АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
11-559/07 Головуючий
286 ч. 1 ДОБРИДНЮК
України Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня
2007 р. Колегія
суддів судової палати
в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого ЩЕПОТКІНОЇ В.В.

суддів НЕДІЛЬКА М.
І., ЛІТВІНЦЕВА В.М.

за участю
прокурора ДЕМИДЕНКО С. А.

розглянувши
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 та апеляцією представника
цивільного відповідача на вирок Лисянського районного суду Черкаської області
від 24 квітня 2007 року, яким

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимий, -

засуджений за ч.
11 ст.
286 КК України на 2 роки обмеження волі.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1.3вільнений від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. На
підставі ст. 76 КК України на засудженого покладені
обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи.

Судом
задоволений частково позов ОСОБА_2 та стягнуто з Лисянської селищної Ради як
власника джерела підвищеної небезпеки на користь ОСОБА_2 41026, 91 грн. в
рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Судом
частково задоволений цивільний позов ОСОБА_3. і стягнуто з Лисянської селищної
Ради на його користь 754, 53 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та
3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1.3асуджений
за те, що він 16 вересня 2004 року об 11
годині в смт. Лисянка Черкаської
області, керуючи автомобілем
ВАЗ-21093, державний номер НОМЕР_1, який належить Лисянській селищній раді, рухаючись по правому узбіччю автодороги Р-30
«Фастів-Звенигородка» 132 км, яка
розділена вузькою суцільною лінією, в
напрямку м. Звенигородка Черкаської
області, в світлу пору доби, в порушення п. 1.1 розділу 34 Правил
дорожнього руху України, не забезпечивши
безпеки дорожнього руху та не впевнившись в безпеці зміни напрямку руху, в порушення п. п. 1.5, 10.1,
10.4 Правил дорожнього руху України,
почав розворот ліворуч в місці,
де до проїжджої частини примикає польова дорога праворуч по напрямку
його руху, в результаті чого перетнув
розділову смугу та допустив

2

зіткнення
з автомобілем «Альфа-Ромео», державний
номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3,
який рухався по правій частині автодороги
Р-30 «Фастів-Звенигородка» 132 км
в напрямку центру смт. Лисянка
Черкаської області. ВА результаті зіткнення ОСОБА_3. отримав тілесні ушкодження
у вигляді струсу головного мозку,
ускладненого пост травматичним церебральним арахноїдитом(запалення
м'яких мозкових оболонок), забійної рани
лобної області зліва, багато чисельних
ссадин голови та лівої біля вушної області,
які відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою довго
тривалості розладу здоров'я.

В
апеляції засуджений ОСОБА_1. порушує питання про скасування вироку суду і
направлення справи на додаткове розслідування,
мотивуючи тим, що вирок суду щодо
нього не відповідає фактичним обставинам справи, попереднє та судове слідство проведено
однобічно та неповно, невірно
встановлена ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_3.

На думку
апелянта тілесні ушкодження, які були
заподіяні потерпілому ОСОБА_3 внаслідок ДТП відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень, а не середньої тяжкості.

Крім
того апелянт вважає, що в діях водія
автомобіля «Альфа-Ромео» ОСОБА_3. також мали порушення ПДР, і саме вони привели до вказаних у вироку
наслідків.

Цивільний
відповідач - Лисянська селищна рада в особі її голови ОСОБА_4. в своїй апеляції
оспорює вирок суду в частині вирішення цивільних позовів. Апелянт вважає , що суд 1 інстанції невірно вирішив цивільні
позови та стягнув суми збитків з селищної ради,
мотивуючи тим, що засуджений
ОСОБА_1. не є працівником селищної ради,
а в день ДТП самовільно використав автомобіль не в службових цілях і без
належного оформлення подорожнього листа на автомобіль, а тому Лисянська селищна рада не повинна
нести матеріальну відповідальність.

Заслухавши
суддю-доповідача, думку прокурора про
законність вироку суду, вивчивши доводи
апеляцій та матеріали справи, колегія
суддів судової палати вважає, що
апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок
суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який він засуджений, ґрунтується на доказах, які всебічно та повно досліджені судом і
отримали його вірну оцінку, а саме:

