Справа № 159/7639/14-к
Провадження № 1-кп/159/23/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 02 лютого 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 420 140 301 100 000 43 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, гр. України, з базовою загальною середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше притягався до кримінальної відповідальності, а саме: 16.06.14 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області за ч. І ст. 164 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт,

у вчинені злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 389 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи засудженим 16.06.14 р. Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 год. громадських робіт, будучи ознайомленим 18.08.14 р. з порядком та умовами відбуття покарання у вигляді громадських робіт і з постановою про встановлення днів явки до КВІ та отримавши направлення на відбування покарання до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., до відбування якого повинен був приступити з 19.08.14 р., до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. не з`явився. В період з 19.08.14 р. по 18.09.14 р. до відбування покарання не приступив та на реєстрацію до КВІ жодного разу не з`явився, тому 18.09.14 р. до нього, відповідно до ч. І ст. 40 КВК України було застосовано застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності; повторно роз`яснено умови та порядок відбування покарання після чого повторно видано направлення до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. до відбування якого він повинен був приступити з 19.09.14 р.. Обвинувачений до відбування покарання в Ковельському МВ У МВС України у Волинській обл. приступив лише з 22.09.14 р.. Щомісячно, будучи ознайомленим з графіком відбування покарання, обвинувачний допускав наступні порушення, а саме: в жовтні 2014 р. відбув 12 год. громадських робіт з визначених графіком 56 год.; був відсутнім на громадських роботах без поважних причин 06.10.14 р., 10.10.14 р., 13.10.14 р., 15.10.14 р., 17.10.14 р., 20.10.14 р., 22.10.14 р., 24.10.14 р., 27.10.14 р., 29.10.14 р., 31.10.14 р., тобто, був відсутній 13 днів протягом місяця; в листопаді 2014 р. обвинувачений відбув 36 год. громадських робіт з визначених графіком 52 год., був відсутнім на громадських роботах без поважних причин 14.11.14 р., 17.11.14 р. - 19.11.14 р., тобто, 4 дні. Крім цього, обвинувачний не з`явився для відбуття громадських робіт в період з 01.11.14 р. по 11.11.14 р., у зв`язку з чим графік на початку місяця скласти було не можливо. Крім цього, будучи ознайомленим 18.08.14 р. з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію до КВІ, згідно якої повинен був з`являтись на реєстрацію 1 та 3 вівторка кожного місяця, жодного разу своєчасно та добровільно на реєстрацію до КВІ не з`являвся, систематично не виходив на громадські роботи без поважних причин. Таким чином, ОСОБА_3 не виконував встановлені обов`язки, порушував порядок та умови відбуття покарання, не виходив більше 2 разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

Своїми вищезазначеними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, тобто, ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до даного виду покарання.

22.12.14 р. між прокурором та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, зобовязався сприяти розслідуванню кримінального правопорушення у зясуванні всіх обставин його вчинення. Сторони узгодили покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк 2 місяці.

В судовому засіданні прокурор просить затвердити угоду.

Обвинуваченй підтримує таке клопотання прокурора, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим у повному обсязі, вид покарання, що буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь - який момент після повідомлення особі про підозру.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, що буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.

З пояснень обвинуваченого вбачається, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений погодився на призначення узгодженого покарання.

Умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, з врахуванням того, що умова, зазначена у п. п. б п. 2 угоди, стосується зобовязання обвинуваченого сприяти розслідуванню кримінального правопорушення у зясуванні всіх обставин його вчинення за станом на дату укладення вказаної угоди та з врахуванням обсягу прав обвинуваченого, що передбачені КПК України, Конституцією України.

З урахуванням наведеного, суд вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, з врахуванням того, що згідно із довідкою № 280 від 22.01.15 р., виданою КВІ, обвинувачений за станом на 12.12.14 р. відбув громадські роботи.

Підстав для застосування ст. ст. 71, 72 КК України, немає і доцільно призначити покарання у виді арешту на строк 2 місяців.

Крім того, за змістом угоди, обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Прокурор не клопоче про обрання обвинуваченому до вступу вироку у законну силу будь - якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 368, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 420 140 301 100 000 43, укладену між прокурором Ковельської міжрайонної прокуратури Волинської області ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, призначивши покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1