Справа № 310/5996/14-к
Провадження №1-кп/310/425/14
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 рокум. Бердянські

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Пшеничного І. А.

при секретарі Тімченко В. М.

за участю прокурора Мельник М. М.

потерпілого ОСОБА_1

представника служби Єрмоленко С. В.

представника міліції Кузіна П. О.

захисника ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальне
провадження, внесене 13.07.2014 року до ЄРДР
за №0003118, за обвинуваченням:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Бердянська Запорізької області,
громадянина України, з базовою
середньою освітою, не одруженого, учня
групи А-18 ІІ курсу ДНЗ «Бердянський
центр професійно-технічної освіти», не
працюючого, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального
правопорушення (злочину),
передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

10 липня 2014 року, приблизно о 23 год. 30 хв.,
знаходячись у квартирі АДРЕСА_3,
неповнолітній ОСОБА_6, діючи умисно, з
корисливих мотивів, з метою таємного
викрадення чужого майна, скориставшись
тим, що за його діями ніхто не
спостерігає, зі стола в кімнаті таємно
викрав належний ОСОБА_1 ноутбук «Lenovo
G580» вартістю 3500 грн. 00 коп.

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення
злочину зник та розпорядився
викраденим майном на власний розсуд,
чим завдав потерпілому ОСОБА_1 майнову
шкоду на суму 3500 грн. 00 коп.

Допитаний під час судового розгляду
неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6,
свою винуватість у вчиненому
кримінальному правопорушенні визнав
повністю та пояснив, що 10.07.2014 року,
знаходячись в квартирі потерпілого він
викрав його ноутбук. Пізніше
викрадений ноутбук він продав, а
отримані гроші витратив на власні
потреби. Стверджував, що він та його
мати в повному обсязі відшкодували
потерпілому матеріальну шкоду, яку він
спричинив вчиненням крадіжки.
Усвідомлює протиправний характер
своїх дій, у вчиненому розкаюється,
просить суд суворо не карати та не
позбавляти волі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК
України, за згодою всіх учасників
судового розгляду, суд визнав
недоцільним дослідження доказів
стосовно тих фактичних обставин
справи, які ніким не оспорюються, при
цьому судом з'ясовано, що учасники
судового розгляду правильно розуміють
зміст цих обставин, їх позиція є
добровільною та істинною та їм
роз'яснено, що у такому випадку вони
будуть позбавлені права оспорювати ці
фактичні обставини в апеляційному
порядку.

З урахуванням викладеного, допитавши
обвинуваченого та дослідивши
матеріали, що характеризують його
особу, суд вважає, що винуватість
ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому
кримінального правопорушення при
обставинах, викладених у вироку,
доведена повністю та його дії
правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК
України, як таємне викрадення чужого
майна (крадіжка).

При призначенні покарання
обвинуваченому ОСОБА_6, у відповідності
зі ст. ст. 65-69, 103 КК України, суд враховує
ступінь тяжкість вчиненого злочину,
особу винного, умови його життя та
виховання, рівень розвитку та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Обставинами, які пом'якшують покарання
ОСОБА_6, згідно ч.1 ст.66 КК України, суд
визнає: щире каяття; активне сприяння
розкриттю злочину; добровільне
відшкодування завданого збитку;
вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, які обтяжують покарання
ОСОБА_6, згідно ч.1 ст.67 КК України, суд не
встановив.

З урахуванням обставин справи та особи
обвинуваченого ОСОБА_6, який вчинив
кримінальне правопорушення у
неповнолітньому віці, раніше не
судимий, має сім'ю, постійне місце
проживання та навчання, де
зарекомендував себе задовільно,
зважаючи на його відношення до
вчиненого, суд приходить до висновку
про доцільність призначення покарання,
необхідного і достатнього для
виправлення у вигляді позбавлення волі
в межах мінімальної санкції,
передбаченої ч.1 ст.185 КК України,
оскільки саме це покарання найбільше
відповідатиме меті його призначення
відповідно до ст.50 КК України, але
відповідно до вимог ст. ст. 75, 104 КК
України про можливість його
виправлення без відбування
призначеного покарання та його
звільнення від відбування покарання з
випробуванням, якщо він протягом
визначеного судом іспитового строку не
вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього, відповідно до ст.76
КК України, обов'язки.

Однак, під час судових дебатів захисник
заявив клопотання про застосування
щодо неповнолітнього обвинуваченого
ОСОБА_6 примусових заходів виховного
характеру у вигляді передачі
неповнолітнього під нагляд його матері
ОСОБА_5 строком на 1 рік.

Відповідно до вимог ч.1 ст.105 КК України
неповнолітній, який вчинив злочин
невеликої або середньої тяжкості, може
бути звільнений судом від покарання,
якщо буде визнано, що внаслідок щирого
розкаяння та подальшої бездоганної
поведінки він на момент постановлення
вироку не потребує застосування
покарання, у цьому разі суд застосовує
до неповнолітнього примусові заходи
виховного характеру, передбачені ч.2
ст.105 КК України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 є
неповнолітнім, вчинив злочин середньої
тяжкості, раніше не судимий, щиро
розкаявся у вчиненому злочині та в
повному обсязі відшкодував заподіяні
майнові збитки, суд вважає, що на момент
постановлення вироку він не потребує
застосування покарання, тому наявні
усі правові підстави, які передбачені
ст.105 КК України, для звільнення
неповнолітнього від покарання та
застосування відносно нього
примусових заходів виховного
характеру у вигляді передачі
неповнолітнього під нагляд матері
строком на 1 рік.

Під час кримінального провадження
цивільний позов не пред'являвся.

Підстав для обрання запобіжного заходу
щодо обвинуваченого суд не встановив.

Долю речових доказів суд вирішує у
відповідності до вимог ч.9 ст.100 КПК
України.

Процесуальні витрати, пов'язані з
залученням експертів, на суму 146 грн. 70
коп., суд вирішує відповідно до вимог ч.4
ст.122 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 349 ч.3, 373, 374, 497 КПК України, ст.105 КК
України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення
(злочину), передбаченого ч.1 ст.185 КК
України, та призначити йому покарання у
вигляді позбавлення волі на строк 1
(один) рік.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України
звільнити ОСОБА_6 від відбування
призначеного покарання, якщо він
протягом 1 (одного) року іспитового
строку не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього, відповідно
до ст.76 КК України, обов'язки:

- не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання
та навчання.

Відповідно до вимог ст.105 КК України
неповнолітнього ОСОБА_6 звільнити від
призначеного кримінального покарання.

Застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи
виховного характеру у вигляді передачі
неповнолітнього під нагляд його матері
ОСОБА_5 строком на 1 (один) рік.

Речові докази:

- ноутбук «Lenovo G500», який переданий
потерпілому ОСОБА_1 на відповідальне
зберігання, - повернути власнику
ОСОБА_1;

- чек та слід папілярного візерунка, які
зберігаються в матеріалах
кримінального провадження, - залишити в
матеріалах кримінального провадження
протягом усього часу їх зберігання.

Процесуальні витрати, пов'язані з
залученням експертів, на загальну суму
146 грн. 70 коп., - віднести на рахунок
держави.

Запобіжний захід до набрання вироком
законної сили щодо ОСОБА_6 не обирати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня
його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через Бердянський
міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після
закінчення строку подачі апеляційної
скарги, якщо така скарга не буде подана
учасниками провадження у вказаний
строк. У разі подання апеляційної
скарги вирок, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після ухвалення
рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити обвинуваченому
та прокурору.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку.

Суддя
І. А. Пшеничний