Справа № 11-891/2011 Головуючий в 1 інст.: Дюдюн О.В.
Категорія: ст.286 ч.2 КК України Доповідач: Жила І.Е.
У Х В А Л А

іменем України

5 липня 2011 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого судді Жили І.Е.

суддів Ришкової Н.М., Калініченка І.С..

з участю прокурора Литвиненка О.О.

засудженого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, апеляцією потерпілого ОСОБА_2 на вирок місцевого Чаплинського районного суду Херсонської області від 21.12.10р.,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком :

ОСОБА_1, 22.08.55р. народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, гр-н України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, працюючий машиністом насосної станції Чаплинського управління водного господарства, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

засуджений за ст.286 ч.2 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України, звільнений від відбування призначеного основного покарання, з встановленням річного іспитового строку та покладенням обовязку: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, запобіжний захід обраний підписка про невиїзд.

За вироком суду вирішено питання щодо судових витрат по справі.

ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що він 25.06.10р. близько 07 год. 30 хв., на 3 км автодороги Чаплинка - Іванівка - Новотроїцьк, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись з боку с.Іванівка в бік смт.Чаплинка, проявив неуважність до дорожньої обстановки, та порушивши вимоги п.2.3. (б), п.10.1, п.12.1, п.13.3 Правил дорожнього руху, порушивши вимоги п.2.9 (а), п.31.6 (б) Правил дорожнього руху, виїхав на полосу зустрічного руху для здійснення обгону автомобіля, який рухався в цьому ж напрямку та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку, в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли смерть.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вказує на незаконність вироку через неправильне застосування кримінального закону, мякість призначеного покарання. Так, судом не враховано, що ОСОБА_1 було скоєно тяжкі злочини, а саме скоїв ДТП під час якого загинув потерпілий ОСОБА_3 При цьому в судовому засіданні було встановлено, що вказане ДТП ОСОБА_1 скоїв, у звязку з тим, що не дотримувався вимог п.2.3(б) і п.13.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до загибелі людини. Однак, суддя при винесенні рішення не позбавив права керування транспортними засобами ОСОБА_1 Просить вирок скасувати, постановити свій вирок, яким ОСОБА_1 за ст.286 ч.2 КК призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, застосувавши ст.ст.75, 76 КК України та звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

В апеляції потерпілий ОСОБА_2 вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості. Висновки суду про наявність у засудженого обставин, що помякшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне часткове відшкодування завданих збитків, та про відсутність обставин, що помякшують покарання не відповідають дійсності. Так, засуджений лише під тиском доказів в судовому засіданні вимушений був визнати свою вину і то лише частково. Своїми показами намагався уникнути відповідальності. Активне сприяння у розкритті злочину не мало місця. Відшкодування завданої шкоди відбулося також після неодноразового дослідження доказів вини ОСОБА_1, при цьому він не визнавав факту завдання моральної шкоди. Згідно зі ст.67 КК України, суд мав визнати в якості обставини, що обтяжує покарання - наявність тяжких наслідків, завданих злочином, оскільки смерть людини саме і є тими тяжкими наслідками. Вирок суду є знущальний відносно його сімї та памяті його батька, який загинув у 59 років маючи при цьому добре здоровя. Просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду, але в іншому складі суддів.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про часткове підтримання апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та про задоволення апеляції потерпілого і скасування вироку за мякістю, з направленням справи на новий судовий розгляд, пояснення засудженого ОСОБА_1 про залишення апеляцій без задоволення, останнє слово засудженого, в якому він просив залишити вирок суду без змін, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню.

Суд допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, мякість призначеного покарання.

Відповідно до ст.275 КПК України, розгляд справи провадиться відносно підсудних і тільки в межах предявленого їм обвинувачення.

Як видно, органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у вчинені злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, зокрема: п.2.3. (б), п.10.1, п.12.1, п.13.3 Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого (а.с.68, 88-94). В порушення вимог ст.275 КПК України, суд у вироку при викладенні формулювання обвинувачення, крім вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, невиконання яких ставилось у провину засудженому, вказав про порушення ОСОБА_1 п.2.9 (а) та п.31.6(б) Правил дорожнього руху України, що робити був не вправі.

Доводи прокурора щодо необґрунтованості незастосування до ОСОБА_1 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами являються слушними. Так, суд всупереч розясненням п.21 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.05р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортівзагалі не обговорив у вироку питання про доцільність незастосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_1 покарання із звільненням на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням, а також із незастосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, є явно несправедливим внаслідок мякості, а тому апеляція потерпілого в цій частині являється обґрунтованою.

Так, суд, в порушення ст.65 КК України не в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, який являється тяжким, характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, їх численність, наслідки що настали, а саме: смерть потерпілого.

Таким чином, вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та апеляцію потерпілого ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Вирок місцевого Чаплинського районного суду Херсонської області від 21.12.10р. щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

Головуючий :

Судді: