового спору судом не було досліджено докази на підтвердження розміру завданої потерпілому матеріальної та моральної шкоди, ступеню вини водіїв, матеріального становища обвинуваченого та інші обставини, що мали істотне значення для вирішення цивільного позову, чим грубо порушено права потерпілого та суд був позбавлений можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, апелянт посилається на те, що судом в порушення вимог закону було звільнено обвинуваченого від додаткового покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та викладених у вироку суду, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому відповідно до ст. 404 КПК України законність і обґрунтованість вироку в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Посилання прокурора на неправильне застосування судом положень ст. 349 КПК України не грунтуються на дійсному змісті відповідних положень процесуального закону та перебігу судового розгляду.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме час, місце його вчинення, перебіг подій, обсяг та ступень тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень тощо, дійсно не викликали спору під час судового розгляду та не оспорюються і у межах апеляційного провадження, а отже положення ч. 3 ст. 349 КПК України були застосовані судом обгрунтовано.
Що стосується спору, на який посилається прокурор, то він має місце не з приводу фактичних обставин кримінального правопорушення, а щодо оцінки цих обставин судом та визначення ним на цій основі розміру відшкодування шкоди потерпілому, що не є тотожним.
Доводи прокурора про те, що для застосування положень ст. 349 КПК України є необхідною згода всіх учасників кримінального провадження зокрема щодо розміру заподіяної подією злочину моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки розмір відшкодування такої шкоди згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України визначається судом з урахуванням обставин, що мають значення.
Крім того, процесуальне порушення, що на думку прокурора мало місце, полягає у неналежному дослідженні доказів судом першої інстанції, а отже у межах апеляційного провадження має бути усунуте в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України та не є підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції згідно ст. 415 КПК України, а отже не обгрунтовує вимоги апеляційної скарги.
У той же час клопотання про дослідження будь-яких доказів в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України суду апеляційної інстанції учасниками кримінального провадження заявлені не були, вимога про скасування вироку щодо вирішення цивільного позову та ухвалення у цій частині нового вироку з визначенням належного, на думку апелянта, розміру відшкодування моральної шкоди прокурором пред`явлена та вмотивована не була. Крім того, потерпілий, права якого прокурор вважає порушеними, вирок в апеляційному порядку не оскаржив.
Доводи прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого з випробуванням від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік заслуговують на увагу оскільки відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України така процедура може бути застосована виключно при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк до п`яти років, а отже не стосується додаткових покарань. аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 75 КК України була висловлена Верховним Судом України у п. 9 Постанови його Пленуму від 24.10.2003 р. № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".
Разом з тим, цей недолік вироку не може бути усунутий у межах апеляційного провадження, оскільки його наявність не є підставою для скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, про що порушує питання апелянт, а інші апеляційні вимоги не заявлені. Усунення цього недоліку вироку тягне погіршення становища обвинуваченого, а отже згідно ч. 2 ст. 404 КПК України не може бути здійснене шляхом виходу за межі апеляційних вимог.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року у кримінальному провадженні №0000510 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4