· показах
самого засудженого ОСОБА_1 в суді про те,
що він працював директором КП Благоустрій. 16.09.2004 року він, службовим автомобілем ВАЗ-21093, д. н. НОМЕР_1, який належить Лисянській селищній раді, разом з ОСОБА_9, виїхали на об'єкт, щоб встановити знаки безпеки руху по вулиці
Звенигородській в смт. Лисянка. Близько
11 години вони під'їхали до техніки, що
працювала. Він вийшов з автомобіля,
підійшов до працюючих, поговорив
з трактористами і заборонив їм грузити ліс до тих пір, поки не буде встановлено знаків безпеки руху.
Після розмови він сів в автомобіль і здійснив розворот. Він мав намір
розвернутися та поставити автомобіль на в зворотному напрямку. Коли наблизився
до осьової лінії, то подивився на
зустрічний напрямок і раптово побачив,
що до нього наближається автомобіль «Альфа-Ромео» і в цей час відбулося
зіткнення. Видимість, коли він почав
здійснювати розворот, була близько 150
метрів. Розмітка була позначена суцільною лінією, він знав,
що таку лінію не можна пересікати. Коли він побачив зустрічний
автомобіль, то передні колеса його
автомобіля знаходилися на осьовій лінії,
він розгубився і зупинив свій автомобіль і в цей час відбулося
зіткнення;

показах
потерпілого ОСОБА_3. про те, що 16
вересня 2004 року він рухався на своєму автомобілі «Альфа-Ромео» по дорозі
Фастів-Звенигородка зі швидкістю 60 км на годину. Коли до знаку на білому фоні
залишалося приблизно 150 метрів, він
побачив автомобіль, який стояв на
узбіччі. Він продовжував рухатися і раптово автомобіль ВАЗ почав здійснювати
розворот. Коли автомобіль ВАЗ почав розвертатися, до нього залишалося 40-50 метрів, тому він не зміг нічого зробити, щоб уникнути зіткнення. Після зіткнення він
на мить втратив свідомість;

з

- показах свідків ОСОБА_5 ОСОБА_6.,
ОСОБА_7 про те, що зіткнення

автомобілів сталося на полосі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3. за
осьовою

лінією. На місці події знайшли розкидані відбиті деталі автомобілів, сліди мастила, сліди

юзу. Відстань від бугорка до місця пригоди була метрів 50-70, видимість була обмежена, там

була суцільна смуга, це був кінець
підйому, робити розворот і обгін там
категорично

забороняється;

- даних протоколу огляду місця
події, які об'єктивно підтверджують
покази

потерпілого та свідків про місце дорожньо-транспортної пригоди та наявність
дорожньої

розмітки(т. 1 а. с. 6-11);

- даних
довідки Лисянського райавтодору про те,
що станом на 16.09.2004 року на покритті автодороги Р-30
«Київ-Звенигородка» 132 км (150 метрів від знаку «Лисянка» в місці ДТП мала
місце суцільна дорожня розмітка 1.1 і подовжній ухил ділянки дороги в цьому
місці 7%( а. с. 140, 142 т. 1);

- даних висновку судово-інженерно-технічної
експертизи про те, що в момент

зіткнення ліва сторона автомобіля «Альфа» знаходилась праворуч від лінії
дорожньої

розмітки 1.1, на відстані близько
1.1 м відносно напрямку руху автомобіля,
автомобілі

рухалися у поперечних напрямках, автомобіль
«Альфа-Ромео» - паралельно повздовжньої

вісі проїжджої частини, автомобіль
ВАЗ-21093 - поперек. Водій автомобіля ВАЗ-21093

повинен був, перед виконанням
маневру розвороту, впевнитися в безпеці
зміни напрямку

руху і дати дорогу автомобілю «Альфа»,
який наближався до смуги руху його автомобіля.

Технічну можливість уникнути зіткнення автомобілів мав водій автомобіля
ВАЗ-21093.

Водій автомобіля «Альфа» технічної можливості уникнути зіткнення
автомобілів не мав з

моменту виїзду автомобіля ВАЗ-21093 з узбіччя на проїзну частину. Дії водія
автомобіля

ВАЗ-21093 суперечили вимогам п. п. 10.1,
10.4 Правил дорожнього руху України. В діях

водія автомобіля «Альфа-Ромео» суперечностей вимогам Правил дорожнього руху
України,

які б сприяли наступу подій даної пригоди не вбачається.

З таких
підстав суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про порушення
Правил дорожнього руху, які потягли
заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 та пошкодження автомобілів, саме засудженим ОСОБА_1.

Доводи
засудженого про неповноту та однобічність дослідження доказів в суді є
безпідставними і суперечать фактичним обставинам по справі.

