Категорія:ч.2 ст. 149 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

перекладачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12

представника потерпілих ОСОБА_13 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Луцьку справу за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Чернігова, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, одружена, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює приватним підприємцем в РП ПФ Еко клуб, раніше не судима,

- засуджена за ч. 2 ст. 149 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного їй на праві власності майна в дохід держави.

Лічнерскі ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Вроцлав Республіки Польща, громадянин Республіки Польща, житель АДРЕСА_2 , освіта середня- спеціальна, одружений, має на утриманні одну неповнолітню доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 2-х повнолітніх дітей інвалідів з народження, сина - ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньку - ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_5 , не працює, раніше не судимий, -

- засуджений за ч. 2 ст. 149 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

Виправдано ОСОБА_7 в частині пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України за епізодом вербування ОСОБА_18 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з тим, що не доведено вчинення кримінального правопорушення у якому вона обвинувачується.

Запобіжні заходи щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено попередні тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченим постановлено рахувати із моменту їх затримання, тобто з 14 березня 2014 року.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно моральну шкоду на користь потерпілих:

ОСОБА_19 та ОСОБА_20 по 10 000 (десять тисяч) гривень кожній;

ОСОБА_21 та ОСОБА_22 по 5 000 (п`ять тисяч) гривень кожній.

У решті позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Речові докази: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_21 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_21 /Т.2 а.с.27-28/ - залишено за належністю останній.

Копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 13 червня 2004 року, на ім`я ОСОБА_19 , копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_19 , заяву на видачу готівки № 48518815 від 14 грудня 2013 року, копію договору страхування подорожуючих за кордон № НОМЕР_3 , копію запрошення на польській мові, копію свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_23 , копію свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_24 , копію свідоцтва про шлюб, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копію свідоцтва про смерть на ім`я ОСОБА_25 , копію рахунку про оплату № 21683 від 16 листопада 2013 року /т.1 а.с.65/, документ, що підтверджує факт реєстрації в Республіці Польща ОСОБА_20 на польській мові; копію запрошення на польській мові, документ, що підтверджує умови праці ОСОБА_20 на польській мові, копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_20 , копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_20 /Т.1 а.с.130/, конверт, заяву на видачу готівки № 48103575 від 12 грудня 2013 року, заяву для отримання коштів, копію договору страхування подорожуючих за кордон № 1623567, копію заяви про переказ готівки /Т. 1 а.с.138/, договір страхування під час подорожі за кордоном від 3 березня 2014 року, квитанцію до прибуткового касового ордера від 24 лютого 2014 року, конверт по страхуванню, чек на польській мові, квитанцію № 5423701 від 25 лютого 2014 року, інформаційний лист, договір № 382404, від 25 лютого 2014 року, укладеного між ПП Візовий Сервіс Центр та ОСОБА_21 , підтвердження запиту на подачу документів до візового центру Польщі, Луцьк, Україна, копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_21 , запрошення на польській мові, конверт Пункт прийому візових анкет до Польщі коричневого кольору, два чеки на польській мові /Т.1 а.с.199/, аркуш паперу з рукописними записами /т .1 а.с.22/, копію трудової книжки на ім`я ОСОБА_26 , копію свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_27 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_28 та ОСОБА_26 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_29 , квитанцію, від 4 березня 2014 року, про здійснення валютно-обмінної інформації, заяву на видачу готівки, від 4 березня 2014 року, про виплату 200 доларів США, заяву на отримання готівки /Т.3 а.с.43-44/, оптичний диск синього кольору марки TDK, CD-R24, № 518533МС31296, з файлами об`ємом 31, 32, 1580, 1676, 24, 32 КБ, оптичний диск зеленого кольору KAKTUZ, CD-R, з файлами об`ємом 16, 16, 36, 127, 366 КБ /Т.3 а.с.249/, конверт на польській мові /Т.3 а.с.254/, 3 флеш картки Місro-SD, з інвентарними номерами 189т СУ, флеш картку GOOOD RAM, з інвентарним номером 186т СУ, флеш картку SD, з інвентарним номером РСС СУ 187т СУ /Т.4 а.с.68/ - залишено при матеріалах кримінального провадження;

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_7 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_7 , паспорт громадянина Республіки Польща серії НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_8 передано на зберігання в органи, які будуть відати відбуванням покарання обвинувачених позбавленням волі;

Автомобіль марки Тойота Ленд Крузер, польський реєстраційний номер НОМЕР_10 , належний ОСОБА_8 , який визнаний знаряддям злочину /Т.2 а.с.27, 200/- конфісковано в дохід держави, контрольний талон на вказаний автомобіль, страховку на нього, міжнародну картку, технічний паспорт передано органу, який буде конфісковувати дане майно;

Картку побуту серії НОМЕР_11 на ім`я ОСОБА_7 , прописку на ім`я ОСОБА_7 на польській мові /т. 2 а.с.27-28/, водійські права на польській мові та посвідчення особи на польській мові, видані на ім`я ОСОБА_8 /Т.2 а.с.97/ - повернуто за належністю обвинуваченим;

Блокнот з рукописними записами, здійсненими ОСОБА_7 , який знаходиться в камері схову УБОЗ УМВС України у Волинській області /т. 2 а.с.94-95/ - постановлено знищити;

Грошові банкноти номіналом 100 польських злотих, серійні номери JC 9588649, JH 97966351, HR 6065505, HR 7044432, IH 1025150, HA 481462, JM 5139641, HA 7133202, IY 55911802, JN 3245617, AE 6105090, AE 6105094, AE 6105093, HN 1995746, HN 9484889, YL 4744701, HT 6902471, ID 5656426, YG 4173740, GL 4520388, DL 5939069, монети в сумі 4 польських злотих, 8 грош /т. 2 а.с.53/, грошові банкноти номіналом 100 польських злотих, серійні номери HМ 9054236, ІО 7068147, JJ 6942271, 50 ( п`ятдесят ) польських злотих, серійний номер НD 7606983, 20 польських злотих, серійний номер НD 7606983, GР 5318846, монета номіналом 5 польських злотих, 1 долар США, серійний номер F 57046797 S /Т.2 а.с.84/ - конфісковано в дохід держави;

Майно, на яке накладено арешт: наручний годинник марки Souris Dor, три жіночі кільця з металу жовтого кольору, пару жіночих сережок з металу жовтого кольору, ланцюжок з металу жовтого кольору, кулон з металу жовтого кольору, кулон з металу жовтого кольору у вигляді слона, кільце з металу білого кольору, мобільний телефон марки Nokia, IMEI НОМЕР_12 із сім картою мобільного оператора Київстар із нанесеним номером НОМЕР_13 , належні ОСОБА_7 /т. 2 а.с.180-181/, ланцюжок з металу жовтого кольору, дві каблучки з металу жовтого кольору, мобільний телефон марки Самсунг, IMEI НОМЕР_14 , з сім-карткою мобільного оператора Плей із номером НОМЕР_15 , належні ОСОБА_8 /Т.2 а.с.200/ - конфісковано в дохід держави.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд,
В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними в тому, що останні не бажаючи чесно працювати та займатися суспільно-корисною справою, діючи умисно та з корисливих мотивів, маючи на меті одержувати стабільні кримінальні прибутки, зайнялись злочинною діяльністю, пов`язаною із вербуванням та переміщенням через державний кордон України на територію Республіки Польща, у місто Вроцлав, молодих осіб жіночої статті, з метою їх сексуальної експлуатації, з використанням обману та уразливого стану вказаних осіб.

З цією метою, для досягнення бажаного злочинного результату, ОСОБА_7 вступила у злочинну змову із громадянином Республіки Польща ОСОБА_8 , з яким домовилися займатися спільною злочинною діяльністю, та в період з березня 2010 року по 14 березня 2014 року вчинили вербування, переміщення, з метою сексуальної експлуатації, на території Республіки Польща, з використанням обману та уразливого стану потерпілих, повторно, за попередньою змовою групою осіб, від яких останні були у матеріальній залежності та щодо кількох осіб, а саме: ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , при цьому 50% заробітку який потерпілі отримували від надання платних сексуальних послуг, вони привласнювали та обертали на свою користь.

Крім цього, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за таких же обставин вчинили вербування ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , а також здійснили аналогічні дії щодо ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , котру намагалися вивезти до Республіки Польща для зайняття проституцією, однак були затриманими працівниками міліції при перетині державного кордону України у пункті пропуску Ягодин Волинської області.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 протиправні дії вчинили при наступних обставинах:

1). Так, в березні 2010 року ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , та невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, дізнавшись про те, що ОСОБА_31 ніде не працює і не має постійного джерела отримання доходів для належного існування, перебуває у пошуках заробітку, тобто була матеріально незабезпеченою, та обрали її предметом злочинного посягання.

Після цього, реалізовуючи свої злочинні наміри, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом умовляння та переконання у вигідності пропозиції виїзду за межі України для надання сексуальних послуг за грошову винагороду, повідомленні останній неправдивих відомостей про те, що працюючи повією, вона отримає високі заробітки, а також про вигідні умови праці та проживання, сприяння в оформленні документів для виїзду за кордон за їхні кошти, запропонували ОСОБА_32 поїздку до Республіки Польща, створюючи, при цьому, хибне уявлення про отримання високих заробітків, та, використовуючи тяжке матеріальне становище останньої, домоглися її добровільної згоди, чим здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану громадянки ОСОБА_30 з метою сексуальної експлуатації.

Схиливши ОСОБА_33 до поїздки в Республіку Польща, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за власні кошти, забезпечили виготовлення для неї проїзної візи, при цьому, витрачені для цього власні кошти зарахували в борг, тим самим ввели останню в матеріальну залежність (боргову кабалу) і в подальшому використовували це, як гарантію поїздки до Республіки Польща для сексуальної експлуатації.

Продовжуючи свої злочинні дії, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 29 квітня 2010 року о 08 годині 53 хвилини, громадським транспортом громадським за власні кошти перемістили ОСОБА_33 на пункті пропуску Мостиська, через державний кордон України, на територію Республіки Польща, а саме до міста Вроцлав, зарахувавши витрачені на неї кошти в борг, де, в подальшому, забезпечили з 30 квітня 2010 року по 23 липня 2010 року надання нею оплатних сексуальних послуг, при цьому, значну частину грошей, отриманих від її діяльності, привласнили та розподілили між собою, отримавши значні прибутки від такої протиправної діяльності.

2). Крім того, ОСОБА_7 , діючи повторно, 19-20 листопада 2013 року, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , дізнавшись про те, що ОСОБА_20 ніде не працює і не має постійного джерела отримання доходів для належного існування, перебуває у пошуках заробітку, тобто була матеріально незабезпеченою, обрали її предметом злочинного посягання.

Так, реалізовуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з відома ОСОБА_8 , перебуваючи на території Республіки Польща, при неодноразових розмовах в телефонному режимі з ОСОБА_20 , шляхом умовляння та переконання у вигідності пропозиції виїзду за межі України для надання сексуальних послуг за грошову винагороду, повідомленні неправдивих відомостей про те, що працюючи повією, вона отримає високі заробітки, а також про вигідні умови праці та проживання, сприяння ними в оформленні документів для виїзду за кордон за їхні кошти, запропонували ОСОБА_20 поїздку до Республіки Польща, створюючи при цьому хибне уявлення про отримання високих заробітків, та, використовуючи тяжке матеріальне становище останньої, домоглися її добровільної згоди, чим здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану громадянки ОСОБА_20 , з метою сексуальної експлуатації.

Схиливши ОСОБА_20 до поїздки в Республіку Польща, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 , за власні кошти, забезпечили виготовлення для неї проїзної візи, при цьому, витрачені власні кошти, зарахували в борг, тим самим ввели останню в матеріальну залежність (боргову кабалу) і в подальшому використовували це, як гарантію поїздки до Республіки Польща для сексуальної експлуатації.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 , за власні кошти 11 грудня 2013 року, о 19 годині 09 хвилин, власним транспортним засобом марки Тойота Ленд Крузер, номерний знак НОМЕР_10 , перемістили ОСОБА_20 через пункт пропуску Краківець з України на територію Республіки Польща до м. Вроцлав, зарахувавши витрачені на неї кошти в борг, де, в подальшому, в період з 26 грудня 2013 року по 13 лютого 2014 року забезпечили надання нею оплатних сексуальних послуг, при цьому, значну частину грошей, отриманих від її діяльності, привласнили та розподілили між собою, отримавши значні прибутки від такої протиправної діяльності.

3). Вона ж, діючи повторно, 19-20 листопада 2013 року, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , дізнавшись про те, що ОСОБА_19 ніде не працює і не має постійного джерела отримання доходів для належного існування, перебуває у пошуках заробітку, тобто була матеріально незабезпеченою, обрали її предметом злочинного посягання.

Реалізовуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з відома ОСОБА_8 , перебуваючи на території Республіки Польща, при неодноразових розмовах в телефонному режимі з ОСОБА_19 , шляхом умовляння та переконання останньої у вигідності пропозиції виїзду за межі України для надання сексуальних послуг за грошову винагороду, повідомленні неправдивих відомостей про те, що працюючи повією, вона отримає високі заробітки, а також про вигідні умови праці та проживання, сприяння в оформленні ними документів для виїзду за кордон за їхні кошти, запропонували ОСОБА_19 поїздку до Республіки Польща, створюючи, при цьому, хибне уявлення про отримання високих заробітків, та, використовуючи тяжке матеріальне становище останньої, домоглися її добровільної згоди, чим здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану громадянки ОСОБА_19 з метою сексуальної експлуатації.

