Номер провадження: 11-кп/785/750/15
Номер справи місцевого суду: 500/569/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу старшого прокурора Ізмаїльської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2015 р. по кримінальному провадженню № 0002650 від 09.09.2014 р. відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч. 1 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2015 р. ОСОБА_7 засуджений за ст. 119 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджений за те, що 08.09.2014 р., близько 22 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе - бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області, по вул. Радянській, 14-а, в ході раптово виниклої сварки, не маючи умислу, спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_10 та не бажаючи настання таких наслідків, хоча міг та повинен був їх передбачити, вдарив потерпілого ОСОБА_10 один раз кулаком руки в область обличчя, в результаті чого потерпілий впав та вдарився потилицею голови об асфальтове покриття дороги.

Внаслідок падіння потерпілий ОСОБА_10 отримав внутрішньочерепну травму в формі: контузійних крововиливів в речовини головного мозку і ділянок розтрощення тканини; крупноочагового субарханоідального крововиливу та крововиливу в м`які тканини тім`яно-потиличної області, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 431 від 01.10.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та викликали небезпечні для життя явища. 10.09.2014 р. о 05 годині 20 хвилин ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить зазначений вироку суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, посилаючись на те, що призначене покарання є занадто м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляцію старшого прокурора прокуратури Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області, вважав за необхідне вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в зв`язку з невідповідністю вироку вимогам закону, обвинуваченого, який просив вирок залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за ці межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як видно із вироку суду, він складений за результатами розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 349 ч.3 КПК України, коли судом не досліджуються докази на підтвердження події кримінального правопорушення, а тому суд зробив висновок про наявність вини обвинуваченого без дослідження доказів та не навів їх у вироку.

Проте вказані у вироку обставини не відповідають фактичним даним, так як у відповідності до журналу судового засідання та звукозапису судового засідання, в судовому засіданні не ставилось питання про розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України і ніяке рішення з цього приводу не приймалось. Суд взагалі не ставив на розгляд учасників кримінального провадження питання про порядок та об`єм дослідження доказів, будь-якого рішення з цього приводу не приймав, а після оголошення обвинувального акту, зразу перейшов до допиту обвинуваченого у формі відповідей на запитання головуючого, на надавши можливості дати вільні покази, допитав потерпілого, дослідив висновок судово-медичної експертизи по трупу померлого, на який, як на доказ, у вироку не послався та оцінки йому та іншим доказам не дав, та перейшов до судових дебатів, не з`ясувавши наявність всіх пом`якшуючих обставин.

Вказане порушення вимог ст.ст. 349, 370, 374 КПК України є істотним, так як перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 412 КПК України вирок суду підлягає скасуванню.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист та змагальність сторін.

З огляду на положення ст.ст. 7, 9 КПК України, з урахуванням ігнорування судом першої інстанції положень ст. 349 КПК України щодо об`єму та порядку дослідження доказів по справі та ст.ст. 370, 374 КПК України щодо змісту обвинувального вироку, колегія суддів вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотним порушенням вимог КПК України та вказане порушення, з урахуванням положень статей 7, 9, 412, 415 КПК України, визнається апеляційним судом суттєвим, та у відповідності з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 9 ч.6 КПК України, тягне за собою скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, так як нормами КПК не передбачено іншої можливості для усунення вказаних порушень, ніж призначення нового розгляду у відповідності з вимогами ст. 416 КПК України - з підготовчого засідання.

Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного покарання, то по даному провадженню апеляційний суд позбавлений можливості дати оцінку цим доводам, так як судом фактично не розглядалась наявність пом`якшуючих обставин.

Так, в апеляційному суді обвинувачений пояснив, що ним відшкодовувалась потерпілому завдана шкода, має на утриманні дитину, проте ці обставини потребують додаткового з`ясування і перш за все з огляду на те, що потерпілий просив суд не позбавляти обвинуваченого волі. Крім того, обвинувачений раніше не судимий, інкриміноване ним правопорушення є необережним, та як вказав суд, обвинувачений визнав вину та щиро покаявся у вчиненому. Якщо вказані обставини знайдуть підтвердження при новому розгляді, то підстав вважати призначене покарання м`яким не має. В будь-якому випадку доводи прокурора про необхідність призначення покарання у виді 3-х років 6 місяців позбавлення волі є необґрунтованими, так як санкція ч.1 статті 119 КК України (враховуючи настання наслідків смерті особи) передбачає не тільки позбавлення волі, а й обмеження волі. Рішення про вид та міру покарання має прийматися з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням можливості виправлення обвинуваченого.

Крім того, слід зазначити, що дане кримінальне правопорушення є правопорушенням середньої тяжкості та у відповідності до ч.3 ст. 469 КПК України по даному кримінальному провадженню можливо укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, про що слідчий, прокурор зобов`язані були проінформувати ще підозрюваного ОСОБА_7 та потерпілого про їхнє право на примирення, роз`яснити механізм його реалізації та не чинити перешкод в укладенні угоди про примирення (ч.7 ст.469). Проте суд ні в ході підготовчого судового засідання, ні при розгляді кримінального провадження по суті не з`ясував у обвинуваченого та потерпілого чи були їм роз`яснені слідчим і прокурором вказані положення закону та чи зрозумілі вони їм і в разі необхідності не роз`яснив вказане право, що необхідно зробити при новому розгляді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 7, 9, 416, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу старшого прокурора Ізмаїльської міжрайонної прокуратури задовольнити частково, вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2015 р. відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4