Справа №487/7747/13-к 26.12.2013 06.12.2013 26.12.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Апеляційний суд Миколаївської
головуючого судді
суддів:
Царюка В.В., Семенчука О.В.
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали кримінального
провадження, зареєстрованого в ЄРДР за
обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2013 року, яким
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,
уродженця с. Березанка Миколаївської
області, проживаючого за адресою:
- визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України
судового розпорядника
Обвинуваченим ОСОБА_1 подано
апеляційну скаргу на вирок Заводського
районного суду м. Миколаєва від 30
жовтня 2013 року в який він просить
змінити вирок та призначити йому
покарання у виді штрафу. Зазначає, що
призначене йому покарання не
відповідає тяжкості вчиненого ним
злочину та його особі.
________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/394/13
Головуючий у 1-й інстанції: Павлова Ж.П.
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
Доповідач апеляційної інстанції:
Вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України та
призначено покарання у виді 1 року
обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на 1
рік, із застосуванням ст.76 КК України,
зобов'язавши його не змінювати своє
місце проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції, не
виїжджати за межі України на постійне
місце проживання.

В апеляційній скарзі обвинувачений
ОСОБА_1 посилається на те, що суд при
призначені покарання не в повній мірі
врахував те, що він свою вину визнав,
щиро розкаявся у вчиненому, в суді
надав правдиві показання, вчинений
злочин відноситься до категорії
невеликої тяжкості, раніше не судимий,
на його утримані знаходяться двоє
неповнолітніх дітей, та він офіційно
працевлаштований.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.07.2013 року о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_1,
знаходячись в квартирі АДРЕСА_1, під час
сварки штовхнув рукою ОСОБА_5, від чого
остання вдарилась головою об стіну в
кімнаті, після чого він продовжив
наносити їй удари руками і ногами по
голові та тулубу.

В результаті зазначених дій ОСОБА_1
спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у
вигляді закритої черепно-мозкової
травми зі струсом головного мозку,
синців правої нижньої кінцівки та в
лобно-скроневій області зліва, що
відповідно до висновку експерта
відносяться до категорії тілесних
ушкоджень легкого ступеня тяжкості,
які спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
обвинуваченого ОСОБА_1 та його
захисника на підтримку апеляційної
скарги, думку прокурора, який вважав
вирок законним та обґрунтованим і
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
перевіривши матеріали кримінального
провадження та обговоривши доводи
апеляційної скарги в її межах,
апеляційний суд вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо
доведеності вини обвинуваченого
ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за якій його
засуджено, є обґрунтованими і
апелянтом не заперечуються, як і не
заперечується кваліфікація його дій за
ч.2 ст.125 КК України.

Що стосується покарання, то воно
призначено обвинуваченому ОСОБА_1
відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК
України з урахуванням ступеню тяжкості
вчиненого злочину, який відноситься до
категорії злочинів невеликої тяжкості,
даних про особу винного, який
характеризується посередньо, раніше не
судимий, працює, має на утримані двох
неповнолітніх дітей, а також
пом'якшуючу покарання обставину - щире
каяття у вчиненому.

Врахувавши зазначені обставини в їх
сукупності, в тому числі й ті, на які
вказує апелянт, суд призначив ОСОБА_1
покарання в межах, передбачених
санкцією ч.2 ст.125 КК України та зробив
обґрунтований висновок про можливість
застосування до ОСОБА_1 положень ст.75 КК
України і звільнення його від
відбування покарання з випробуванням
строком на 1 рік, з покладенням певних
обов'язків, передбачених ст.76 КК
України.

Суд першої інстанції належним чином
вмотивував вирок та призначив ОСОБА_1
відповідне і справедливе покарання,
зробивши обґрунтований висновок про
те, що його виправлення можливе без
ізоляції від суспільства, а тому доводи
обвинуваченого про те, що призначене
покарання не відповідає тяжкості
вчиненого злочину та його особі, є
безпідставними.

Що стосується вимог апелянта про зміну
вироку й призначення йому покарання у
виді штрафу, то вони не можуть бути
задоволені.

Зміна покарання у виді обмеження волі
із звільненням від його відбування з
випробуванням на підставі ст.75 КК
України, на покарання у виді штрафу
неможливе, оскільки хоча таке
покарання і більш м'яке, однак його
необхідно буде відбувати реально, що по
суті погіршує становище
обвинуваченого.

Однак, відповідно до вимог ч.1 ст. 421 КПК
України обвинувальний вирок,
ухвалений судом першої інстанції, може
бути скасовано у зв'язку з необхідністю
застосувати закон про більш тяжке
кримінальне правопорушення чи
суворіше покарання, скасувати
неправильне звільнення обвинуваченого
від відбування покарання, збільшити
суми, які підлягають стягненню, або в
інших випадках, коли це погіршує
становище обвинуваченого, лише у разі,
якщо з цих підстав апеляційну скаргу
подали прокурор, потерпілий чи його
представник.

За таких обставин, апеляційний суд не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_1 і
призначення йому покарання у виді
штрафу.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
вирок Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2013 року у
відношенні ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня її
проголошення.

Головуючий

Судді: