Справа №328/3496/13-к
ВИРОК

Іменем України

16 травня 2014 року

м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької
області у складі: головуючого судді
Петренко Л.В., за участю прокурорів:
Дяченко М.М., Бебешко А.С.,
обвинуваченого: ОСОБА_1, захисника
ОСОБА_2, при секретарі Фещенко Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальне
провадження відносно ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Токмак
Запорізької області, українця,
громадянина України, освіта середня, не
працюючого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1,

раніше судимого: 1) 12.06.1981 року
Токмацьким районним судом за ч. 3 ст. 206
КК України до позбавлення волі на 3
роки, звільнився 30.04.1984 року; 2) 04.11.1988
року Токмацьким районним судом за
ст.ст. 229-2 ч. 1, 229-6 ч. 1, 42 КК України до
позбавлення волі на 4 роки, дод. міри:
ст.14 - лікування від наркоманії,
звільнився 22.08.1992 року; 3) 16.12.1993 року
Токмацьким районним судом за ст.ст. 140 ч.
3, 229-6 ч. 2, 43, 42 КК України до позбавлення
волі на 4 роки, звільнився 05.11.1997 року; 4)
10.01.1999 року Токмацьким районним судом
за ст. 114 КК України до позбавлення волі
на 6 місяців, звільнився 10.07.1999 року; 5)
07.04.2000 року Токмацьким районним судом
за ст. 140 ч. 3 КК України до позбавлення
волі на 3 роки 6 місяців, звільнився
18.09.2003 року; 6) 03.11.2004 року Токмацьким
районним судом за ст.ст. 307 ч. 2, 69, 309 ч. 2, 70
КК України до позбавлення волі на 4
роки, звільнився 27.06.2008 року
умовно-достроково невідбутий строк 5
місяців 20 днів; 7) 22.12.2010 року Токмацьким
районним судом за ст.ст. 307 ч. 2, 69, 309 ч. 2, 70
КК України до позбавлення волі на 3 роки
6 місяців, додаткові міри конфіскація 1/4
майна, звільнився 01.02.2013 року
умовно-достроково невідбутий строк 1
рік 16 днів;

обвинуваченого у вчиненні
кримінальних правопорушень
передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.263КК
України,

встановив:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_1,
обвинувачується органом досудового
розслідування в тому, що будучи раніше
неодноразово судимим, останній раз
22.12.2010 року Токмацьким районним судом
за ст.ст. 307 ч. 2, 69, 309 ч. 2, 70 КК України до 3
років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією 1/4 майна, звільнившись
01.02.2013 року умовно достроково, не
відбувши 1 рік 16 днів покарання у
вигляді позбавлення волі, на шлях
виправлення та перевиховання не став,
маючи на теперішній час судимість не
зняту та не погашену у встановленому
законному порядку, знову вчинив
кримінальне правопорушення за
наступних обставин.

Так, ОСОБА_1 26.07.2013 року о 19 годині 00
хвилин, знаходячись біля приміщення
приймального відділення на території
Токмацької районної лікарні,
розташованої за адресою: Запорізька
область, м. Токмак, вул. Революційна, 55,
маючи умисел на незаконний збут
наркотичних засобів, з корисливих
мотивів повторно збув за 150 гривень
ОСОБА_4 медичний одноразовий шприц з
голкою та захисним ковпачком ємкістю 5
мл, заповнений на 7 поділок рідиною
світло-коричневого кольору.

Згідно висновку експерта № 604 від 05.08.2013
року надана на експертизу рідина
коричневого кольору об'ємом 1,2 мл,
містить у своєму складі: особливо
небезпечний наркотичний засіб, обіг
якого заборонено - діацетилморфін,
масою 0,0009 г, особливо небезпечний
наркотичний засіб, обіг якого
заборонено - 6- моноацетилморфін, масою
0,0006 г, наркотичний засіб, обіг якого
обмежено - метадон, масою 0,0012 г, та
сильнодіючий лікарський засіб -
димедрол, масою 0,0017 г.

Також в складі наданої на дослідження
рідини виявлені новокаїн та
декстрометорфан, що до наркотичних
засобів, психотропних речовин та
прекурсорів не належать.

Крім того, ОСОБА_1 20.08.2013 року о 14 годині
45 хвилин, перебуваючи в квартирі
АДРЕСА_2, за місцем проживання ОСОБА_5,
маючи умисел на незаконний збут
наркотичних засобів, з корисливих
мотивів повторно збув за 150 гривень
ОСОБА_6 медичний одноразовий шприц з
голкою та захисним ковпачком ємкістю 5
мл, заповнений на 7 поділок рідиною
світло-коричневого кольору.

Згідно висновку експерта № 686 від 27.08.2013
року у прозорій рідині коричневого
кольору масою 1,1120 г міститься особливо
небезпечний наркотичний засіб, обіг
якого заборонено - ацетильований опій.
Маса ацетильованого опію, що міститься
у рідині масою 1,1120 складає 0,0223 г в
перерахунку на суху речовину.

Органом досудового розслідування дії
ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК
України, як незаконний збут особливо
небезпечних наркотичних засобів,
вчинений повторно.

Крім того, 20.08.2013 року о 15.52 годині в ході
проведення санкціонованого обшуку за
місцем проживання ОСОБА_1, за адресою:
АДРЕСА_1, працівниками міліції були
виявлені та вилучені два поліетиленові
пакети з патронами в загальній
кількості 19 штук, спосіб та місце
придбання яких в ході слідства
встановити не надалось можливим.

Згідно висновку експерта № 204/ЗТ від
26.08.2013 року 19 патронів, вилучені під час
проведення обшуку 20.08.2013 року о 15.52
годині за адресою: АДРЕСА_1, де проживає
ОСОБА_1, є боєприпасами
спортивно-мисливськими патронами
кільцевого запалення калібру 5,6 мм;
можуть використовуватися для стрільби
з нарізної зброї: гвинтівок, карабінів,
комбінованих мисливських рушниць і
пістолетів калібру 5,6 мм під довгий
патрон: ТОЗ-8, ТОЗ-12, БК-1, БК-2, МЦВ-50, ІЖ-56-1,
МЦ5-35, Р-3, МЦ-М, ІЖ-1, германських 1001 і др.
придатні до виробництва пострілів.

Органом досудового розслідування дії
ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК
України, як незаконне придбання та
зберігання бойових припасів без
передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у
вчиненні кримінальних правопорушень
передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК
України не визнав та пояснив, що з
начальником СБНОН Токмацького МВ
ОСОБА_7 має неприязнені стосунки. Після
звільнення з місць позбавлення волі
ОСОБА_7 запропонував йому працювати на
правоохоронні органи, шляхом активної
участі в оперативних закупках, здавати
осіб які здійснюють збут наркотичних
засобів, проте він від вказаної
пропозиції відмовився.

Крім того, пояснив що в липні місяці 2013
року збут наркотичних засобів ОСОБА_4
не здійснював, на території Токмацької
центральної районної лікарні 26.07.2013
року взагалі не перебував. З приводу
оперативної закупки 20.08.2013 року
зазначив, що за годину до відеозйомки
йому зателефонував ОСОБА_6, який
цікавився іконами та ручними роботами
по дереву. Під час зустрічі ОСОБА_6
запропонував вжити наркотичні засоби,
проте він відмовився у зв'язку з
відсутністю грошей, в свою чергу ОСОБА_6
запропонував позичити грошей. Після
чого пішов, а потім повернувся
приблизно через годину. За цей час він
зателефонував ОСОБА_5 і домовився про
покупку наркотиків. Біля 9-поверхового
будинку ОСОБА_6 передав йому 150 грн.,
мови про продаж наркотиків не було.
Після того як піднялися до квартири
ОСОБА_5, ОСОБА_8 налив в шприц 3,5 куб.
наркотичної речовини, після чого
передав шприц ОСОБА_6, який 1 куб. відлив
собі, а решту 2,5 куб. наркотичної
речовини передав ОСОБА_1, яких відразу
вколов собі цей наркотичний засіб.
Після чого трохи поговорили та
розійшлися.

З приводу знайдених під час обшуку
патронів, пояснив, що ОСОБА_6 приходив
до нього на передодні того, як вони
ходили до ОСОБА_5 Під час цього ОСОБА_6
мав змогу підкинути патрони, також
патрони могли підкинути під час
проведення обшуку працівники міліції.
З невідомих причин, слідчий не
перевірив два поліетиленових пакети в
який знайшли патрони, на наявність
відбитків пальців рук на них.

