154/927/15-к
1-кп/154/102/15
ВИРОК
іменем України
06 квітня 2015 року м.Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисника : ОСОБА_5
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,
освіта середня, не одруженого, не працюючого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України,-
в с т а н о в и в:
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №77 від 09.04.2014 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини і призначено на посаду сапера інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2014 № 310 з цього дня введено в дію нове умовне найменування зазначеної військової частини - військова частина - польова пошта НОМЕР_2 .
Згідно з наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 29.11.2014 № 262 солдата ОСОБА_4 з 29.11.2014 виключено із списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , з усіх видів забезпечення та направлено для проходження служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 №20 від 01.12.2014 військовослужбовця ОСОБА_4 з 01.12.2014 зараховано до списків особового складу частини - польова пошта НОМЕР_3 .
Однак, солдат ОСОБА_4 під час несення військової служби, грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладається на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України являється справою всього Українського народу і обов`язком кожного громадянина України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, не отримавши дозволу відповідного начальника, у період з 12.11.2014 до 20.01.2015, тобто понад один місяць без поважних причин не з`являвся на службу після лікування у військовому госпіталі військової частини НОМЕР_4 у військову частину - польова пошта НОМЕР_3 , яка знаходиться по АДРЕСА_2 та, перебуваючи у вказаний період часу за місцем постійного проживання у с. Попельники Снятинського району Івано-Франківської області, проводив час на власний розсуд, чим вчинив нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Під час досудового розслідування між військовим прокурором Луцького гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 16 березня 2015 року укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з угодою, ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди йому буде призначене покарання за ч.3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки і шість місяців. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості.
Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України, зокрема, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Речові докази відсутні. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ч.3 п.1 ст. 314, ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
засудив:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк два роки і шість місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Процесуальні витрати та речові докази - відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:/-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_1