У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Скотаря А.М. і
Заголдного В.В.

прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 1 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої
ОСОБА_1 на постановлені щодо неї судові рішення.

в с т а
н о в и л а:

вироком
Буринського районного суду Сумської області від 4 травня 2005 року

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, судиму: 05.04.1996 р. за ч.2 ст.229-6 КК
України на 2 роки і 6 місяців позбавлення волі; 18.03.1997 р. за ч.2 ст.229-6
КК України - на 3 роки позбавлення волі; 11.03.1998 р. за ч.1 ст.229-6 КК
України - на 3 роки і 6 місяців позбавлення волі; 22.01.2003 р. за ч.2 ст.307
КК України - на 3 роки позбавлення волі, 29.11.2004 р. звільнену
умовно-достроково - на 10 місяців і 26 днів,

засуджено
за ч. 2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК
України ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді - 3 років і 6 місяців
позбавлення волі.

Відповідно
до ст.96 КК України ОСОБА_1 призначено примусове лікування проти наркоманії у
місцях позбавлення волі.

Ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від 12 липня 2005 року апеляцію засудженої
ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок без зміни.

ОСОБА_1
визнано винуватою у тому, що вона взимку 2005 р. у м. Бурині Сумської області,
будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 307 КК України,
без мети збуту, незаконно придбала й виготовила наркотичний засіб - концентрат
із макової соломи вагою 0,52 грами, який до 18.03.2005 р. зберігала за місцем
свого проживання (АДРЕСА_1).

За
змістом касаційної скарги, засуджена ОСОБА_1, посилаючись на безпідставність
застосування примусового лікування проти наркоманії відповідно до ст.96 КК
України й на невідповідність призначеного покарання ступені тяжкості злочину та
її особі, просить змінити судові рішення, виключивши з них ст.96 КК України й
пом'якшити покарання.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, яка вважає за необхідне змінити судові рішення
щодо ОСОБА_1 і виключити з них посилання про застосування ст.96 КК України,
перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи касаційної скарги й
доповнень до неї, колегія суддів вважає, що скарга засудженої підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок
про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначених дій суд у вироку обґрунтував
дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями самої ОСОБА_1,
яка вину визнала і що, по суті, у касаційній скарзі не оспорюється, як не
оспорюється і правильність кваліфікації дій засудженої.

Вивченням
матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінально-процесуального закону,
які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу
і постановити законні й обґрунтовані судові рішення.

Твердження
ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що призначене їй покарання не відповідає
ступені тяжкості злочину та її особі, є безпідставними.

Як видно зі справи, ОСОБА_1 вп'яте притягується до кримінальної
відповідальності за злочини у сфері обігу наркотичних засобів. Належних
висновків із попередніх засуджень для себе вона не зробила й у період
умовно-дострокового звільнення від відбування покарання знову вчинила умисний
злочин цієї ж категорії. Це свідчить про стійкість установки особи на ведення
злочинного способу життя й у подальшому.

За таких обставин суд призначив ОСОБА_1, як окремо, так і за сукупністю
вироків покарання, яке відповідає вимогам ст.65 КК України та є необхідним і
достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для
його пом'якшення немає.

Разом із тим, суд неправильно застосував щодо ОСОБА_1 примусове лікування
проти наркоманії.

Відповідно до ч.1 ст.96 КК України примусове лікування може бути
застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили
злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров'я інших осіб.

Оскільки,
наркоманія до таких хвороб не належить, то суд не мав права призначати ОСОБА_1
зазначене примусове лікування, а тому судові рішення щодо неї у цій частині
підлягають зміні.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 частково задовольнити.

Вирок Буринського районного суду
Сумської області від 4 травня 2005 р. та Ухвалу Апеляційного суду Сумської
області від 12 липня 2005 р. щодо ОСОБА_1
змінити.

Виключити
із зазначених судових рішень вказівку про застосування на підставі ст.96 КК
України до ОСОБА_1 примусового лікування проти наркоманії у місцях позбавлення
волі.

С У Д Д І :

СКОТАРЬ А.М. КОНОВАЛОВ В.М. ЗАГОЛДНИЙ В.В.