Досліджений в судовому засіданні
відеозапис узгоджується з показання
наданими обвинуваченим. Так,
підійшовши по будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6
на 12 хвилині 20 секунд перерахував
грошові кошти в сумі 150 грн. купюрами по
10 гривень та передав їх ОСОБА_1 проте
розмови про продаж наркотиків взагалі
не було. Потім перебуваючи в квартирі
АДРЕСА_2, розташованої на 7 поверсі
будинку, за місцем проживання ОСОБА_5,
чітко чути як ОСОБА_5 за кадром каже
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 мовою оригіналу
«Давайте бабки» 20 хвилина 08 секунда
відеозапису. Відразу, по запису, ОСОБА_5
з'являється у кадрі. Вказуючи на ОСОБА_8,
який допитаний в якості свідка та
говорить «У ОСОБА_8 там всё». Далі на 20
хвилині 58 секунді відеозапису ОСОБА_8
передає ОСОБА_6 одноразовий медичний
шприц з голкою, після чого ОСОБА_6
відлив собі трохи рідини коричневого
кольору, а решту передав ОСОБА_1,
вказані дії відбувалися на 21 хвилині 44
секунді відеозапису.

Доводи прокурора проте що досліджений
в судовому засіданні відеозапис
підтверджує, що 20.08.2013 року, ОСОБА_1
перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2, за
місцем проживання ОСОБА_5, маючи умисел
на незаконний збут наркотичних
засобів, з корисливих мотивів повторно
збув за 150 гривень ОСОБА_6 медичний
одноразовий шприц з голкою та захисним
ковпачком ємкістю 5 мл, заповнений на 7
поділок рідиною світло-коричневого
кольору, є не спроможними, оскільки з
дослідженого в судовому засіданні
відеозапису слідує, що ОСОБА_1
перебуваючи, 20.08.2013 року в квартирі
АДРЕСА_2, за місцем проживання ОСОБА_5,
наркотичний засіб не збував. ОСОБА_1
останній, хто отримав цю рідину, яка за
висновком експерта є наркотичним
засобом, яку він вколов собі там же.

Крім того, при дослідженні письмових
доказів встановлено, що захисником
було заявлено клопотання про надання
для перегляду відеозапису з другого
епізоду закупівлі (а.п. 223). Захиснику
ОСОБА_2 в задоволенні вказаного
клопотання було відмовлено, що
підтверджується дослідженою в
судовому засіданні постановою
слідчого СВ Токмацького МВ ГУМВС
України в Запорізькій області від
27.09.2013 року (а.п. 224).

Відповідно до положень ч. 12 ст. 290 КПК
України, якщо сторона кримінального
провадження не здійснить відкриття
матеріалів іншій стороні, суд не має
права допустити відомості, що
містяться в них як докази
безпосередньо під час судового
провадження.

Так, досліджений в судовому засіданні
відеозапис суд не бере до уваги,
оскільки його не відкрито у
встановленому законом порядку.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_1 не збував
наркотичні засоби 20.08.2014 року,
показання дані ним на досудовому
розслідування просить не брати до
уваги, оскільки працівники міліції
змусили його свідчити проти ОСОБА_1
20.08.2014 року він вживав наркотичні
засоби, але не у ОСОБА_1

Крім того, пояснив, що 20 серпня 2013 року в
обідній час прийшов до ОСОБА_1 і відразу
набігли працівники міліції і почали
проводити обшук, спочатку обшукали
ОСОБА_1, а потім розпочали обшук житла
ОСОБА_1, весь цей час перебував на
вулиці, що вилучено під час обшуку йому
не відомо. Потім працівники міліції
його та ОСОБА_1 відвезли до райвідділу
де з ними проводилася бесіда.
Працівники міліції казали йому що
необхідно говорити, щоб викрити ОСОБА_1,
працівники міліції ОСОБА_7, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 не відпускали, його обшукали
при цьому жодного документу складено
не було, понятих не було, у нього
забрали мобільний телефон. Потім його
та ОСОБА_1 примусово відвезли на
освідування в лікарню, після чого знову
привезли у райвідділ. Після того, як він
дав письмові пояснення проти ОСОБА_1
його відпустили.

Показання ОСОБА_8 проте, що він
перебував у райвідділі
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні витягом з журналу
реєстрації громадян від 20.08.2013 року, де
під № 19 міститься запис, про те що
ОСОБА_8 перебував в черговій частині
(а.п. 106-107 матеріалів судового
провадження).

Допитаний в якості свідка
оперуповноважений СБНОН Токмацького
МВ ОСОБА_9 пояснив, що 20.08.2013 року була
проведена оперативна закупка, після
чого затримано ОСОБА_1 проведено обшук
особи та житла. При ОСОБА_1 нічого
виявлено не було, в помешканні де
проживав ОСОБА_1 були вилучені шприци,
грошові кошти в сумі 11 грн., 2 мобільні
телефони, зерна коноплі, патрони.

За доручення слідчого ОСОБА_16 було
встановлено особу, яка збуває
наркотичний засіб та проживає за
адресою: АДРЕСА_1, ним виявився ОСОБА_1
Оперативно-розшукова справа не
заводилася.

26.07.2013 року слідчий доручив працівникам
СБНОН провести оперативну закупку.
Приймали участь всі працівники. Він та
оперуповноважений СБНОН Токмацького
МВ ОСОБА_10 запросили в службовий
кабінет № 34 Токмацького МВ ОСОБА_4
запропонували йому прийняти участь в
якості закупного при проведенні
закупки особливо небезпечного
наркотичного засобу «опія
ацетильованого» у мешканця АДРЕСА_1
ОСОБА_1, на що останній погодився.
Закупний, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_1
та домовився про зустріч. Номер
телефону ОСОБА_1 закупному дали
працівники міліції. Телефонний дзвінок
було здійснено з кабінету № 34
Токмацького МВ при цьому були присутні
двоє понятих, яких запросили
працівники міліції.

Закупний надав свої грошові кошти, про
що було складено протокол огляду
предметів та зроблено ксерокопії
грошових купюр.

Після чого на автомобілі відправилися
на зустріч. Зупинилися з боку будинку 320
по вул. Володарського в м. Токмак, а саме
зі сторони вул. Нансена, закупний
відправився на зустріч, в автомобілі
залишилося двоє понятих, які сиділи
один на передньому сидінні, а інший на
задньому сидінні.

Хвилин через 5-7 підійшов ОСОБА_1 під час
розмови яка тривала декілька хвилин
закупний передав грошові кошти, після
чого ОСОБА_1 відійшов, хвилин через
двадцять повернувся і передав
закупному предмет схожий на шприц.
Вказані дії відбувалися на відстані
приблизно 30 метрів. Після чого
закупний, ОСОБА_4 повернувся передав
працівникам правоохоронних органів
шприц, про що було складено акт
добровільної видачі.

Через місяць, в серпні місяці 2013 рок
була проведена ще одна закупка. Він,
разом з начальником СБНОН Токмацького
МВ ОСОБА_7 та оперуповноваженим СБНОН
Токмацького МВ ОСОБА_10 запросили в
службовий кабінет № 34 Токмацького МВ
ОСОБА_6 запропонували йому прийняти
участь в якості закупного при
проведенні закупки особливо
небезпечного наркотичного засобу
«опія ацетильованого» у мешканця м.
Токмака ОСОБА_1, на що останній
погодився. Закупний, ОСОБА_6
зателефонував ОСОБА_1 та домовився про
зустріч на 14-00 годину за місцем
проживання обвинуваченого. Номер
телефону ОСОБА_1 закупному дали
працівники міліції. Телефонний дзвінок
було здійснено з кабінету № 34
Токмацького МВ при цьому були присутні
двоє понятих, яких запросили
працівники міліції. Процесуально
розмова не фіксувалася. Закупний надав
свої грошові кошти в сумі близько 150
грн. по десять гривень.

Після чого на автомобілях ДЕУ та ВАЗ
відправилися на зустріч. ОСОБА_10,
поняті, закупний та слідчий
розмістилися в автомобілі ДЕУ. На
автомобілі ВАЗ їхали він та ОСОБА_7
Заїхали в об'їзд не доїжджаючи вул. Мира
в м. Токмак. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля
ОСОБА_10 та направився до домоволодіння
ОСОБА_1 Незабаром ОСОБА_6 та ОСОБА_1
вийшли з двору та направилися до
будинку АДРЕСА_2, поняті сиділи в
автомобілі.

Через одну годину двадцять хвилин
повернулися. Після чого закупний,
ОСОБА_6 повернувся передав працівникам
правоохоронних органів шприц, про що
було складено акт добровільної видачі.

Після чого, 20.08.2014 року близько 16-00
години було проведено обшук особи та
обшук житла. В ході обшуку ОСОБА_1
нічого не знайдено. Після чого було
проведено обшук в приміщенні літньої
кухні, де було виявлено 2 мобільних
телефона, декілька сім-карт, шахматна
фігура, яка складається з трьох
розбірних частин з нашаруванням
темного кольору, пусті скляні ампули
без верхніх частин, шприци з голками,
паперовий згорток з зернами коноплі,
пластикові пляшки нижня частина на 2
літра а верхня на 1,5 літра з
нашаруваннями темного кольору, патрони
в кількості 12 та 7 штук.

Начальник СБНОН Токмацького МВ ОСОБА_7
та оперуповноважений СБНОН
Токмацького МВ ОСОБА_10 дали аналогічні
свідчення.

Враховуючи положення ст. 5 Закону
України від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР
«Про заходи протидії незаконному обігу
наркотичних засобів, психотропних
речовин і прекурсорів та зловживанню
ними» для одержання доказів злочинної
діяльності, пов'язаної з незаконним
обігом наркотичних засобів,
психотропних речовин і прекурсорів,
може бути проведена оперативна закупка
- операція щодо придбання наркотичних
засобів, психотропних речовин або
прекурсорів.

Підстави проведення оперативної
закупки визначаються Законом України
"Про оперативно-розшукову діяльність"
та Кримінальним процесуальним
кодексом України. Порядок проведення
оперативної закупки визначається
нормативним актом Міністерства
внутрішніх справ України, Служби
безпеки України, погодженим з
Генеральною прокуратурою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
від 18 лютого 1992 р. N 2135-XII «Про
оперативно-розшукову діяльність» у
кожному випадку наявності підстав для
проведення оперативно-розшукової
діяльності порушують
оперативно-розшукову справу. Постанова
про заведення такої справи підлягає
затвердженню начальником органу
внутрішніх справ, підрозділу
внутрішньої безпеки МВС, органу Служби
безпеки України, Державної
прикордонної служби України, охорони
вищих посадових осіб, Служби
зовнішньої розвідки України,
оперативного підрозділу податкової
міліції, органу, установи виконання
покарань чи слідчого ізолятора,
розвідувального органу Міністерства
оборони України, розвідувального
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
справах охорони державного кордону,
органу державної митної служби або
його уповноваженим заступником.

Без заведення оперативно-розшукової
справи проведення
оперативно-розшукових заходів
забороняється.

Виключенням є положення ч. 4 ст. 9 Закону
України «Про оперативно-розшукову
діяльність», а саме при перевірці осіб
у зв'язку з допуском їх до державної
таємниці, а також до роботи з ядерними
матеріалами та на ядерних установках
оперативно-розшукова справа не
заводиться.

При наявності достатніх підстав дозвіл
на проведення оперативно-розшукової
діяльності дає керівник відповідного
оперативного підрозділу, який несе
відповідальність за законність
здійснюваних заходів відповідно до
чинного законодавства, що передбачено
положеннями ч. 6 ст. 9 Закону України
«Про оперативно-розшукову діяльність».

В матеріалах кримінального
провадження відсутні будь-які дані про
порушення оперативно-розшукової
справи відповідно до положень ст. 9
Закону України "Про
оперативно-розшукову діяльність".

Як пояснили працівники правоохоронних
органів допитані в якості свідків,
оперативно-розшукова справа відносно
ОСОБА_1 не заводилася, що є порушенням
вказаних вище положень.

В даному випадку, не зрозуміло, яким
чином працівники сектору БНОН
Токмацького МВ встановили, що саме
ОСОБА_1 займається незаконним
розповсюдженням наркотичних засобів.

Крім того, сторона захисту ставить під
сумнів наявність передбачених законом
підстав для проведення оперативних
закупок у ОСОБА_1, а також те, що
існувало доручення слідчого, яким
оперативні працівники були
уповноважені проводити оперативні
закупки.

Відповідно ч.3 ст.62 Конституції України,
п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 01.11.1996 року №9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», обвинувачення
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
також на доказах отриманих незаконним
шляхом. Докази мають бути визнані
отриманими незаконним шляхом, тоді,
коли їх збір та закріплення здійснено з
порушенням гарантованих Конституцією
України прав людини і громадянина,
встановленого
кримінально-процесуальним
законодавством порядку, або не
уповноваженою на це особою або органом,
або за допомогою дій не передбаченими
процесуальними нормами.

Стаття 271 КПК України встановлює, що
негласна слідча (розшукова) дія
оперативна закупка може проводитись
лише на підставі постанови прокурора.

Частина шоста статті 246 КПК України
встановлює, що проводити негласні
слідчі (розшукові) дії має право
слідчий, який здійснює досудове
розслідування злочину, або за його
дорученням - зокрема уповноважені
оперативні підрозділи органів
внутрішніх справ.

Сторона обвинувачення, не надала суду
доказів на підтвердження наявності
передбачених законом підстав для
проведення оперативних закупок у
ОСОБА_1, а також на підтвердження
існування доручення слідчого на
проведення оперативних закупок
працівниками оперативного підрозділу.

Таким чином, сторона обвинувачення
позбавила суд можливості перевірити
законність підстав для проведення
оперативних закупок та наявність
доручення слідчого, яким він
уповноважив працівників оперативного
підрозділу на проведення оперативних
закупок у ОСОБА_1 За таких обставин суд
має сумніви в дотримані вимог ст. 246 та
ст. 271 КПК України щодо наявності
законних підстав для проведення
оперативних закупок наркотичних
засобів у ОСОБА_1 працівниками
оперативного підрозділу.

Допитаний свідок обвинувачення (з
вигаданими анкетними даними) ОСОБА_4
пояснив, що 26 липня 2013 року його
запросили працівники Токмацького МВ з
метою здійснення оперативної закупки
наркотичного засобу у ОСОБА_1 Він
зателефонував ОСОБА_1 за номером
телефону, який йому дали працівники
міліції. В телефонній розмові просив
ОСОБА_1 допомогти придбати наркотик,
який називають «ширкою», обвинувачений
погодився і вони домовилися про
зустріч. При телефонній розмові були
присутні двоє працівників міліції та
поняті. Він надав свої грошові кошти в
сумі 150 грн. Проведено огляд грошових
коштів та мобільного телефону. У
понятих зауважень не було. Після чого
на автомобілі поїхали на зустріч. Він
сидів на задньому сидінні між понятими,
за кермом працівник міліції. Заїхали з
боку вилиці Революційної зупинилися
навпроти приймального покою
Токмацької центральної районної
лікарні. Він вийшов з машини і пішов на
зустріч, хвилин через 10-15 підійшов
ОСОБА_1, закупний передав йому грошові
кошти в сумі 150 грн., після чого ОСОБА_1
пішов і повернувся через хвилин 20-30 та
передав йому шприц з голкою в захисному
ковпачку заповнений на 7 поділок
речовиною світло-коричневого кольору.
Після чого він повернувся до машини та
видав шприц працівникам міліції.