Схиливши ОСОБА_19 до поїздки в Республіку Польща, ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 , за власні кошти, забезпечили виготовлення для неї паспорта громадянина України для виїзду за кордон та проїзної візи, при цьому, витрачені з цією метою, власні кошти зарахували в борг, тим самим ввели останню в матеріальну залежність (боргову кабалу), а в подальшому використовували це як гарантію поїздки до Республіки Польща для сексуальної експлуатації.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 , за власні кошти, 28 грудня 2013 року, о 04 годині 29 хвилин, перемістили громадським транспортом ОСОБА_19 через митний пункт пропуску Ягодин Ягодинської митниці з території України на територію Республіки Польща до м. Вроцлав, зарахувавши витрачені на неї кошти в борг, де, в подальшому, забезпечили в період з 28 грудня 2013 року по 04 січня 2014 року надання нею оплатних сексуальних послуг, при цьому, значну частину грошей, отриманих від її діяльності, привласнили та розподілили між собою, отримавши значні прибутки від такої протиправної діяльності.

4). Вона ж, діючи повторно, в лютому 2014 року, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , дізнавшись про те, що ОСОБА_22 ніде не працює і не має постійного джерела отримання доходів для належного існування, перебуває у пошуках заробітку, тобто була матеріально незабезпеченою, обрали її предметом злочинного посягання.

Після цього, реалізовуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з відома ОСОБА_8 , перебуваючи на території Республіки Польща, при неодноразових розмовах в телефонному режимі з ОСОБА_22 , шляхом умовляння та переконання останньої у вигідності пропозиції виїзду за межі України для надання сексуальних послуг за грошову винагороду, повідомленні неправдивих відомостей про те, що працюючи повією, вона отримає високі заробітки, а також про вигідні умови праці та проживання, сприяння в оформленні ними документів для виїзду за кордон за їхні кошти, запропонували ОСОБА_22 поїздку до Республіки Польща, створюючи, при цьому, хибне уявлення про отримання високих заробітків, та, використовуючи тяжке матеріальне становище останньої, домоглися її добровільної згоди, чим здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану громадянки ОСОБА_22 з метою сексуальної експлуатації.

Схиливши ОСОБА_22 до поїздки в Республіку Польща, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 , надали потерпілій власні кошти для виготовлення проїзної візи, при цьому, витрачені для цього власні кошти зарахувати в борг, тим самим ввели останню в матеріальну залежність (боргову кабалу) і в подальшому використовувати це, як гарантію поїздки до Республіки Польща для сексуальної експлуатації. Однак, дізнавшись від ОСОБА_20 про справжні умови праці та проживання в Республіці Польща у подружжя ОСОБА_34 , категорично ОСОБА_22 відмовилася від такої поїздки з метою надання оплатних сексуальних послуг.

5). Вона ж, діючи повторно, 05 лютого 2014 року, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , дізнавшись про те, що ОСОБА_21 ніде не працює і не має постійного джерела отримання доходів для належного існування, перебуває у пошуках заробітку, тобто була матеріально незабезпеченою, обрали її предметом злочинного посягання.

Так, реалізовуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з відома ОСОБА_8 , перебуваючи на території Республіки Польща, при неодноразових розмовах в телефонному режимі з ОСОБА_21 , шляхом умовляння та переконання останньої у вигідності пропозиції виїзду за межі України для надання сексуальних послуг за грошову винагороду, повідомленні неправдивих відомостей про те, що працюючи повією, вона отримає високі заробітки, а також про вигідні умови праці та проживання, сприяння в оформленні ними документів для виїзду за кордон за їхні кошти, запропонували ОСОБА_21 поїздку до Республіки Польща, створюючи, при цьому, хибне уявлення про отримання високих заробітків, та, використовуючи тяжке матеріальне становище останньої, домоглися її добровільної згоди, чим здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану громадянки ОСОБА_21 з метою сексуальної експлуатації.

Схиливши ОСОБА_21 до поїздки в Республіку Польща, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 , за власні кошти, забезпечили виготовлення для неї паспорта громадянина України для виїзду за кордон та проїзної візи, при цьому, витрачені для цього власні кошти, зарахували в борг, тим самим ввели останню в матеріальну залежність (боргову кабалу) і в подальшому використовували це, як гарантію поїздки до Республіки Польща для сексуальної експлуатації.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_8 , 14 березня 2014 року, за власні кошти та власним транспортним засобом автомобілем марки Тойота Ленд Крузер, номерний знак НОМЕР_10 , перемістили ОСОБА_21 до пункту пропуску Ягодин Ягодинської митниці, для подальшого перевезення у місто Вроцлав Республіки Польща, для її сексуальної експлуатації та отримання внаслідок цього кримінальних прибутків, однак на митному посту були затриманими працівниками міліції.

Адвокат ОСОБА_9 у поданій в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 апеляційній скарзі вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та не підтвердження інкримінованого органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачення належними і допустимими доказами. Посилається на те, що ОСОБА_7 не володіє українською мовою, однак в порушення ст. 52 КПК України затримання ОСОБА_7 було проведено без участі захисника та перекладача, а перекладач до справи був залучений лише через два місяці після її затримання. Слідчий ОСОБА_35 не виконав ухвали слідчого судді від 15.05.2014 року про переклад процесуальних документів на мову, якою володіє ОСОБА_7 , чим порушив її право на захист.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав у судовому засіданні, або в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Потерпіла ОСОБА_31 в судовому засіданні не допитувалась, а тому суд безпідставно поклав в основу вироку показання, які вона давала на досудовому слідстві.

Потерпіла ОСОБА_20 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, а також до адміністративної відповідальності за зайняття проституцією, раніше була знайома з оперуповноваженим ОСОБА_36 , а тому її показання не можуть братись до уваги.

Потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_37 ( ОСОБА_38 ), ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в суді першої інстанції підтвердили, що у телефонній розмові ОСОБА_7 повідомляла їх про умови роботи, які полягали у наданні сексуальних послуг, а тому будь-якого обману потерпілих зі сторони обвинувачених не було. Про те, що потерпілі перебували у важкому матеріальному стані обвинуваченим також відомо не було.

Судом першої інстанції не взято до уваги і тих обставин, що потерпілі з власної ініціативи до правоохоронних органів не звертались. Про вчинення правопорушень працівники міліції дізнались з телефонних розмов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які ними прослуховувались. Однак в матеріалах провадження відсутнє рішення апеляційного суду про надання такого дозволу, що свідчить про незаконне прослуховування цих розмов та недопустимість вказаних доказів.

Вказує, що технічні носії флеш картки з проведення негласних слідчих дій не були належним чином оформлені, що ставить під сумнів їх цілісність і достовірність. Протокол спостереження за особою від 06.03.2014 року є також неналежним доказом, оскільки таке спостереження проводилось 11.12.2013 року, а відомості у ЄРДР внесені лише у січні 2014 року.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту про неналежність і недопустимість зазначених доказів, а також не вирішив питання про притягнення потерплих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до кримінальної відповідальності за дачу неправдивих показів.

