У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого
- судді

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Кліменко
М.Р. і Глоса Л.Ф.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 14 серпня 2007 року кримінальну справу за касаційною
скаргою представника цивільного відповідача ТОВ “Арсенал - Центр” Лисюка М.О.
на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 9 серпня 2006 року та на ухвалу
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Київської області від
25 жовтня 2006 року.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

- за ч.2 ст.286 КК України на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком
на 2 роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
на 2 роки з покладенням обов'язку періодично з'являтись на реєстрацію до
органів кримінально-виконавчої системи.

Постановлено стягнути:

- з ОСОБА_1 на користь Бориспільської
центральної районної лікарні 1723 грн.23 коп. витрат на лікування потерпілого
ОСОБА_2;

- з ТОВ “Арсенал-Центр” на користь
потерпілої ОСОБА_3 334грн.39 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 30000
грн. - моральної шкоди.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 27.08.2005 року, керуючи автомобілем
МАЗ- з напівпричепом, що належав ТОВ “Арсенал-Центр”, прибув до м.
Василькова Київської області, де в порушення Інструкції водія-експедитора, яка
забороняла йому проводити навантаження більше 4000 кг., завантажив для
транспортування до м. Харкова три бухти оцинкованої листової сталі вагою 4810
кг., 7660 кг., 7680 кг., одну з яких не закріпив належним чином. 29.08.2006
року близько 12 год., будучи в стані алкогольного сп'яніння, він керував вказаним автомобілем з вантажем,
рухався зі швидкістю 80 км/год. у напрямку м. Харкова і, порушуючи вимоги п.п.
1.5, 2.3, “а”, ”б”, 2.9 “а”, 22.2 Правил дорожнього руху, на 48-км. автодороги
Київ-Харків в районі с .Іванків з метою об'їзду місця, де проводились ремонтні
роботи правої сторони проїзної частини дороги, здійснив перестроювання на ліву
смугу руху в тому ж напрямку, внаслідок чого відбулося зміщення бухти
оцинкованої сталі вагою 7680 кг. в задній частини напівпричепу вправо та її
випадіння на трактор МТЗ-82 під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого
останнього викинуло з трактору, він отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 25 жовтня 2006 року вирок Бориспільського міськрайонного
суду Київської області від 9
серпня 2006 року щодо
ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі представник цивільного
відповідача ТОВ “Арсенал-Центр” Лисюк М.О. доводить, що судом не було враховано
те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1, порушивши умови трудового договору і завдання на
відрядження, неправомірно заволодів транспортним засобом, що належить ТОВ
“Арсенал-Центр”, а тому судом помилково не було застосовано ч.3 ст.1187 ЦК
України та не покладено на ОСОБА_1 відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_3
Стверджує, що цивільний позов потерпілої в частині моральної шкоди не
обґрунтований. Просить рішення суду в частині задоволення цивільного позову
ОСОБА_3 скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду про доведеність вини, правильність кваліфікації
дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК України,
вид та розмір призначеного засудженому покарання, цивільний позов у частині
стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування ОСОБА_2
у касаційному порядку не оскаржено.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального законодавства, які тягнуть зміну чи скасування
судових рішень, по справі не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК
України суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин справи,
встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ “Арсенал-Центр”; під час ДТП
керував автомобілем, що належав цьому підприємству; знаходився у відрядженні,
оформленому належним чином на три дні з 27.08.2005 року для транспортування товарів,
відвантажених зі складу ТОВ “Арсенал-Центр”, що знаходився у м. Василькові
Київської області; рухався до м. Харкова і під час керування автомобілем,
порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.3, “а”, ”б”, 2.9 “а”, 22.2 Правил дорожнього руху,
скоїв ДТП, в результаті якої потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від
яких помер.

Як на досудовому слідстві, так і в
суді представниками ТОВ “Арсенал-Центр” не заявлялось про те, що ОСОБА_1
неправомірно заволодів транспортним засобом цього підприємства, та не заперечувалось,
що на момент скоєння злочину засуджений, який працював
водієм-експедитором, перебував у
трудових відносинах з ТОВ “Арсенал-Центр”.

Ту обставину, що ОСОБА_1 порушив свої
трудові обов'язки, навантаживши автомобіль більше норми і здійснивши виїзд із
запізненням, на що посилається представник цивільного відповідача, не
можна розглядати як неправомірне
заволодіння транспортним засобом товариства.

З огляду на викладене, твердження представника цивільного
відповідача Лисюка М.О. про неправомірність заволодіння ОСОБА_1 автомобілем
МАЗ- з напівпричепом, що належав ТОВ “Арсенал-Центр”, і про
необхідність звільнення товариства внаслідок цього від обов'язку нести
відповідальність за дії свого працівника при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, є безпідставними.

Суд правильно на підставі норм
цивільного законодавства вирішив цивільні позови потерпілої ОСОБА_3 до ТОВ
“Арсенал-Центр” та Бориспільського міжрайонного прокурора до ОСОБА_1.

Посилання представника цивільного
відповідача Лисюка М.О. про необґрунтованість цивільного позову ОСОБА_3 в
частині відшкодування заподіяної їй
моральної шкоди немотивовані.

З матеріалів справи видно, що потерпіла
ОСОБА_3 на обґрунтування цього позову зазначала, що у зв'язку з втратою
чоловіка - ОСОБА_2, з яким вона проживала з 1970 року, їй спричинено значні
душевні страждання, вона перебувала в стані пригніченості, постійно відчуває серцевий біль, втрата
спокою призводить до постійної втоми, у зв'язку з чим їй необхідний значний
проміжок часу для відновлення душевного спокою. Також у судовому засіданні
потерпіла заявила, що після смерті чоловіка вона пережила стрес, лікувалася в
лікарні, і таке лікування необхідно
продовжити.

Заявлений потерпілою цивільний позов
про відшкодування моральної шкоди, завданої їй злочином, в сумі 100000 грн., з
урахуванням розміру і глибини її душевних страждань, на підставі засад
розумності і справедливості правильно
був задоволений судом частково та на підставі ст.ст.1167, 1168, 1172, 1187 ЦК
України стягнуто з власника джерела
підвищеної небезпеки - юридичної особи, працівником якої завдана моральна
шкода, - ТОВ “Арсенал-Центр” 30000 грн..

Правильно вирішений судом і цивільний
позов ОСОБА_3 у частині відшкодування
завданої їй матеріальної шкоди.

Підстав для скасування рішення суду в
частині вирішення цивільного позову ОСОБА_3 до ТОВ “Арсенал-Центр” не
встановлено.

Інших обґрунтованих доводів щодо незаконності
постановлених відносно ОСОБА_1 судових рішень, які б
давали підстави для їх зміни чи скасування, у касаційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, відсутні
підстави для призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб,
вказаних у ст.384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити представнику цивільного відповідача ТОВ “Арсенал-Центр”
Лисюку М.О. у задоволенні його
касаційної скарги.

Судді:

Кармазін Ю.М.
Кліменко М.Р.
Глос Л.Ф.