Допитаний свідок обвинувачення (з
вигаданими анкетними даними) ОСОБА_6
пояснив, що 20 серпня 2013 року його
запросили працівники Токмацького МВ з
метою здійснення оперативної закупки
наркотичного засобу у ОСОБА_1 Він
зателефонував ОСОБА_1 за номером
телефону, який йому дали працівники
міліції. В телефонній розмові просив
ОСОБА_1 допомогти придбати наркотик, і
вони домовилися про зустріч. При
телефоній розмові були присутні
поняті. Він надав свої грошові кошти в
сумі 150 грн. Проведено огляд грошових
коштів. У понятих зауважень не було.
Після чого на автомобілі ДЕУ чорного
кольору під керування одного з
працівників міліції поїхали на
зустріч. Зайшов на територію
домоволодіння ОСОБА_1 йому на зустріч
йшов обвинувачений. Після чого вийшли з
двору та направилися в сторону
мікрорайону «Ахрамєєвка», йшли через
парк ім. Кірова до будинку АДРЕСА_2.
Після того як підійшли до будинку
ОСОБА_6 дістав перерахував гроші 150 грн.
та передав ОСОБА_1 Через деякий час
під'їхав автомобіль сірого кольору із
нього вийшло двоє чоловіків, ОСОБА_8 та
ОСОБА_5 Потім всі разом піднялися в
квартиру, яка розміщена з лівої сторони
на сьомому поверсі, вікна квартири
виходять у внутрішній двір. В квартирі
ОСОБА_5, ОСОБА_1 продав йому наркотичний
засіб трохи більше 1 мл. ОСОБА_8 і ОСОБА_1
вжили наркотичний засіб шляхом
введення внутрівенно. Після чого через
деякий час на автомобілі ОСОБА_5
направились в парк ім. Чапаєва, де всі
разом викурилили саморобну сигарету з
коноплі. Після чого ОСОБА_5 всіх відвіз
до будинку ОСОБА_1, а сам десь поїхав.
Після чого повернувся до машини та
видав шприц працівникам міліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 пояснив, що 26.07.2013 року
працівники міліції запросили його в
службовий кабінет № 34 Токмацького МВ
ГУМВС, де запропонували прийняти
участь в якості понятого при
проведенні оперативної закупки, на що
він погодився. В кабінеті був ще один
понятий та закупний, який представився
як ОСОБА_4 Після чого працівники
міліції дали номер телефону ОСОБА_1
закупному. Закупний зателефонував
ОСОБА_1 домовився про покупку наркотику
та призначив місце зустрічі, біля
приймального покою на території
Токмацької ЦРЛ. ОСОБА_4 надав
працівникам міліції свої грошові кошти
в сумі 150 грн., номера та серії яких були
занесені в протоколі огляду предмету, з
яким всі ознайомилися і підписали,
після чого грошові кошти повернуто
ОСОБА_4 Потім на автомобілі поїхали на
зустріч. ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_1,
хвилин 5 поспілкувалися, після чого
ОСОБА_1 відійшов і повернувся хвилин
через 20, та передав закупному шприц.
Вони перебували на відстані метрів 100,
від місця де знаходилися поняті. ОСОБА_4
видав шприц працівникам міліції про, що
було складено акт добровільної видачі.
В 5 кубовому шприці містилася рідина
мутного кольору.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 пояснив, що в кінці липня 2013
року, ввечері прогулювався біля
міліції, працівники міліції запросили
в службовий кабінет Токмацького МВ та
запропонували прийняти участь в якості
понятого при проведенні оперативної
закупки, на що він погодився. В кабінеті
були ще один понятий та закупний.
Працівники міліції показали
фотографію ОСОБА_1 і пояснили що буде
проводитися оперативна закупка.
Працівники міліції дали закупному
номер телефону ОСОБА_1 Після чого
закупний зателефонував ОСОБА_1 та
домовився про покупку наркотиків і
призначив зустріч через 30 хвилин біля
приймального покою на території
Токмацької центральної районної
лікарні. Закупний надав працівникам
міліції свої грошові кошти в сумі 150
грн., номера та серії яких були занесені
в протоколі огляду предмету, з яким всі
ознайомилися і підписали, після чого
грошові кошти повернуто закупному.
Потім на автомобілі поїхали на зустріч.
Закупний зустрівся з ОСОБА_1, про щось
домовилися, після чого ОСОБА_1 відійшов
і повернувся хвилин через 30, та передав
закупному шприц і незабаром пішов. Вони
перебували на відстані метрів 10 від
місця де знаходився понятий. Закупний
видав шприц з голкою та ковпачком з
рідиною світло-коричневого кольору
заповнений на 7 поділок, працівникам
міліції про що було складено акт
добровільної видачі.

Слід зазначити, що поняті дають
суперечливі показання щодо відстані на
якій від них знаходилися ОСОБА_1 та
закупний. В судовому засіданні ОСОБА_12
взагалі не впізнав ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_14 пояснив, що в серпні місяці 2013
року о 13 годині 30 хвилин, працівники
міліції запросили бути понятим, на що
він погодився. Він навчається в
Токмацькому професійному ліцеї, який
знаходиться поряд з Токмацьким МВ. Його
анкетні дані записані з його слів. В
кабінеті був ще один понятий і двоє
працівників міліції. Інший понятий
підійшов і повідомив, що закупний
домовився про зустріч. Після чого
працівники міліції показали
фотографію ОСОБА_1 Закупний надав
працівникам міліції свої грошові кошти
в сумі 150 грн. по 10 гривень, номера та
серії яких були занесені в протоколі
огляду предмету, та зроблено
світлокопії. Потім на двох автомобілях
поїхали на зустріч. Він їхав на
автомобілі ДЕУ чорного кольору, сидів
на передньому пасажирському сидінні,
на задньому сидіння розмістилися
закупний інший понятий та слідчий. На
другому автомобілі їхав ОСОБА_7 та ще
одна особа, яка приймала участь в
слідчій дії. Висадили закупного метрів
за 50. Закупний зайшов у двір і хвилин
через 5 вийшов разом з ОСОБА_1 і
направилися в сторону парку. Через
деякий час повернулися вже в трьох з
ними був ще один чоловік. Всі зайшли на
територію домоволодіння ОСОБА_1 Через
деякий час вийшов закупний і видав
шприц працівнику міліції.

Після чого, було проведено обшук особи
та обшук житла. В ході обшуку ОСОБА_1
нічого не знайдено. Після чого було
проведено обшук в приміщенні літньої
кухні, де було виявлено 2 мобільних
телефона, декілька сім-карт, шахматна
фігура, яка складається з трьох
розбірних частин з нашаруванням
темного кольору, пусті скляні ампули
без верхніх частин, шприци з голками,
паперовий згорток з зернами коноплі,
пластикові пляшки нижня частина на 2
літра, а верхня на 1,5 літра з
нашаруваннями темного кольору, патрони
які були під диваном в двох пакетах в
кількості 12 та 7 штук.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15 пояснив, 20.08.2013 року працівники
міліції запросили його прийняти участь
в якості понятого при проведенні
оперативної закупки, на що він
погодився, оскільки з ОСОБА_7 перебуває
в товариських стосунках. В кабінеті
Токмацького МВ крім нього були ще один
понятий, закупний, та слідчий.
Працівники міліції показали
фотографію ОСОБА_1 і пояснили що буде
проводитися оперативна закупка.
Працівникик міліції дали закупному
номер телефону ОСОБА_1 Після чого
закупний зателефонував ОСОБА_1 та
домовився про покупку наркотиків за
місцем проживання ОСОБА_1 Закупний
надав працівникам міліції свої грошові
кошти в сумі 150 грн. по 10 гривень, номера
та серії яких були занесені в протоколі
огляду предмету, після чого грошові
кошти повернуто закупному. Потім на
автомобілі «жигулі» поїхали на
зустріч, в автомобілі ще сиділи слідчий
та закупний. Висадили закупного метрів
за 50. Закупний зайшов у двір і хвилин
через 5 вийшов разом з ОСОБА_1 і
направилися в сторону парку. Через
деякий час повернулися вже в трьох з
ними був ще один чоловік. Всі зайшли на
територію домоволодіння ОСОБА_1 Через
деякий час вийшов закупний і видав
шприц працівнику міліції.

Після чого, було проведено обшук особи
та обшук житла. В ході обшуку ОСОБА_1
нічого не знайдено. Після чого було
проведено обшук в приміщенні літньої
кухні, де було виявлено 2 мобільних
телефона, декілька сім-карт,
бульбулятор, пусті скляні ампули без
верхніх частин, шприци з голками,
паперовий згорток з зернами коноплі,
пластикові пляшки нижня частина на 2
літра а верхня на 1,5 літра з
нашаруваннями темного кольору, патрони
які були під диваном в двох пакетах.

Слід зазначити, що проведення
контрольованої поставки,
контрольованої та оперативної закупок
здійснюється згідно з положеннями
статті 271 Кримінального процесуального
кодексу України у порядку, визначеному
нормативно-правовими актами
Міністерства внутрішніх справ України,
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики, Державної
податкової служби України, Служби
безпеки України, Державної митної
служби України, погодженими з
Генеральною прокуратурою України та
зареєстрованими у Міністерстві
юстиції України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 271 КПК
України під час підготовки та
проведення заходів з контролю за
вчиненням злочину забороняється
провокувати (підбурювати) особу на
вчинення цього злочину з метою його
подальшого викриття, допомагаючи особі
вчинити злочин, який вона би не вчинила,
як би слідчий цьому не сприяв, або з
цією самою метою впливати на її
поведінку насильством, погрозами,
шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і
документи не можуть бути використані у
кримінальному провадженні.

Провокація злочину є недопустимою з
огляду на правову позицію Верховного
Суду України, викладену в узагальненні
цього суду від 01.01.2008 року про «Практику
розгляду судами справ про злочини у
сфері обігу наркотичних засобів,
психотропних речовин, їх аналогів та
прекурсорів», в якому ВСУ вказує на
обов'язковість застосування судової
практики ЄСПЛ при проведені досудового
слідства, а відтак судам при розгляді
таких справ необхідно перевіряти, чи не
було з боку працівників міліції та
їхніх довірених осіб підбурювання та
організації придбання і збуту
наркотичного засобу. У вищевказаному
листі ВСУ посилається на рішення ЄСПЛ у
справі «Тейксейра де Кастро проти
Португалії» в якому суд зазначив, що
використання негласних агентів має
бути обмеженим і забезпеченим
гарантіями навіть у справах, пов'язаних
із боротьбою з торгівлею наркотиками.
Суспільним інтересом не можна
виправдати використання доказів,
здобутих шляхом підбурювання до такої
діяльності з боку працівників міліції.
В даному рішенні у п. 38 судом
встановлено, що в цій справі необхідно
визначити, чи вийшла діяльність
працівників поліції за межі функцій
негласних агентів. Суд також не виявив
жодних доказів на підтримку аргументів
Уряду про те, що заявник мав намір
вчинити злочин. За таких обставин можна
зробити висновок, що двоє поліцейських
не обмежилися пасивним розслідуванням
злочинної діяльності Тейксейра де
Кастро, а навпаки, вдалися до
спонукання вчинити злочин.

Європейський Суд з прав людини у справі
"Ваньян проти Російської Федерації"
(Скарга N 53203/99, Рішення Суду від 15.12.2005
року) у п. п. 46,47 зазначив, що "Конвенція
не забороняє посилання на інформацію,
отриману від анонімних інформаторів,
на стадії попереднього розслідування і
коли цього вимагає характер злочину.
Інша справа - подальше використання їх
свідчень судом в якості підстави для
визнання винним. Впровадження таємних
агентів має бути обмежено і
забезпечено відповідними гарантіями,
навіть у випадках боротьби з обігом
наркотичних речовин. Вимоги
справедливого судового розгляду у
кримінальних справах, які у статті 6
Конвенції, ведуть до того, що публічні
інтереси у сфері боротьби з обігом
наркотичних речовин не можуть служити
підставою для використання доказів,
отриманих в результаті провокації з
боку міліції". «Якщо злочин було
імовірно спровоковано діями таємних
агентів, і ніщо не передбачає, що він
(злочин) був би скоєний і без будь-якого
втручання, то ці дії вже не є діяльністю
таємного агента і являють собою
підбурювання до вчинення злочину.
Подібне втручання (агента) і
використання його результатів (агента)
у кримінальному процесі можуть
призвести до того, що буде непоправно
підірваний принцип справедливості
судового розгляду».

Таким чином, докази, отриманні шляхом
провокації не можуть бути використані
у судочинстві, оскільки це є порушення
п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод через порушення принципу
справедливості. Якщо у справі відсутні
дані про те, що особа займалася збутом
наркотичних засобів іншим особам, крім
легендованої, то у органів досудового
слідства та суду є достатні підстави
підозрювати, що мала місце провокація.
Інформація, отримана від агентів
міліції в результаті проведення
оперативної закупівлі наркотиків, не
повинна бути єдиним доказом, на якому
будується обвинувальний вирок.

На думку ЄСПЛ, провокація злочину по
суті має місце, коли співробітники
правоохоронних органів не обмежуються
переважно пасивним встановленням
обставин можливого вчинення особою
злочину з метою збору відповідних
доказів і, за наявності на те підстав,
притягнення її до відповідальності, а
підбурюють цю особу до вчинення
злочину.

В даному випадку і перша і друга
закупки проведені на прохання
працівників правоохоронних органів, за
активної участі та контролем
правоохоронців і за відсутності
будь-яких даних про збут обвинуваченим
наркотиків, тому суд вважає
недопустимим його притягнення до
кримінальної відповідальності в
аспекті практики Європейського суду з
прав людини.

Так, при постановленні рішення у справі
"Ванян проти Росії", Суд констатував
порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв'язку з
тим, що в цій справі мав місце факт
оперативної закупівлі наркотиків, що,
на його думку, було підбурюванням. Хоча
відповідний оперативно-розшуковий
захід провела приватна особа під
прикриттям, організували та
контролювали його здійснення
правоохоронні органи.

Підбурювання з боку поліції має місце
тоді, коли відповідні працівники
правоохоронних органів або особи, які
діють за їхніми вказівками, не
обмежуються пасивним розслідуванням, а
з метою встановлення злочину, тобто
отримання доказів і порушення
кримінальної справи, впливають на
суб'єкта, схиляючи його до вчинення
злочину, який в іншому випадку не був би
вчинений (рішення у справі "Тейксейра
де Кастро проти Португалії").

Постановляючи зазначене рішення у
справі "Тейксейра де Кастро проти
Португалії", Суд дійшов висновку, що
працівники поліції не обмежилися
"пасивним розслідуванням протиправної
діяльності п. Тейксейра де Кастро, а
вплинули на нього, підбуривши до
вчинення злочину". Він установив, що
їхні дії вийшли за межі функцій
негласних агентів, оскільки вони
спровокували злочин і не було підстав
вважати, що його було б вчинено без
їхнього втручання (п. 39).

Крім того, Суд визнав, що об'єктивних
підстав підозрювати заявника у
протиправній діяльності не було.
Доказів на підтвердження доводів Уряду
Португалії про схильність заявника до
вчинення злочинів також не було.
Навпаки, поліція не мала даних щодо
нього, він не мав при собі наркотиків на
момент, коли працівники поліції
запитали про їх наявність. Відповідно,
заявник лише зміг дістати для них
наркотики через знайомого, який
отримав їх від продавця, особу якого
встановити не вдалося. Хоча п. Тейксейр
де Кастро потенційно міг вчинити
злочин, об'єктивних доказів того, що він
приступив до його вчинення до
втручання відповідних працівників
поліції, не було. Тому Суд не взяв до
уваги доводи Уряду Португалії про
відмінність між формуванням умислу на
вчинення злочину в особи, яка його не
мала, та виявленням латентного вже
наявного умислу.

Необхідно зазначити, що за змістом ст. 19
Конвенції Суд контролює дотримання
державами-сторонами Конвенції взятих
на себе зобов'язань. Питання щодо
допустимості доказів у справі - це
насамперед предмет регулювання
національного законодавства і, як
правило, саме національні суди
уповноважені давати оцінку наявним у
справі доказам. Суд, зі свого боку,
повинен переконатися, що провадження в
цілому, зокрема спосіб отримання
доказів, було справедливим (рішення від
23 квітня 1997 р. у справі "ВанМехелен та
інші проти Нідерландів"; рішення від 9
червня 1998 р. у справі "Тейксейра де
Кастро проти Португалії").

У такому випадку Суд зобов'язаний не
визначати, чи певні докази було
отримано незаконно, а перевіряти, чи
така "незаконність" не спричинила
порушення іншого права, гарантованого
Конвенцією.

Конвенцією не заборонено
використовувати на стадії
попереднього розслідування такі
джерела, як анонімні інформатори, якщо
це виправдано характером злочину.
Однак використання надалі таких джерел
інформації судом для обґрунтування
обвинувального вироку буде
правомірним тільки в тому разі, коли є
належні й достатні гарантії
недопущення зловживань, зокрема коли
встановлена чітка та прозора процедура
надання дозволу на застосування таких
оперативно-розшукових заходів, їх
здійснення та контролю за цими діями
(рішення від 26 жовтня 2006 р. у справі
"Худобін проти Росії", рішення від 6
вересня 1978 р. у справі "Клаас та інші
проти Німеччини"). Хоча зростання рівня
організованої злочинності й потребує
адекватного реагування, право на
справедливий судовий розгляд справи,
зокрема на належне здійснення
правосуддя, поширюється на всіх осіб
незалежно від тяжкості вчинених ними
злочинів. Гарантування права на
справедливе здійснення правосуддя є
однією з правових основ демократичного
суспільства; ігнорування цього права
не може виправдати поставлену мету
(див. рішення від 17 січня 1970 р. у справі
"Делькур проти Бельгії").

Крім того, якщо діяльність негласних
агентів усе ж можлива за наявності
чітких обмежень та гарантій від
зловживань, використання доказів,
отриманих унаслідок підбурювання з
боку поліції, не можна виправдати
суспільним інтересом, оскільки в
такому випадку обвинувачений із самого
початку може бути позбавлений права на
справедливий судовий розгляд справи
(рішення у справі "Тейксейра де Кастро
проти Португалії", "Худобін проти
Росії", рішення від 15 грудня 2005 р. у
справі "Ванян проти Росії").

Наведене вище дає підстави дійти
висновку про те, що ЄСПЛ чітко
розмежував межі дозволеного під час
проведення правоохоронними органами
негласних слідчих дій. Тобто якщо
вказані працівники, з метою штучного
збільшення показників боротьби зі
злочинністю, спеціально залучають для
цього підготовлену особу, яка в
подальшому під їхнім контролем
активними діями провокує «злочинця» до
вчинення кримінального
правопорушення, то докази на
підтвердження винуватості, здобуті в
ході такої провокації суд зобов'язаний
визнати як недопустимі, а особу
обвинуваченого - виправдати. А в тому
випадку, коли представники
правоохоронних органів обмежились
пасивним спостереженням за злочинною
поведінкою особи і в ході проведення
негласних слідчих дій мав місце
судовий контроль за дотриманням прав
та свобод особи, зібрані докази будуть
відповідати усім критеріям належності,
допустимості та достовірності.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України, а
статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» передбачено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію (Конвенцію про захист прав
людини і основоположних свобод) та
практику Суду (Європейського суду з
прав людини) як джерело права.

Враховуючи вище наведене, в
досліджених судом обставинах по
інкримінуємим епізодам в збуті
обвинуваченим ОСОБА_1 наркотичних
засобів вигаданим особам ОСОБА_4,
ОСОБА_6, видно, що обвинувачення
ґрунтується на показах закупних, які
діючи по вказівці працівників міліції
зверталися до ОСОБА_1 з проханням
продати їм наркотичні засоби, тобто
саме працівники міліції та закупні
спровокували кримінально-каране
діяння і що, ОСОБА_1 не здійснював би
жодних дій направлених на збут
наркотичних засобів без втручання
працівників міліції та їх агентів.

З показань, допитаних у судовому
засіданні свідків обвинувачення, також
прямо вбачається, що ініціатива збуту
наркотичних засобів, була спровокована
саме закупними, які діяли по вказівці
працівників міліції. Отже, саме закупні
зверталися до ОСОБА_1 з пропозицією
продати їм наркотичний засіб.

Детальний аналіз доказів, які зібрані
по даному кримінальному провадженню
дає суду всі підстави вважати, що в
даному випадку є факт активного
підбурювання обвинуваченого ОСОБА_1 зі
сторони працівників міліції до збуту
наркотиків.

Подібні дії співробітників міліції і
використання їх результатів в
кримінальному процесі призводять до
того, що непоправно підривається
принцип справедливості судового
розгляду. Усе кримінальне
переслідування в такому випадку є
логічним продовженням провокації,
підбурювання з боку співробітників
міліції, оскільки за відсутності
провокації, не було б і кримінального
переслідування. Ситуація, коли особа
підштовхується представниками
держави, покликаними не допускати
вчинення злочинів, до скоєння злочину,
а потім притягується до кримінальної
відповідальності за це, не відповідає
справедливому судовому розгляду.

В матеріалах кримінального
провадження відсутні докази того, що
ОСОБА_1 мав будь-які наміри на
незаконний збут наркотичних засобів.
Досудовим розслідуванням не зібрані як
очевидці в минулому, які можливо могли
придбати наркотичні засоби, очевидці
того, що ОСОБА_1 самотужки виготовляв
наркотики або десь їх придбав з метою
збуту.

Будь-яких інших доказів, які б
дозволили підтвердити факт прояву у
ОСОБА_1 ініціативи на збут наркотиків,
чи інших доказів на підтвердження, того
що ОСОБА_1 займався збутом наркотичних
засобів іншим особам, крім
легендованих, стороною обвинувачення
не надано.

Таким чином, докази, отриманні шляхом
провокації не можуть бути використані
у судочинстві, оскільки це є порушення
п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод через порушення принципу
справедливості. Якщо у справі відсутні
дані про те, що особа займалася збутом
наркотичних засобів іншим особам, крім
легендованої, то у органів досудового
розслідування та суду є достатні
підстави підозрювати, що мала місце
провокація. Інформація, отримана від
агентів міліції в результаті
проведення оперативної закупівлі
наркотиків, не повинна бути єдиним
доказом, на якому будується
обвинувальний вирок.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України,
ніхто не зобов'язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні
кримінального правопорушення і має
бути виправданим, якщо сторона
обвинувачення не доведе винуватість
особи поза розумним сумнівом.

При проведенні закупок були складені
наступні документи, які були
дослідженні в судовому засіданні:

- протокол про результати контролю за
вчиненням злочину від 27.07.2013 року,
складений начальником сектору БНОН
Токмацького МВ ОСОБА_7 - а.п. - 28;

- протокол огляду предмета від 26.07.2013
року, складений оперуповноваженим
СБНОН Токмацького МВ ОСОБА_9 - а.п. 29;

- світлокопії купюр в сумі 150 гривень -
а.п. - 30- 31;

- протокол огляду покупця від 26.07.2013
року, складений оперуповноваженим
СБНОН Токмацького МВ ОСОБА_9 - а.п. - 32;

- акт добровільної видачі від 26.07.2013
року, складений оперуповноваженим
СБНОН Токмацького МВ ОСОБА_9 - а.п. - 33;

- протокол про результати контролю за
вчиненням злочину від 21.08.2013 року - а.п. -
48;

- протокол огляду предмета від 20.08.2013
року, складений оперуповноваженим
СБНОН Токмацького МВ ОСОБА_9 - а.п. - 49;

- світлокопії купюр в сумі 150 гривень -
а.п. - 50- 53;

- протокол огляду покупця від 20.08.2013
року, складений оперуповноваженим
СБНОН Токмацького МВ ОСОБА_9 - а.п. - 54;

- акт добровільної видачі від 20.08.2013
року, складений оперуповноваженим
СБНОН Токмацького МВ ОСОБА_9 - а.п. - 55;

- протокол про результати аудіо - відео
контролю місця ( за особою) від 22.08.2013
року - а.п. - 66;

- грошові купюри - а.п. - 85.

Оскільки сторона обвинувачення не
надала суду можливість перевірити
наявність процесуальних документів
про проведення оперативної закупки та
доручення її проведення працівникам
оперативного підрозділу, то суд,
відповідно до ст.ст. 86,87 КПК України
вважає за необхідне визнати
недопустимими зазначені вище письмові
докази, які були досліджені в судовому
засіданні.

Крім того, не можуть бути належними та
допустимими доказами на підтвердження
незаконного збуту наркотичних засобів,
висновки експертів, оскільки отримані
з порушенням порядку встановленого
законом, зокрема:

- Висновок експерта від 05.08.2013 року № 604,
відповідно до якого добровільно
виданий ОСОБА_4, 26.07.2013 року шприц з
рідином світло-коричневого кольору
об'ємом 1,2 мм містить у своєму складі:
особливо небезпечний наркотичний
засіб, обіг якого заборонено -
діацетилморфін, масою 0,0009 г, особливо
небезпечний наркотичний засіб, обіг
якого заборонено - 6- моноацетилморфін,
масою 0,0006 г, наркотичний засіб, обіг
якого обмежено - метадон, масою 0,0012 г, та
сильнодіючий лікарський засіб -
димедрол, масою 0,0017 г. (а.п. - 36-39);

- Висновок експерта від 27.08.2013 року № 686
відповідно до якого добровільно
виданий ОСОБА_6, 20.08.2013 року шприц з
рідиною світло-коричневого кольору
ємністю 5 мл заповнений на 7 поділок,
міститься особливо небезпечний
наркотичний засіб, обіг якого
заборонено - ацетильований опій. Маса
ацетильованого опію, що міститься у
рідині масою 1,1120 складає 0,0223 г в
перерахунку на суху речовину (а.п. - 58-63).

- Висновок експерта від 27.08.2013 року № 685
відповідно до якого надане на
експертизу насіння круглої форми
сіро-зеленого кольору масою 12,636 г є
насінням рослини коноплі. Насіння
рослини коноплі до наркотичних засобів
та психотропних речовин не
відноситься. У складі нашарувань
речовини білого кольору на внутрішніх
поверхнях чотирьох ковпачках від ампул
та двох відкритих ампулах з
маркуванням на паперових бірках
«Сульфокамфокаїн-Дарниця 100» мг/мл 2 мл
170513…» наркотичних засобів не виявлено
(а.п. 89-94).

В ході судового розгляду кримінального
провадження стороною обвинувачення не
надано ніяких інших доказів на
підтвердження незаконного збуту
наркотичних засобів ОСОБА_1

Суд бере до уваги позицію, викладену в
рішенні Конституційного Суду України
від 20 жовтня 2011 року у справі за
конституційним поданням Служби
безпеки України щодо офіційного
тлумачення положення ч. 3 ст. 62
Конституції України (N 12-рп/2011), а саме
Конституційний Суд України дійшов
висновку, що положення статті 62
Конституції України спрямовані на
забезпечення прав і свобод людини і
громадянина. Тому положення першого
речення частини третьої цієї статті
"обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом"
слід розуміти так, що обвинувачення у
вчиненні злочину не може ґрунтуватися
на фактичних даних, одержаних у
результаті оперативно-розшукової
діяльності уповноваженою на те особою
без дотримання конституційних
положень або з порушенням порядку,
встановленого законом, а також
одержаних шляхом вчинення
цілеспрямованих дій щодо їх збирання і
фіксації із застосуванням заходів,
передбачених Законом України "Про
оперативно-розшукову діяльність",
особою, не уповноваженою на здійснення
такої діяльності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України
обвинувачення не може ґрунтуватися на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Згідно п. 4 Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.97 року "Про посилання
судового захисту прав та свобод людини
і громадянина", обвинувачення не може
ґрунтуватися на доказах, одержаних
незаконним шляхом і при розгляді
справи необхідно перевірити, чи були
докази, якими органи попереднього
слідства обґрунтовують висновки про
винність особи у вчиненні злочину,
одержані відповідно до норм КПК
України. Якщо буде встановлено, що ті чи
інші докази були одержані незаконним
шляхом, суди повинні визнавати їх
недопустимими і не враховувати при
обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

З огляду на допущені порушення під час
досудового розслідування, є
обґрунтованими сумніви щодо
доведеності вини обвинуваченого, які в
розумінні ст. 62 Конституції України,
мають тлумачитися на його користь, а
тому суд відкидає вказані вище докази
обвинувачення.

Суд не бере до уваги посилання
представника державного
обвинувачення, на те, що ОСОБА_1 раніше
неодноразово судимий за збут
наркотичних засобів.

Справа «Сепіл проти Туреччини» (Sepil v.
Turkey, скарга N 17711/07) стосується залучення
заявника до кримінальної
відповідальності за незаконний збут
наркотичних засобів, який був
виявлений і ліквідований завдяки
проведенню відносно нього негласного
заходу - перевірочної закупівлі, яка, як
стверджував заявник, носила характер
провокації. У справі Сепіла ЄСПЛ,
відмовився приймати в якості
запропонованих турецькою владою
доказів наявності підстав для
проведення відносно заявника
перевірочної закупівлі той факт, що
раніше він вже притягувався до
відповідальності за зберігання,
використання та збут наркотичних
засобів. Цей аспект Постанови ЄСПЛ
досить важливий, оскільки залучення
раніше до кримінальної
відповідальності за скоєння
аналогічних злочинів в принципі
побічно називалося ним раніше в числі
обставин, якими може бути виправдана
розумна підозра у вчиненні особою
злочину, перевірка якої може
здійснюватися в рамках негласного
заходу (див. постанови ЄСПЛ у справах «
Тейшейра де Кастро проти Португалії»
(Teixeira de Castro v . Portugal, скарга N 25829/94) від 9
червня 1998 (пункт 38) і «Барк Хун проти
Туреччини» (Burak Hun v . Turkey, скарга N 17570/04)
від 15 грудня 2009 року (пункт 44)).

У справі Сепіла ЄСПЛ також зазначив, що
зберігання і використання наркотичних
засобів не аналогічні їх збуту, щодо
якого була проведена перевірочна
закупівля. Хоча потрібно звернути
увагу, що заявник, як вже написалося,
притягувався раніше і за збут
наркотиків. Однак, хоча ЄСПЛ не згадує
про це у своїй Постанові у справі
Сепіла, - що інформація про вчинення
особою раніше схожого злочину може
обгрунтовувати розумна підозра тільки
в тому випадку, коли між попереднім
обвинуваченням і розслідуваним
епізодом є прямий зв'язок. Якщо особа
раніше просто залучалося до
кримінальної відповідальності за
подібного роду злочини, це жодним чином
не свідчить саме по собі про те, що вона
збиралася вчинити новий злочин (див.
Постанова ЄСПЛ у справі «V. проти
Фінляндії» (V. v . Finland, скарга N 40412/98 ) від
24 квітня 2007 року (пункт 70).

Вивченням матеріалів, що
характеризують особу ОСОБА_1, судом
встановлено, що останній на
диспансерному обліку у лікарі
нарколога, психіатра невропатолога та
терапевта не перебуває, проживає разом
з матір'ю, яка є особою похилого віку, за
місцем проживання характеризується
посередньо, скарг на його поведінку з
боку сусідів та мешканців мікрорайону
не надходило.

На підставі викладеного, всебічно,
повно дослідивши обставини
кримінального провадження, оцінивши
кожний доказ з точки зору належності,
допустимості, достовірності,
сукупність зібраних доказів - з точки
зору достатності та взаємозв'язку, суд
дійшов висновку, що пред'явлене ОСОБА_1
обвинувачення у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не
знайшло свого підтвердження належними
та допустимими доказами, тому ОСОБА_1
підлягає виправданню у зв'язку з
недоведеністю його вини у вчиненні
інкримінованого злочину.

Крім того, ОСОБА_1 обвинувачується в
тому, що 20.08.2013 року о 15.52 годині в ході
проведення санкціонованого обшуку за
місцем проживання ОСОБА_1, за адресою:
АДРЕСА_1, працівниками міліції були
виявлені та вилучені два поліетиленові
пакети з патронами в загальній
кількості 19 штук, спосіб та місце
придбання яких в ході слідства
встановити не надалось можливим.

Органом досудового розслідування дії
ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК
України, як незаконне придбання та
зберігання бойових припасів без
передбаченого законом дозволу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КК
України, підставою кримінальної
відповідальності є вчинення особою
суспільно небезпечного діяння, яке
містить склад злочину, передбаченого
цим Кодексом.

Об'єктивна сторона злочину
передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України
полягає у носінні, зберіганні,
придбанні, передачі чи збуті
вогнепальної зброї (крім
гладкоствольної мисливської), бойових
припасів, вибухових речовин або
вибухових пристроїв без передбаченого
законом дозволу.

Під незаконним зберіганням
вогнепальної зброї (крім
гладкоствольної мисливської), бойових
припасів, вибухових речовин чи
вибухових пристроїв розуміються
умисні дії, які полягають у володінні
(незалежно від тривалості в часі) без
відповідного дозволу або із
простроченням його дії будь-яким із
зазначених предметів, що знаходиться
не при особі, а в обраному нею місці
(абзац 1 п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002
року «Про судову практику в справах про
викрадення та інше незаконне
поводження зі зброєю, бойовими
припасами, вибуховими речовинами,
вибуховими пристроями чи
радіоактивними матеріалами).

Під незаконним придбанням
вогнепальної зброї (крім
гладкоствольної мисливської), бойових
припасів, вибухових речовин або
вибухових пристроїв слід вважати
умисні дії, пов'язані з їх набуттям (за
винятком викрадення, привласнення,
вимагання або заволодіння шляхом
шахрайства чи зловживання службовим
становищем) всупереч передбаченому
законом порядку - в результаті купівлі,
обміну, привласнення знайденого,
одержання як подарунок, на
відшкодування боргу тощо (п. 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 26.04.2002 року «Про судову
практику в справах про викрадення та
інше незаконне поводження зі зброєю,
бойовими припасами, вибуховими
речовинами, вибуховими пристроями чи
радіоактивними матеріалами).

Такі дії як виявлення та вилучення не
охоплюються об'єктивною стороною
злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК
України.

З суб'єктивної сторони ці злочини
можуть бути вчинені тільки з прямим
умислом.

Проте, ні об'єктивна ні суб'єктивна
сторона кримінального правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в
обвинувальному акті не встановлені.

В цій частині обвинувачення має
неконкретний характер, оскільки
органом досудового розслідування не
встановлено час, місце, спосіб та інші
обставини вчинення кримінального
правопорушення, форма вини, мотив і
мета вчинення кримінального
правопорушення тощо.

У кримінальному провадженні
відповідно до положень ст. 91 КПК
України підлягають доказуванню: 1)
подія кримінального правопорушення
(час, місце, спосіб та інші обставини
вчинення кримінального
правопорушення); 2) винуватість
обвинуваченого у вчиненні
кримінального правопорушення, форма
вини, мотив і мета вчинення
кримінального правопорушення тощо.

Доказування полягає у збиранні,
перевірці та оцінці доказів з метою
встановлення обставин, що мають
значення для кримінального
провадження.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 92 КПК України
обов'язок доказування обставин,
передбачених статтею 91 цього кодексу
(обставини, які підлягають доказуванню
у кримінальному провадженні), та
належності та допустимості доказів
покладається на слідчого, прокурора.