Просить вирок скасувати, а ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 149 КК України виправдати за відсутності в її діях події та складу кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_10 у поданій в інтересах ОСОБА_8 апеляції посилається на те, що ні в обвинувальному акті, а ні у вироку суду не вказано способу вчинення його підзахисним кримінальних правопорушень. Суд першої інстанції не дав оцінки показанням потерпілих з точки зору їх належності і допустимості. Зокрема, не врахував, що потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_19 давали неправдиві показання щодо даних, які характеризують їх як осіб, а також заперечували факт знайомства з працівником міліції капітаном ОСОБА_36 , який приймав у потерпілих заяви про вчинення злочинів При ознайомлені з матеріалами провадження стороною захисту було виявлено неналежне зберігання речових доказів (флеш карток) на що вказувалось у суді першої інстанції, однак суд першої інстанції доводів сторони захисту безпідставно до уваги не взяв та необґрунтовано поклав дані, що містились на флеш картках в основу обвинувального вироку. В ході судового розгляду було встановлено, що слідчий ОСОБА_39 фактично в один і той же час проводив дві окремі процесуальні дії, а саме 24.04.2014 року у м. Київ проводив доступ до речей і документів, а також надавав адвокату ОСОБА_9 матеріали досудового розслідування для ознайомлення. Однак вказані докази судом недопустимими також не визнані.

Вважає, що інформація на технічних носіях про одночасне візуальне спостереження за обвинуваченими та потерпілими зібрана всупереч вимогам Закону, оскільки після складання обвинувального акта про проведення такої слідчої дії прокурором чи слідчим його та його підзахисного як вимагає ст. 253 КПК України не повідомлялось.

Потерпіла ОСОБА_40 не була допитана в суді першої інстанції, а жодних інших доказів про вербування і переміщенні її за кордон для зайняття проституцією немає.

Просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати, а обвинуваченого виправдати.

Обвинувачена ОСОБА_7 у поданій апеляції вказує на те, що всі потерпілі були підіслані до них працівниками правоохоронних органів для провокації і підбурювання вчинення злочину. Потерпілі ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_21 та ОСОБА_38 самі їй телефонували та напрошувались на роботу, що підтверджується стенограмами телефонних розмов. В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_21 визнала, що провокувала її для того щоб було більше доказів.

Вказує, що завдання нею потерпілим моральної шкоди жодними доказами не підтверджується, оскільки останні самі звертались до неї з приводу роботи. Потерпілі ОСОБА_41 та ОСОБА_42 в суді під присягою давали неправдиві покази щодо знайомства з капітаном міліції ОСОБА_43 , а ОСОБА_42 також про те, що була потерпілою у аналогічній справі, проте суд цього не врахував і поклав неправдиві показання потерпілих в основу обвинувального вироку.

Також в апеляції ОСОБА_7 заперечує будь-яку участь свого чоловіка ОСОБА_8 в діяльності її законно зареєстрованої фірми Еко-клуб на території Республіки Польща. Вказує, що на її прохання він лише привозив її до м. Луцька.

Також вказує, що прослуховування телефонних розмов проводилось без відповідного дозволу, та сплановану щодо неї провокацію.

Просить вирок щодо неї скасувати та постановити новий вирок, яким за ч. 2 ст. 149 КК України її виправдати.

У поданій апеляції ОСОБА_8 також з обвинуваченням не погоджується та вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки щодо нього та дружини ОСОБА_7 міліцією була спланована провокація для вчинення ними злочину. Капітан міліції ОСОБА_44 і прокурор Косік, які і влаштували провокацію заздалегідь були знайомі з потерпілими ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , які міліцією були використані як джерело інформації. Потерпілі ОСОБА_45 та ОСОБА_46 також були частиною запланованого та проведеного міліцією експерименту.

Вважає, що судом було незаконно відмовлено у задоволенні його клопотання щодо витребування та приєднання до матеріалів справи техніко-криміналістичної експертизи щодо підробки документів працівниками міліції.

Вказує, що суд постановив вирок на основі незаконно здобутих матеріалів відеоспостереження, роздруківках телефонних розмов та матеріалах, які не були належним чином опечатані, тобто на основі недостовірної інформації та припущень.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та визнати його невинним у пред`явлено обвинуваченні.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які подані апеляції підтримали, просили вирок скасувати та постановити новий виправдувальний вирок, представника потерпілих ОСОБА_13 , який апеляції заперечив, прокурора, який апеляційні скарги також заперечив та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи дав їм правильну юридичну оцінку. Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфікував за ч. 2 ст. 149 КК України, як вербування, переміщення, вчинені з метою сексуальної експлуатації, з використанням обману та уразливого стану особи, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, особою, від якої потерпілий був у матеріальній залежності та щодо кількох осіб і така кваліфікація дій обвинувачених є правильною.

Винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинених кримінальних правопорушеннях повністю стверджується зібраними і перевіреними судом першої інстанції доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апелянтів про те, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а обвинувальний вирок побудований на неналежних і недопустимих доказах, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать встановленим у кримінальному провадженні обставинам.

Так, будучи допитаною в суді першої інстанції ОСОБА_7 пояснила, що на території Республіки Польща вона має законно зареєстровану фірму Еко-клуб, діяльність якої пов`язана зі здачею в оренду житла. Потерпілих ОСОБА_21 ОСОБА_33 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 не вербувала і до зайняття проституцією не примушувала, а лише здавала їм житло, де останні надавали клієнтам платні сексуальні послуги. Від потерпілих отримувала кошти у виді плати за погодинну оренду житла.

Стверджує, що ініціатором приїзду потерпілих до Польщі не була. Потерпілі самі їй телефонували, розпитували щодо умов роботи та плати за неї, просили прислати запрошення і гроші для вироблення віз для виїзду закордон.

В суді першої інстанції не заперечила того, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 за власні кошти забезпечили виготовлення запрошення та проїзної візи потерпілій ОСОБА_47 . Ствердила, що разом з чоловіком приїздили до м. Луцька, де зустрічались в барі Українські страви з ОСОБА_20 . На зустріч також прийшла ОСОБА_42 , проте, оскільки вона не мала закордонного паспорта, то їй запрошення не привезли. Після цього вона з чоловіком відвезли ОСОБА_20 до Республіки Польща, де остання займалася проституцією. Стверджує, що ОСОБА_41 мала телефон і постійно спілкувалась зі своєю подругою ОСОБА_19 , яка оформивши необхідні документи приїхала до них, де також займалась наданням сексуальних послуг.

Також ОСОБА_7 не заперечувала свого знайомства із ОСОБА_48 і підтвердила, що вона сама, в період визначений в обвинувальному акті час, приїжджала до в Республіку Польща та займалась наданням сексуальних послуг, сплачуючи їй кошти у виді орендної плати.

