Справа № 591/2071/14-к Провадження № 1-кс/591/325/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В :
Прокурор скаргу ОСОБА_5 не визнав, зазначивши, що перевірка за його заявою проведена належним чином, в повному обсязі, факт завдання скаржнику тілесних ушкоджень працівниками міліції не підтвердився, а достатніх доказів їх вини зібрано не було. Тому, в зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю, в задоволенні скарги просив відмовити.
Суд, вислухавши думку прокурора, заявника та його захисника, дослідивши матеріали справи та кримінального провадження, приходить наступних висновків.
По-перше, слід зазначити про те, що, оскільки органами досудового розслідування не надано суду доказів дати отримання скаржником копії оскаржуваної постанови, ніж зазначена заявником, тому у суду відсутні підстави вважати скаргу поданою поза межами строків, встановлених ч. 1 ст. 304 КПК України.
По-друге, судом встановлено, що до ЄРДР внесено відомості за фактом застосування до ОСОБА_5 недозволених методів дізнання та досудового слідства.
Слід зауважити також, що за даними фактами неодноразово як прокуратурою так і судом скасовувались постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (в порядку КПК України 1960 року) та постанови про закриття кримінального провадження, з мотивів неповноти проведених перевірок та незаконністю прийнятих процесуальних рішень.
Востаннє постанову слідчого про закриття провадження за заявою ОСОБА_5 скасовано Зарічним районним судом м. Суми 10 грудня 2013 року з тих підстав, що органами досудового розслідування так і не було встановлено походження виявлених у скаржника тілесних ушкоджень, під час перебування останнього під вартою, а отже під контролем держави, як і не досліджені обставини стосовно законності затримання скаржника та його доставки до Сумського МВ.
За змістом ч. 2 ст. 9 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, під час досудового слідства справ даної категорії обов`язком органу розслідування є в повній мірі з`ясування обставини щодо механізму, локалізації та характеру тілесних ушкоджень, а також надання достовірного та вірогідного пояснення їх походження.
Згідно наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим не встановлено походження виявлених у ОСОБА_5 05 лютого 2011 року тілесних ушкоджень, а також того, яким чином вони утворились та ким були завдані, а отже органами досудового слідства не виконано в повній мірі вимог суду, викладених в ухвалі від 10 грудня 2013 року та інших судових рішеннях щодо цього питання.
Постанова прокурора ґрунтується на припущеннях та суперечливих даних, отриманих здебільшого зі слів працівників міліції.
Зазначена позиція органів досудового розслідування суперечить практиці Європейського суду з прав людини та нормам ч. 2 ст. 9 КПК України.
Наведений висновок суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Рибіч проти Австрії» від 04 грудня 1995 року, згідно якого, потреби розслідування та незаперечні труднощі, з якими пов`язана боротьба зі злочинністю, не можуть виправдовувати запровадження обмежень на гарантії захисту, що мають бути надані щодо фізичної недоторканості осіб.
Фактично прокурор, як на підставу для закриття кримінального провадження, послався на нездатність держави встановити, за яких обставин та ким були завдані тілесні ушкодження, при цьому за обґрунтованої підозри їх спричинення після затримання скаржника, з огляду на виявлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 при його поміщенні до ІТТ після затримання та конвоювання, що підтверджується копіями журналів поміщення заявника до ІТТ Сумського МВ та СІЗО м. Суми, а також медичною документацію з травмпункту лікарні.
Це вбачається і з того, що згідно проведених експертних досліджень так і не було з`ясовано навіть локалізації, характеру та механізму завдання тілесних ушкоджень заявника.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора повинна містити, зокрема, мотиви її прийняття, обґрунтування, проте жодних мотивів та оцінки наведеним обставинам та спростування документального підтвердження виявлення у скаржника тілесних ушкоджень при його перебуванні під контролем держави, оскаржуване рішення не містить.
З наведеного суд робить висновок про те, що слідство так і не дало одностайної відповіді на запитання стосовно походження тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 , яким зазначено, що ці тілесні ушкодження були завдані працівниками міліції під час його перебування в Ковпаківському РВ, а отже під контролем держави, що є порушенням Конвенції з прав людини і про що неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду та судових інстанцій, якими скасовувались процесуальні рішення по проведених за заявою скаржника перевірках.
Зокрема, рішенням ЄСПЛ по справі «Вергельський проти України» від 12 березня 2009 року встановлено, що, враховуючи достатні дані вважати наявними тілесні ушкодження у заявника, його покази, відсутність будь-якого вірогідного пояснення державних органів відносно походження його травм, існує розумна підозра, що ці травми були нанесені заявнику працівниками міліції, з огляду на що визнано порушення ст. 3 Конвенції внаслідок жорстокого поводження з заявником під час його знаходження під контролем міліції, а також внаслідок відсутності ефективного розслідування його скарг на застосування тортур.
Аналогічний висновок зроблений судом і в справі «Сатік та інші проти Турції» від 10 жовтня 2000 року.
З аналізу зазначених рішень слід зробити висновок про те, що тягар доказування відсутності винних дій зі сторони правоохоронців в такій ситуації, а також необхідність надання вірогідного та достовірного (підтвердженого доказами) пояснення походження тілесних ушкоджень, покладено на державу, в особі органів досудового слідства, якими цього зроблено не було.
Таким чином, у суду достатньо підстав вважати постанову прокурора незаконною, такою, що не встановлює обставин, зазначених в Ухвалі Зарічного районного суду м. Суми 10 грудня 2013 року та інших судових рішеннях щодо цього питання, а також такою, що ґрунтується на припущеннях та суперечливих даних, до яких, за умови виявлення у затриманого тілесних ушкоджень, обґрунтованої підозри можливості їх отримання після затримання і відсутності вірогідного та обґрунтованого пояснення їх походження, слід відноситись критично та піддавати перевірці, як і покази потерпілого та інших осіб.
Всі зазначені в постанові слідчого мотиви для закриття кримінального провадження не дають одностайної відповіді на наведені вище питання, що підлягають дослідженню стосовно походження виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.
На думку суду, не може вважатись вірогідним та підтвердженим поясненням походження тілесних ушкоджень заявника не змістовні та не конкретизовані покази свідка, допитаного 16 червня 2013 року, оскільки останні не перевірені слідчим, і з них неможливо розмежувати, спростувати чи підтвердити покази як потерпілого так і інших учасників.
З урахування викладеного, постанова прокурора підлягає скасуванню, матеріали провадження поверненню для проведення досудового розслідування, за наслідками якого належить прийняти процесуальне рішення з наданням належної правової оцінки події в цілому та діям працівників правоохоронних органів з урахуванням вимог діючого законодавства та зібраних по справі доказів та фактів.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що під час проведення досудового розслідування, прокурор, слідчий зобов`язані вжити і інших встановлених законом заходів, щодо повного, всестороннього, об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального провадження, а також усунення суперечностей в ньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 303-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_5 задовольнити.
Постанову прокурора прокуратури Сумської області від 17 березня 2014 року, про закриття кримінального провадження № 0000026 від 10 грудня 2012 року, скасувати.
Матеріали кримінального провадження № 0000026 від 10 грудня 2012 року повернути до прокуратури Сумської області для проведення досудового розслідування.
Про прийняте рішення повідомити прокурора, скаржника та слідчого.
Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_1