Статтею 62 Конституції України
передбачено, що особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Ніхто не зобов'язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Відповідно до положень ст. 17 КПК
України особа вважається невинуватою у
вчиненні кримінального правопорушення
і не може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено у порядку, передбаченому цим
Кодексом, і встановлено обвинувальним
вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов'язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні
кримінального правопорушення і має
бути виправданим, якщо сторона
обвинувачення не доведе винуватість
особи поза розумним сумнівом. Підозра,
обвинувачення не можуть ґрунтуватися
на доказах, отриманих незаконним
шляхом. Усі сумніви щодо доведеності
вини особи тлумачаться на користь
такої особи.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1
стороною обвинувачення були надані
докази які на думку сторони
обвинувачення засвідчують факти та
обставини кримінального
правопорушення, а саме протокол обшуку
від 20.08.2013 року, де зазначено, що в ході
обшуку в приміщенні другого будинку
(времянка) в останній кімнаті виявлено
два пакети з патронами в кількості 12
штук та 7 штук (а.п. 73-74), фототаблицею до
протоколу обшуку від 20.08.2013 року (фото №
13, а.п. 81).

Згідно висновку експерта № 204/ЗТ від
26.08.2013 року 19 патронів вилучених під час
проведення обшуку 20.08.2013 року о 15-52
годині за адресою: АДРЕСА_1, де проживає
ОСОБА_1 є боєприпасами
спортивно-мисливськими патронами
кільцевого запалення калібру 5,6 мм,
можуть використовуватися для стрільби
з нарізної зброї: гвинтівок, карабінів,
комбінованих мисливських рушниць і
пістолетів калібру 5,6 мм під довгий
патрон: ТОЗ-8, ТОЗ-12, БК-1, БК-2, МЦВ-50, ІЖ-56-1,
МЦ5-35, Р-3, МЦ-М, ІЖ-1, германських 1001 і др.
Придатні до проведення пострілів (а.п.
100-101).

Проте вказані докази не підтверджують
факт придбання та зберігання ОСОБА_1
патронів в кількості 19 шт.

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків начальник СБНОН Токмацького МВ
ОСОБА_7, оперуповноважений СБНОН
Токмацького МВ ОСОБА_10,
оперуповноважений СБНОН Токмацького
МВ ОСОБА_9, свідки ОСОБА_14, та ОСОБА_15,
пояснили лише, що під час проведення
обшуку були виявлені та вилучені два
поліетиленові пакети з патронами в
кількості 12 та 7 штук.

Під час судового розгляду жоден із
свідків допитаних в судовому засіданні
не підтвердив факт незаконного
придбання та зберігання ОСОБА_1 бойових
припасів.

Інших доказів на підтвердження
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
кримінального правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України не
здобуто.

Статтею 7 КПК України закріплені
загальні засади кримінального
провадження, серед яких є верховенство
права, презумпція невинуватості та
забезпечення доведеності вини.

За ч.1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне
провадження здійснюється з
додержанням принципу верховенства
права, відповідно до якого людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у
кримінальному провадженні
застосовується з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.1, 2, ст.9 КПК України під час
кримінального провадження суд, слідчий
суддя, прокурор, керівник органу
досудового розслідування, слідчий,
інші службові особи органів державної
влади зобов'язані неухильно
додержуватися вимог Конституції
України, цього Кодексу, міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, вимог
інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового
розслідування, слідчий зобов'язані
всебічно, повно і неупереджено
дослідити обставини кримінального
провадження, виявити як ті обставини,
що викривають, так і ті, що
виправдовують підозрюваного,
обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують чи обтяжують його
покарання, надати їм належну правову
оцінку та забезпечити прийняття
законних і неупереджених
процесуальних рішень.

Кримінальне процесуальне
законодавство України застосовується
з урахуванням практики Європейського
суду з прав людини.

Обов'язок суду щодо забезпечення
презумпції невинуватості і права на
справедливий судовий розгляд, які
передбачені ст. 62 Конституції України,
поєднуються з такими ж положеннями ч. 2
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, яка
відповідно до вимог ч. 1 ст. 9
Конституції України, ратифікована 17
липня 1997 року Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції».

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» передбачено, що «при розгляді
справ суди застосовують Конвенцію та
практику Суду як джерело права». Так, у
справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо
проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року
Європейський Суд з прав людини
встановив, що «принцип презумпції
невинуватості вимагає, серед іншого,
щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не
розпочинали розгляд справи з
упередженої думки, що підсудний вчинив
злочин, який йому ставиться в вину,
обов'язок доказування лежить на
обвинуваченні, і будь-який сумнів має
тлумачитися на користь обвинуваченого
(підсудного). (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain,
judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Тягар доведення факту вчинення
обвинуваченим (підсудним) злочину
покладений на сторону обвинувачення і
не може перекладатися на захист, чітко
та недвозначно висловлено у низці
рішень Європейського Суду з прав
людини, зокрема, у Рішенні по справі
«Барбера, Мессеге і Хабардо проти
Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39
Рішення Страсбурзького суду «Капо
проти Бельгії» (Capeau v. Belgium) № 4291/98 від 13
січня 2005 року.

Суду не надано належних та допустимих
доказів обставин, які підлягають
доказуванню у кримінальному
проваджені, передбачених пунктами 1, 2
частини 1 ст. 91 КПК України - події
кримінального правопорушення (час,
місце, спосіб та інші обставини
вчинення кримінального
правопорушення), винуватості
обвинуваченого у вчинені
кримінального правопорушення, форми
вини, мотив і мета вчинення
кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в
сукупності досліджені під час судового
розгляду докази з точки зору
достатності та взаємозв'язку, і
приймаючи до уваги, що інших доказів,
які б беззаперечно, без сумніву
доводили вину обвинуваченого у
вчиненні кримінального правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України
стороною обвинувачення надано не було,
суд вважає, що пред'явлене ОСОБА_1
обвинувачення не доведено в судовому
засіданні, а усі припущення й сумніви
стосовно доведеності вини
обвинуваченого слід тлумачити на його
користь.

За таких обставин ОСОБА_1 підлягає
виправданню через не доведення його
вини у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263
КК України.

Долю речових доказів вирішити на
підставі ст. 100 КПК України.

Витрати, пов'язані з проведенням
судово-хімічних експертиз та
судово-балістичної експертизи на
загальну суму 1688,76 грн., віднести за
рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 17, 368, 369, 373, 374 КПК
України, ст. 62 Конституції України, суд,-

засудив:

Визнати ОСОБА_1 не винним у скоєнні
кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ч. 1
ст. 263 КК України та виправдати у зв'язку
з недоведеністю його вини у вчиненні
кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та ч. 1
ст. 263 КК України.

Звільнити ОСОБА_1 з під варти в залі
суду негайно.

Витрати, пов'язані з проведенням
судово-хімічних експертиз та
судово-балістичної експертизи на
загальну суму 1688,76 грн., віднести за
рахунок держави.

Речові докази:

Оптичний диск DVD-R N 55т СБНОН (а.п. 207)
зберігати при матеріалах
кримінального провадження;

медичний шприц ємкістю 5 мл. з голкою та
захисним ковпачком, заповнений
приблизно на 7 поділок рідиною світло -
коричневого кольору; дві порожні
скляні ампули без верхівок та чотири
верхівки від скляних ампул; п'ять
шприців з голками та захисними
ковпачками, чотири на 5 мл, один на 20 мл;
паперовий згорток, в якому знаходиться
насіння рослинного походження
сіро-зеленого кольору; металева
тарілка з нашаруваннями темного
кольору з ватою; два фрагменти
поліетиленових пляшок, нижня частина з
пляшки на 2 л, верхня частина з пляшки на
1,5 л з нашаруванням темного кольору;
шахматну фігуру, яка складається з
розбірних частин з нашаруванням
темного кольору, запечатані шприц з
голкою та захисним ковпачком; в газеті
шприц на 20 мл з голкою та захисним
ковпачком з залишковими частинами
рідини, які знаходяться на зберіганні в
камері схову Токмацького МВ ГУМВС
України в Запорізькій області -
знищити.

- два поліетиленових пакета, в яких
знаходились патрони в кількості 12 та 7
штук - знищити.

- мобільний телефон марки «SAMSUNG» в
корпусі чорного кольору IMEI:НОМЕР_1;
мобільний телефон марки «IPhone» в
корпусі білого кольору IMEI: НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 ; 6 сім - карт різних операторів
мобільного зв'язку - повернути за
належністю ОСОБА_1

- грошові кошти купюрами номіналом 1
гривня № ПА 0504592, які знаходяться в
матеріалах справи - повернути за
належністю ОСОБА_1

- грошові кошти купюрами номіналом 10
гривень № МД 6778518, які знаходяться в
матеріалах справи - повернути за
належністю ОСОБА_6

Вирок може бути оскаржений до
Апеляційного суду Запорізької області,
шляхом подачі через Токмацький
районний суд Запорізької області
апеляційної скарги протягом тридцяти
днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги вирок,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після ухвалення рішення
судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити обвинуваченому
та прокурору.

Суддя /підпис/

з оригіналом згідно

Суддя