Щодо ОСОБА_21 , то обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що та сама передзвонила їй з приводу роботи, вона пояснила їй умови роботи. При цьому ОСОБА_21 попросили перерахувати кошти для оформлення документів. Після виготовлення останньою необхідних документів вона разом з чоловіком ОСОБА_8 приїхали в м. Луцьк, щоб перевезти ОСОБА_21 на територію Польщі, але при перетині кордону їх затримали працівники міліції.

Також не заперечує, що ОСОБА_22 також спілкувалась з нею по телефону щодо роботи в Республіці Польща. Вона їй пояснила умови роботи. На прохання ОСОБА_37 ( ОСОБА_38 ) вислала необхідні кошти для оформлення документів, але ОСОБА_49 до Польщі не приїхала.

Вказує, що її чоловік ОСОБА_8 не має жодного відношення до діяльності її фірми. Він лише оформляв потерпілим необхідні для виїзду до Республіки Польща документи. Підтвердила у суді, що разом з ОСОБА_8 на своєму автомобілі перевезли через держаний кордон України до Республікою Польща у м. Вроцлав ОСОБА_20 та намагався перевезти ОСОБА_21 .

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України також не визнав. Однак, в суді першої інстанції не заперечив, що разом з дружиною ОСОБА_7 власним автомобілем перевіз з України в Республіку Польща потерпілу ОСОБА_41 , яка орендувала належне їм житло, і разом з потерпілою ОСОБА_42 , яка пізніше приїхала самостійно, надавали платні сексуальні послуги. Також підтвердив, що раніше у них на таких же умовах перебувала потерпіла у справі ОСОБА_50 .

Також в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що прибутку від діяльності дружини він не отримував, а лише надавав їй допомогу у оформленні для потерпілих документів для виїзду до Республіки Польща, оскільки дружина не вміє писати польською мовою. Про умови співпраці потерпілих та його дружини йому нічого не відомо, проте підтвердив, що від свого імені надавав запрошення на роботу в Республіці Польща для ОСОБА_41 і ОСОБА_42 , а про всі умови оренди житла та роботи потерпілі спілкувалися з його дружиною.

Вважає, що кримінальна справа є сфабрикована працівниками міліції, оскільки потерпілі з України самі телефонували його дружині щодо роботи, а потерпілі ОСОБА_41 та ОСОБА_42 особисто знали слідчого ОСОБА_51 , який проводив у їх справі слідчі дії.

Однак, не зважаючи на не визнання ними своєї вини винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України за наведених у вироку обставин, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: протоколами заяв потерпілих про вчинене кримінальне правопорушення, в яких потерпілі вказали, що саме обвинувачені використовуючи обман та їх уразливий стан здійснили вербування та переміщення їх в Республіку Польща для сексуальної експлуатації; показаннями потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які в суді першої інстанції в повній мірі підтвердили вчинення обвинуваченими щодо них протиправних дій; приєднаними до матеріалів кримінального провадження письмовими документами, які свідчать, що на час вербування потерпілих і переміщення їх з України на територію Республіки Польща останні знаходились у стані скрутного матеріального становища та уразливого стану; приєднаними до матеріалів справи запрошеннями, які обвинувачений ОСОБА_8 надав потерпілим, відповідно до яких потерпілі при приїзді в Республіку Польща, мали працювати опікунами, хоча така робота останнім обвинуваченими надана не була, а потерпілі за вказівкою обвинувачених надавали платні сексуальні послуги; протоколами про результати спостереження за особою (річчю або місцем); протоколами про результати контролю за вчиненням злочину та іншими доказами на які послався у вироку суд першої інстанції та яким дав належну оцінку.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_20 пояснила, що наприкінці 2013 року у неї склалось важке матеріальне становище, а тому разом зі своєю знайомою ОСОБА_19 шукала роботу В мережі Інтернет знайшла оголошення від ОСОБА_7 про високооплачувану роботу у Республіці Польща. Від останньої дізналась, що робота полягає у наданні платних сексуальних послуг. Піддавшись переконанням ОСОБА_7 , яка обіцяла високі заробітки та достойні умови праці та проживання, не маючи засобів до існування, змушена була погодилась на таку роботу.

Але для виїзду закордон у неї не було візи, а у ОСОБА_19 і закордонного паспорта. ОСОБА_7 пообіцяла вислати гроші, які пізніше необхідно було відробити. Через тиждень часу на її ім`я від ОСОБА_52 прийшло запрошення на роботу. Після оформлення візи ОСОБА_7 разом з чоловіком приїхали до м. Луцька, де вона та ОСОБА_42 зустрілись з обвинуваченими в кафе і після уточнення умов праці вона поїхала з ними автомобілем до Республіки Польща.

В Польщі перебувала з 11 грудня 2013 року до середини лютого 2014 року. Весь цей час займалася проституцією під керівництвом обвинувачених, яким і віддавала половину зароблених грошей. При цьому, останні обмежували її щодо виходу в місто, графік роботи не відповідав тому, про що вони домовлялися, крім того її безпідставно штрафували, забирали значну частину отриманих коштів, таким чином її обманули щодо усіх умов роботи. Самостійно поїхати із Республіки Польща не могла, бо не мала грошей.

Потерпіла ОСОБА_22 в суді підтвердила, що на початку лютого 2014 року на її мобільний телефон зателефонувала незнайома жінка, яка представилась ОСОБА_7 та запитала чи не потрібна їй робота і, чи готова вона поїхати на заробітки в Польщу. Вона повідомила ОСОБА_7 , що проживає лише на соціальні виплати, а тому потребує додаткових грошей. В одній із розмов також зрозуміла, що у неї працює її знайома ОСОБА_20 .

Щодо роботи, то ОСОБА_7 пояснила, що вона полягає у наданні сексуальних послуг, описала хороші умови, заробіток на місяць мав складати не менше 5000 доларів США, проживання та харчування безкоштовне, а при необхідності можна буде відмовлятись від клієнтів, вказувала, що з поліцією проблем також не буде. В силу обставин, що склались, вона змушена була погодитись на такі умови роботи. Згодом ОСОБА_7 прислала запрошення на роботу та гроші в сумі 200 доларів США для виготовлення документів. В цей час в Україну повернулась її знайома ОСОБА_20 , яка розповіла, що запропоновані ОСОБА_7 умови роботи та розмір зарплати не відповідають раніше узгодженими з ОСОБА_7 домовленостями, необхідність проведення оплати за проживання, харчування, а також застосування обвинуваченими до працівниць значних штрафів, тощо. Зрозумівши, що ОСОБА_7 обманює, вона відмовилась їхати до неї на заробітки.