Суд
першої інстанції ретельно перевіряв і доводи підсуднього ОСОБА_1 про те, що в результаті ДТП потерпілий
ОСОБА_3. отримав легкі тілесні пошкодження,
які потягли короткочасний розлад здоров'я, а не тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Так, на другий день після ДТП потерпілий
ОСОБА_3. був оглянутий судово-медичним експертом, і останнім було встановлено, що у ОСОБА_3 має місце пошкодження у вигляді
рани лобної ділянки зліва, багато
чисельних саден волосяної частини голови та лівої біля вушної області, які відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень(т. 1 а. с. 27).

У
зв'язку з даними пошкодженнями потерпілий знаходився на лікуванні з 17.09.04 по
28.09.2004 року в травматологічному відділенні Ватутінської міськлікарні, а з 22.12.04 по 03.01.2005 року в зв'язку з
ускладненням - в неврологічному відділенні цієї лікарні.

В ході
лікування йому був встановлений діагноз: струс головного мозку, який ускладнився посттравматичним
церебральним арахноїдитом(запалення м'яких мозкових оболонок), забійна рана лобної області зліва, багато чисельні садна голови і лівої
біля-ушної області(а. с 30-31, 33).

Після
даного лікування було проведено судово-медичне дослідження потерпілого ОСОБА_3.
та судово-медична експертиза, згідно
якої тілесні ушкодження ОСОБА_3. віднесенні до категорії середньої тяжкості за
ознакою довго тривалості розладу здоров'я. Крім того в висновку експерта
зазначено, що ускладнення здоров'я
ОСОБА_3 у вигляді пост­травматичного церебрального арахноїдита є наслідком
черепно-мозкової травми, яка мала місце
16.09.04(т. 1 а. с. 30-31, 51,
164-165).

Таким чином, суд зробив вірний висновок про
наявність в діях ОСОБА_1
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України.

Покарання
засудженому призначено відповідно до вимог
ст. 65 КК України. Доводи
апелянта про істотні порушення органами слідства та судом його процесуальних
прав є необгрунтованими. Істотний порушень КПК України, які тягнуть скасування вироку суду по справі
не вбачається.

Суд вірно
вирішив і цивільні позови по справі.

Доводи
апеляції цивільного відповідача про те,
що ОСОБА_1 самовільно використав автомобіль селищної ради, а тому селищна рада не повинна нести цивільну
відповідальність, також були предметом
дослідження суду, і є необгрунтованими.

Відповідно
до вимог ст. 1187 ЦК
України обов'язок відшкодувати шкоду джерелом підвищеної небезпеки
покладається на власника джерела. Автомобіль ВАЗ-21093 д. н. НОМЕР_1, яким керував на час ДТП ОСОБА_1., належить Лисянській селищній раді(т. 1 а.
с. 74,
227), тому вона визнана цільним
відповідачем.

Згідно
рішення Лисянської селищної ради від 1.07.2004 року дозвіл на керування
службовим автомобілем ВАЗ-21093 д. н. НОМЕР_1 селищної
ради був наданий директору КП «Благоустрій» ОСОБА_1у О.П.(а. с 24).

За таких
підстав суд першої інстанції визнав доводи представника цивільного відповідача
про самовільне використання ОСОБА_1.
даного автомобіля безпідставним, і
обґрунтовано стягнув з селищної ради на користь власника пошкодженого внаслідок
ДТП автомобіля
«Альфа-Ромео» ОСОБА_2 матеріальну
шкоду та на користь потерпілого ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду, пов'язану з витратами на лікування.

Вказані
особи в ході досудового слідства були визнані цивільними позивачами і
пред'явили позовні вимоги, які
ґрунтуються на доказах, досліджені судом
і отримали його оцінку у вироку(т. 1 а. с.
162-175).

Підстав
для скасування вироку суду в частині вирішення цивільних позовів по справі не
вбачається.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи засуджений ОСОБА_1. має на
утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Тому на підставі п. «б»
ст. 1 закону України від
19.04.2007 року, який набув чинності
9.06.2007 року, він може бути звільнений
від призначеного покарання.

Але, оскільки засуджений ОСОБА_1. в судове
засідання апеляційного суду не з'явився,
документ про наявність у нього дитини суду не надав, згоди на застосування амністії суду не
дав, то апеляційний суд вважає
необхідним запропонувати суду 1 інстанції вирішити питання про звільнення
засудженого ОСОБА_1 від покарання в порядку
ст. ст. 409-411 КПК України.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати апеляційного
суду, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Лисянського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2007 року відносно
ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції
засудженого ОСОБА_1 та представника цивільного відповідача - без задоволення.

Запропонувати
суду 1 інстанції в порядку ст. ст. /409-411 КПК України вирішити питання
про звільнення засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання.

В.В.
Щепоткіна