Провадження № 274/218815-к
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/269/15
І м е н е м У к р а ї н и
25.05.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1
за участі секретаря . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/2188/15-к про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баламутівка Ярмолинецького району Хмельницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, військовослужбовця, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.04.15 Бердичівським міськрайонним судом за ст.ст. 407 ч. 3, 69 ч. 1 КК України на 6 місяців арешту,
за ч. 3 ст. 407 КК України,
за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,
обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,
16 серпня 2014 року рядового ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та в той же день рядового ОСОБА_3 направлено для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
18 серпня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 101 рядового ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено солдатом на посаду номера обслуги 2 обслуги 1 протитанкового артилерійського взводу 6 протитанкової артилерійської батареї 2 протитанкового артилерійського дивізіону, та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до вимог статей 17, 65 Конституції України, де визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; а статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Так, 05 березня 2015 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування військової частини та без поважних причин, маючи об`єктивні можливості для несення військової служби, близько 14 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до 17 квітня 2015 року проводив час на власний розсуд, службові обов`язки не виконував.
17 квітня 2015 року солдат ОСОБА_3 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим, передбачена ч. 3 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що в серпні 2014 року його було призвано на військову службу. Вже будучи призваним, він дізнався, що померла його співмешканка, і тоді він самовільно залишив військову частину. В подальшому, ще в 2014 році, він повернувся до своєї військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Місяці чотири проходив службу. Вже в березні 2015 року він пішов у звільнення та коли був у своєї дівчини, йому подзвонила мати і сказала, що у неї погано зі здоров`ям. Він повернувся до частини, попросив дозволу у командира бригади поїхати додому. Однак йому відмовили, оскільки на даний час сімейні проблеми не є підставою. Тоді він сказав, що в такому випадку самовільно залишить частину і в той же день пішов з частини. У матері хворе серце, але до лікаря вона не зверталась, відповідно немає документів, які б підтверджували хворобу матері. Побувши у матері, він повернувся до м. Бердичева і протягом часу, що йому інкримінують жив у своєї дівчини. До військової частини не повертався, хоча розумів, що це потрібно було зробити. 14 квітня у нього був суд, після якого він пішов на квартиру, зібрав особисті речі і 17 квітня повернувся до казарми. Розуміє, що зробив неправильно, вину визнає, кається, хоче служити, брати участь у воєнних діях разом з іншими військовослужбовцями.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю й інших зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:
даними копії наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 439 від 05.03.15, відповідно до якого призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини військовослужбовцями протитанкового артилерійського дивізіону, в тому числі номером обслуги солдатом ОСОБА_3 (т. 1, а.п. 10);
2) даними копії листа ознайомлення військовослужбовця військової частини з кримінальною відповідальністю за військові злочини, згідно з яким номер обслуги ОСОБА_3 був ознайомлений з кримінальною відповідальністю за військові злочини, в тому числі і за ст. 407 КК України, 3.02.15 (т. 1, а.п. 20);
3) даними копії рапорту командира протитанкового артилерійського дивізіону ОСОБА_5 від 05.03.15, в якому останній доповідає, що під час перевірки особового складу 05.03.15 виявлено відсутність, в тому числі і солдата ОСОБА_3 (т. 1, а.п. 11);
4) даними копії „Книги тимчасово відсутнього та тимчасового прибулого особового складу військової частини НОМЕР_2 з записом про самовільне залишення частини ОСОБА_3 з датою вибуття та номером наказу по частині - 05.03.15 № 52 (т. 1, а.п. 24-25).
5) даними витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 93 від 17.04.15, відповідно до якого військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період рядового ОСОБА_3 вважати таким, що 17.04.15 повернувся після самовільного залишення частини (т. 1, а.п. 40);
На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає: активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання вини в повному обсязі, які зазначено слідчим, а також щире каяття, як вбачається з досліджених доказів.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: вчинення злочину особою повторно, оскільки ОСОБА_3 вчинено новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, не об`єднаний з попереднім злочином єдиним злочинним наміром, і ця ознака не враховується при кваліфікації дій обвинуваченого.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання - ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Відповідно до статті 12 частин 1, 3 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений раніше скоїв аналогічний злочин, за який притягувався до кримінальної відповідальності, і закінчив вчинення злочину, за який засуджується у цьому кримінальному провадженні, після постановлення щодо нього попереднього вироку 14.04.15, є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за місцем проходження служби характеризується негативно, відповідно до картки соціально-психологічних якостей особистості має бажання їхати в АТО.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ступінь суспільної небезпеки та санкцію кримінального закону, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, приймаючи до уваги, що обвинувачений після скоєння злочинних дій повернувся для проходження військової служби, враховуючи особу обвинуваченого, який не є суспільно небезпечним, не притягувався до будь-якої іншої відповідальності, ніж за ч. 3 ст. 407 КК України, має матір похилого віку, суд вважає можливим застосування до обвинуваченого ч. 1 ст. 69 КК України і призначення ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 407 КК України, а саме на строк 1 рік 3 місяці. Крім того, враховуючи обставини справи та особу ОСОБА_3 , а саме те, що обвинувачений повернувся та проходить на даний час військову службу і відповідно до досліджених доказів, в тому числі психологічної характеристики з місця служби, має бажання далі проходити службу, в тому числі брати участь у воєнних діях, на підставі ч. 1 ст. 62 КК України суд вважає за можливе замінити позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк. Остаточне покарання обвинуваченому відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України суд призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 14 квітня 2015 року, з врахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, клопотань про обрання такого заходу не надійшло, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому з врахуванням ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 суд призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 квітня 2015 року, та призначає ОСОБА_3 до відбуття 1 (один) рік 4 (чотири) місяці тримання в дисциплінарному батальйоні.
Початок строку відбуття призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_3 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1