З показань потерпілої ОСОБА_21 встановлено, що на початку 2014 року її сім`я перебувала в тяжкому матеріальному становищі, а вона шукала роботу за кордоном. В телефонній розмові з ОСОБА_7 дізналась, що остання підшукує на території України жінок, які би на території Республіка Польща надавали платні сексуальні послуги. На цьому їхня телефонна розмова перервалась. Вона хотіла піти в міліцію і повідомити про цю розмову. Але працівники правоохоронних органів випередили її і самі передзвонили та повідомили, що запропоновані ОСОБА_7 умови роботи не відповідають дійсності і запропонували співпрацювати у затриманні ОСОБА_7 та її чоловіка, на що вона добровільно дала свою згоду. Після чого продовжила телефонні розмови з ОСОБА_7 , яка через систему Вестерн-Юніон вислала їй гроші на візу та документи. В березні 2014 року, ОСОБА_7 приїхала в Луцьк. Вони зустрілись в кафе, де остання підтвердила суть роботи надання сексуальних послуг в Польщі, пропонувала хороші умови роботи та високий заробіток. Вона погодилась на такі умови і на автомобілі Лічнерскі Кшиштофа разом з ОСОБА_7 поїхали до державного кордону, де останніх і було затримано.

Згідно показань потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 досліджених судом першої інстанції, інших доказів, які характеризують матеріальне становище сімей потерпілих встановлено, що усі потерпілі на моменті їх вербування перебували в уразливому матеріальному становищі і погодилися на запропоновану обвинуваченими роботу по наданні платних сексуальних послуг лише через відсутність постійної роботи, уразливий стан та тяжке матеріальне становище їх сімей.

Враховуючи зазначені обставини справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що згода потерпілих на зайняття проституцією була не добровільною, а вимушеною, зумовленою уразливим становищем внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, що істотно обмежувало їх у можливості вільного вибору роботи, а запропонована обвинуваченими робота не відповідала їх справжнім інтересам. Сукупність таких обставин була використана ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для впливу на волю вказаних осіб з метою їх сексуальної експлуатації.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження саме обвинувачена ОСОБА_7 за погодженням з ОСОБА_8 дала в Інтернеті оголошення про влаштування жінок на території РП на високооплачувані роботи, пропонували хороші умови та людське ставлення, чого в послідуючому дотримано не було.

Усі потерпілі будучи в уразливому стані та без достатніх засобів до проживання, шукаючи роботу змушені були телефонувати на повідомлення ОСОБА_7 про надання роботи та цікавились її умовами. Не здогадуючись про обман обвинувачених та дійсні умови роботи погоджувались на її виконання, що підтверджується стенограмами розмов між обвинуваченими і потерпілими.

Матеріалами кримінального провадження також встановлено, що в подальшому обвинувачені домовленостей щодо умов роботи та розміру грошової платні не виконували, до потерпілих застосовували різного виду штрафи, всупереч домовленостям проводили з потерпілих відрахування за проживання та харчування, тобто використовуючи обман, перемістили потерпілих з України та територію Республіки Польща для зайняття ними проституцією.

Тому твердження обвинуваченої ОСОБА_7 у своїй апеляції на те, що потерпілих ОСОБА_41 та ОСОБА_42 до надання платних сексуальних послуг не примушувала, а потерпілі виконували вказану роботу з власної волі, повністю спростовані наявними у справі доказами.

Та обставина, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діяли спільно за єдиним умислом направленим на отримання прибутку від сексуальної експлуатації потерпілих вказує і встановлений ними порядок підшуку та відбору потерпілих, які були приблизно однакового віку та перебували в уразливому стані, надання ними потерпілим попередньої грошової допомоги для оформлення документів на виїзд закордон, з метою їх подальшого закабалення, способів переміщення через державний кордон України, підготовленість обвинуваченими на території Республіки Польща спеціально пристосованої житлової площі для на надання потерпілими платних сексуальних послуг та спеціального житла для утримання потерпілих, встановлений чіткий порядок експлуатації потерпілих у сфері проституції.

Крім показань потерпілих, винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується і іншими матеріалами кримінального провадження, а саме:

Протоколами заяв потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , ОСОБА_30 про вербування та переміщення їх обвинуваченими в Республіку Польща з метою сексуальної експлуатації з використанням обману та уразливого стану ( т .1 а.с.3, 107, Т.3 а.с.3-4. ).

Факт переміщення обвинуваченими потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_30 з території України у Республіку Польща крім показань потерпілих та обвинувачених об`єктивно підтверджується витягами з бази даних щодо відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, (т. 1 а.с.169-172; т. 2 а.с.207; т .4 а.с.118-119, 121-125).

Намагання обвинувачених перемістити в Республіку Польща потерпілу ОСОБА_21 підтверджується протоколом огляду місця події від 14 березня 2014 року відповідно до якого в салоні автомобіля Тойота Ленд Крузер, реєстраційний номер НОМЕР_10 , що належав ОСОБА_8 перебували обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_21 . При огляді даного автомобіля також було виявлено та вилучено документи і предмети, зокрема, мобільні телефони із контактними номерами обвинувачених з наявною перепискою за допомогою СМС-повідомлень між абонентськими номерами обвинувачених та потерпілих (т. 2 а.с.2-6, 7-10).

Та обставина, що обвинувачені неодноразово спілкувались в телефонному режимі з потерпілими підтверджуються розшифровкою таких з`єднань ( т. 3 а.с. 219-247). Факт таких спілкувань не заперечувався у судовому засіданні і самими обвинуваченими.

Вербування обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_19 для виїзду в Республіку Польща для надання платних сексуальних послуг також стверджується приєднаним до справи протоколом про результати спостереження від 06 березня 2014 року на якому 11 грудня 2013 року зафіксована зустріч вказаних осіб ( т.3 а.с.265-267).

Вербування обвинуваченими потерпілої ОСОБА_21 підтверджується протоколом про результати спостереження за особою від 18 березня 2014 року на якому зафіксовано зустріч 14 березня 2014 року обвинувачених з потерпілою ОСОБА_21 та свідком ОСОБА_53 (т. 4 а.с.3-56; т. 4 а.с.57-58, 61-66).

Безпосередні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спрямовані на переміщення 14 березня 2014 року через державний кордон України до Республіки Польща потерпілої ОСОБА_21 стверджується протоколом про результати контролю за вчиненням злочину, від 18 березня 2014 року (Т.4 а.с.1-2)

Згідно ст. 1 Конвенції ООН про боротьбу з торгівлею людьми і експлуатацією проституції третіми особами від 2 грудня 1949 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, Сторони в цій Конвенції зобов`язуються накладати кару на кожного, хто зводить, умовляє, спокушає з метою проституції іншу особу, або експлуатує проституцію іншої особи, навіть за згодою цієї особи.

Відповідно до підпункту а) статті 3 Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї, що доповнює Конвенцію ООН проти транснаціональної організованої злочинності, прийнятого резолюцією 55/25 Генеральної Асамблеї від 15 листопада 2000 року, ратифікованого Україною 4 лютого 2004 року, торгівля людьми означає здійснювання з метою експлуатації вербування, перевезення, передачу, приховування або одержання людей шляхом загрози силою або її застосування або інших форм примусу, в тому числі і використання уразливого положення. Експлуатація означає експлуатацію проституції інших осіб або інші форми сексуальної експлуатації.

Згідно з підпунктом б) цієї статті згода жертви торгівлі людьми на заплановану експлуатацію, про яку йдеться в підпункті а), не береться до уваги, якщо було використано будь-який із заходів впливу, зазначених у підпункті а).

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 149 КК України, тобто як вербування, переміщення з метою експлуатації, з використанням обману та уразливого стану потерпілих, вчинених щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб та особою, від якої потерпілий був у матеріальній залежності.

Матеріалами кримінального провадження доведено, що саме обвинувачена ОСОБА_7 розмістила в мережі Інтернет оголошення про надання особам жіночої статті високооплачуваної роботи на території Республіки Польща. Цих обставин ОСОБА_7 не заперечувала на досудовому слідстві та у суді першої інстанції. Запорошення потерпілим на роботу надавав ОСОБА_8 , що вказує на узгодженість їх дій та спільність умислу.

Хоча обвинувачені в ході вербування потерпілих розповідали їм про характер роботи, однак розуміючи, що їх дії є протиправними і не відповідають вимогам закону, а також з метою унеможливлення забезпечення викриття своїх протиправних дій в запрошенні на роботу не вказували дійсний характер роботи на яку запрошували потерпілих, а вказували, що останні мали виконувати обов`язки опікунів. Ця обставина підтверджується приєднаними до матеріалів провадження запрошеннями, які обвинувачений ОСОБА_8 від свого імені надавав потерпілим ( т. 1 а.с. 28; 120; 192; т. 2 а.с. 212; 247 ).

В ході вербування потерпілих обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обіцяли останнім високу заробітну плату, безоплатне проживання, харчування та безперешкодний виїзд, чого в подальшому не виконали, чим вчинили обман потерпілих.

Та обставина, що обвинуваченні не дотримувались своїх домовленостей, тобто вчинили обманні дії свідчить і те, що потерпілі при першій нагоді кидали запропоновану роботу і повертались в Україну.

Тому доводи обвинувачених та їх захисників, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обманних дій щодо потерпілих не вчиняли є безпідставними і повністю спростовані сукупністю наведений у вироку доказів.

З показань потерпілих та матеріалів кримінального провадження також встановлено, що усі потерпілі на час їх вербування в силу особистих, сімейних та матеріальних обставин перебували в уразливому стані у зв`язку з чим і погодились на характер запропонованої роботи.

За змістом ст. 149 КК України під уразливим станом слід розуміти збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, який позбавляє особу за своєю волею приймати самостійні рішення. Уразливим стан особи слід визнавати в усіх випадках, коли за обставин справи її згода на вербування, переміщення, була вимушеною і не відповідала її справжнім інтересам.

Саме в такому стані на час вербування перебували усі потерпілі, що об`єктивно підтверджується наведеними у вироку доказами.

При цьому, факт використання скрутного становища потерпілих, про який ОСОБА_7 начебто не знала, на що посилається її адвокат ОСОБА_9 , підтверджується показаннями потерпілих, які в суді ствердили, що при першій розмові по телефону з ОСОБА_7 повідомляли її свій матеріальний та сімейний стан, а саме відсутність роботи та постійних заробітків, непогашені кредити, наявність на утриманні дітей. Скрутне матеріальне становище та уразливий стан потерпілих підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом огляду помешкань потерпілих, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких, у всіх потерпілих, крім ОСОБА_19 , будь-яке майно відсутня. Про відсутність у потерпілих у даний період доходів підтверджується і довідками Луцької ОДПІ.

Факт вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, крім показань потерпілих, підтверджується і показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечив, що саме він та від свого імені надавав потерпілим запрошення на роботу, своїм власним автотранспортом перевозив їх через кордон, знав чим насправді вони займаються.

В ході проведення досудового слідства та у суді першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили факт здачі потерпілим в оренду належного їм житла, де останні надавали платні сексуальні послуги від чого обвинувачені мали матеріальну вигоду.

Відповідно до статті 2 Конвенції ООН Про боротьбу з торгівлею людьми і експлуатацією проституції третіми особами від 2 грудня 1949 року кримінальному покаранню підлягає кожна особа, яка здає в оренду або орендує будинок або інше місце знаючи, що вони будуть використані з метою проституції третіми особами.

В обвинувальному акті та вироку суду вказані час, місце, мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень та інші дані, які характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочинів, інші обставини правопорушень та їх правова кваліфікація.

Тому посилання захисника ОСОБА_10 в апеляції про не наведення судом першої інстанції у вироку способу вчинення ОСОБА_8 злочину, форми вини та мотиву його вчинення не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Органом досудового розслідування усі оперативно-технічні заходи, а саме спостереження за обвинуваченими та потерпілими, прослуховування телефонних розмов, контроль за вчиненням злочину проводились на підставі оперативно-розшукової справи та ухвал Апеляційного суду Волинської області, що стверджується протоколами слідчих та процесуальних дій ( т. 3 ас. 264; т. 4 а.с. 3-56 ), а також письмовим повідомленням Апеляційного суду Волинської області від 30.03.2015 року про надання судом дозволу на проведення оперативно-технічних заходів щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Тому зібрані в ході таких заходів докази є належними і допустимими і їх правильно суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку.

Суд першої інстанції по епізоду потерпілої ОСОБА_54 на показання потерпілої ОСОБА_54 , які вона дала на досудовому слідстві, не посилався, а винуватість обвинувачених підтвердив рядом інших доказів, а саме показаннями самої ОСОБА_7 , які вона дала в суді першої інстанції та в яких підтвердила, що у вказаний в обвинувальному акті період ОСОБА_55 працювала у неї надаючи платні сексуальні послуги за які вона отримувала частину прибутку, доказами, які стверджують уразливий стан потерпілої та виданою обвинуваченою ОСОБА_7 угодою на працевлаштування потерпілої ( т. 2 а.с.219-223; 231, 233; 235-236). Тому посилання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що в основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладені показання потерпілої ОСОБА_54 , яка в суді не допитувалась не відповідають дійсності.

Показання потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_19 на досудовому слідстві та у суді першої інстанції щодо обставин вчинення обвинуваченими злочинів є логічними, послідовними і такими, що узгоджуються між собою та іншими доказами у справі. Потерпіла ОСОБА_19 в суді не заперечувала свого знайомства з ОСОБА_56 , оскільки виконувала у нього домашню роботу, однак, що він працює в прокуратурі не знала. Останні також не заперечували свого знайомства з ОСОБА_57 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_58 підтвердив, що працює в правоохоронних органах, а з потерпілими ОСОБА_19 та ОСОБА_20 перебуває у дружніх стосунках, де працює їх не повідомляв. Пояснив, що у даному кримінальному провадженні проводив відповідні оперативні заходи в рамках оперетавно-розшукової справи, про що не повідомляв ні ОСОБА_19 , а ні ОСОБА_20 .

Потерпіла ОСОБА_21 в суді першої інстанції пояснила, що на добровільній основі співпрацювала з працівниками міліції по викритті злочинної діяльності обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Жодних достовірних та об`єктивних доказів, які би вказували на фальсифікацію потерпілими, працівниками міліції та працівниками прокуратури вказаної кримінальної справи в матеріалах справи немає. Таких доказів обвинувачені та їх захисники не надали і суду апеляційної інстанції.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що затримання ОСОБА_8 було здійснено 14 березня 2014 року. Дана процесуальна дія була проведена з участю перекладача ОСОБА_59 . Жодних зауважень до проведеної дії ОСОБА_8 не мав, що стверджується відповідним протоколом ( т. 1 а.с. 31-35). Того ж дня підозрюваному ОСОБА_8 було призначено захисника ( т. 1 а.с. 60) і в подальшому допит підозрюваного проводився в присутності захисника і перекладача ( т. 2 а.с. 67; т. 2 а.с. 252; т. 4 а.с. 74-76 ).

Підозрювана ОСОБА_7 під час затримання 14 березня 2014 року та допиту у якості підозрюваної 14 березня 2014 року та 19 березня 2014 року від послуг перекладача відмовилась, що стверджується відповідними протоколами ( т. 2 а.с. 106, 254 ). Про залучення перекладача заявила клопотання 08 травня 2014 року і її клопотання було задоволено про що свідчить постанова слідчого від 08 травня 2014 року ( т. 4 а.с. 174 ). В подальшому усі процесуальні та слідчі дії з ОСОБА_7 проводились з участю захисника та перекладача, що стверджується матеріалами кримінального провадження і не заперечується самою обвинуваченою.

Свідок ОСОБА_60 , яка була залучена перекладачем також пояснила, що труднощів у спілкуванні зі слідчим у ОСОБА_7 не виникало. Тому посилання обвинувачених та їх захисників про порушення їх права на захист через несвоєчасне залучення перекладача не відповідають фактичним обставинам справи, а тому до уваги не приймаються.

Суд першої інстанції свій вирок обвинуваченому ОСОБА_8 вручив у перекладі на польську мову, а обвинуваченій ОСОБА_7 на російській мові. В ході провадження досудового слідства за клопотанням обвинувачених процесуальні документи вручались їм на мові якою вони володіють, а тому посилання обвинувачених та їх захисників про порушення їх права на захист не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому не заслуговують на увагу.

Посилання адвоката ОСОБА_10 у своїй апеляції на те, що інформація на технічних носіях про одночасне візуальне спостереження за обвинуваченими та потерпілими зібрана всупереч вимогам Закону, оскільки у відповідності до ст. 253 КПК він та його підзахисний - ОСОБА_8 у встановлений законом строк не були повідомлені про проведення такої процесуальної дії також не є підставою для визнання цих доказів недостовірними і скасування вироку та виправдання обвинувачених, оскільки ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 після закінчення досудового розслідування знайомились з матеріалами кримінального провадження, що стверджується протоколами про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 4 а.с. 335,337,339,342,349 ). Про це в суді ствердив також слідчий ОСОБА_35 (т. 4 а.с. 347-358).

Спричинення потерпілим злочином моральної шкоди стверджується як показаннями потерпілих так і висновками лікарів медико-реабілітаційного центра міжнародної організації з міграції, які обстежували потерпілих (т.6 а.с. 120-140). Суд першої інстанції у вироку зазначив у чому конкретно виразилась завдана потерпілим моральна шкода та відповідно до вимог ст. 167 ЦК України визначив її розмір, щодо кожної з потерпілих. Тому посилання обвинуваченої ОСОБА_7 про відсутність у справі доказів, які би вказували на спричинення потерпілим моральної шкоди є також необґрунтованими.

Кримінальне провадження суд першої інстанції розглянув у відповідності до вимог ст. 337 КПК України, тобто у межах висунутого обвинуваченим обвинувачення. Тому відмова суду у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про витребування і приєднання до матеріалів провадження висновку техніко-криміналістичної експертизи проведеного в іншому провадженні жодним чином не впливає на правову кваліфікацію дій обвинувачених і доведеність чи спростування їх вини, а також істотно не порушує їх прав.

Обвинувачені у суді першої інстанції не заперечили факту зустрічі 06.03.2014 року м. Луцьку в кафе Українські страви з потерпілими ОСОБА_20 та ОСОБА_19 . На підставі ухвали Апеляційного суду Волинської області від 10.12.2013 року дана зустріч зафіксована та технічні носії ( флеш картки), які оглянуті і приєднані до матеріалів провадження.

За результатами вказаної процесуальної дії складений протокол ( т. 3 а.с.264-267). Обвинувачені у суді першої інстанції не заперечували такої зустрічі. Вказані флеш картки визнанні речовими доказами і приєднані до справи ( т. 4 а.с. 68-69). При перегляді шлеш-карток в суді першої інстанції обвинувачені також не заперечували такої зустрічі з потерпілими. Самі флеш-карки знаходяться у цілісному стані. Будь-яких доказів, які би вказували, що флеш-картки змонтовані у матеріалах провадження немає. Таких доказів обвинувачені та їх захисники не надали і суду, а тому посилання обвинувачених і їх захисників про монтаж флеш-карток є лиш їх припущенням.

Суд першої інстанції зібрані у справі докази оцінив в їх сукупності, а кожен доказ окремо оцінив з точки зору належності, допустимості та достовірності, та прийшов до висновку, що сукупність зібраних доказів в достатній мірі підтверджує винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України, тобто у вербуванні, переміщенні, з метою сексуальної експлуатації, з використанням обману та уразливого стану потерпілих, щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Такі висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності до вимог КПК України, належним чином умотивовані і є правильні.

Відповідно до ст. 65 КК України призначаючи покарання суд має враховувати суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При призначені обвинуваченим покарання вказаних вимог закону суд першої інстанції також дотримався.

Призначаючи покарання врахував, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких.

Обтяжуючих покарання обставин суд не знайшов. До пом`якшуючих покарання обставин щодо ОСОБА_8 відніс те, що на утриманні він має одну неповнолітню доньку та двох дорослих дітей інвалідів з народження, матір пенсійного віку, а щодо обвинуваченої ОСОБА_7 те, що вона має неповнолітню дитину.

По відношенню до обвинувачених суд також врахував, що вони вчинили кримінальні правопорушення, які становлять підвищену суспільну небезпечність, тривалий час їх протиправної діяльності, кількість епізодів злочинної діяльності, суб`єктивне ставлення обвинувачених до вчиненого, які вини не визнали, думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні.

З урахуванням наведеного прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише у місцях позбавлення волі, а враховуючи наявність пом`якшуючих обставин та їх сімейний стан призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 149 КК України.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції є умотивованим.

Підстав для його скасування з обставин, наведених у апеляціях, або зміни вироку із застосуванням ст. 69 чи 75 КК України, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4