ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА

В И Р О К
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
Справа № 1-кп/489/77/15
23.02.2015 р. м. Миколаїв
Колегія суддів Ленінського районного суду м. Миколаєва у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої - ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , при секретарі судових засідань - ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса, Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, що проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Артемівськ, Луганської бласті, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 та який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 3, 4, 6, 12 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 147 КК України,
29.11.2013р. ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 та іншою особою, знаходячись в м. Миколаєві, в ході розмови вступили в злочинну змову, направлену на здійснення нападу на ОСОБА_13 з метою заволодіння його грошима, автомобілем та його подальшого умисного вбивства з корисливих мотивів. При цьому, для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 та іншою особою, при собі мали заздалегідь приготовлений обріз мисливської рушниці невстановленого зразку.
30.11.20ІЗр. близько 17:00 год. ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 та іншою особою з метою реалізації свого злочинного наміру, на автомобілі марки «Skoda-Fabia»( BE 4756АК), який знаходився в користуванні іншої особи, прибули до повороту на Новополтавський елеватор біля с. Новополтавка Новобузького району Миколаївської області, розташованого на 81 км. шосе сполученням «Миколаїв- Дніпропетровськ», де ОСОБА_10 , згідно раніше досягнутої домовленості із ОСОБА_11 та іншою особою, зателефонував ОСОБА_13 та запропонував останньому зустрітися на трасі сполученням «Миколаїв-Дніпропетровськ», біля повороту на Новополтавський елеватор, на що потерпілий погодився.
Того ж дня, близько 17:30 год., ОСОБА_11 спільно з іншою особою, реалізуючи свій злочинний намір, згідно раніше досягнутої домовленості, залишили ОСОБА_10 біля повороту на Новополтавський елеватор, куди в цей час на автомобілі марки «Honda-CRV» ( НОМЕР_1 ) під`їхав ОСОБА_13 . При цьому, ОСОБА_11 та інша особа, від`їхали від вказаного місця на відстань приблизно 300 метрів.
Після чого, згідно раніше досягнутої домовленості, ОСОБА_10 сів до автомобіля потерпілого, та відволікаючи увагу останнього розмовою, створив умови ОСОБА_11 та іншій особі для раптового нападу на потерпілого.
В цей час, ОСОБА_11 та інша особа, діючи згідно раніше досягнутої злочинної домовленості, на автомобілі марки «Skoda-Fabia», ( BE 4756 АК), під`їхали та зупинились позаду автомобіля потерпілого. Інша особа, вийшовши з автомобілю, підійшла до передньої лівої дверці автомобіля ОСОБА_13 та заблокувала її, тим самим унеможливлюючи вільний вихід потерпілого з автомобілю.
В цей час, ОСОБА_11 , утримуючи в руках раніше заготовлений обріз мисливської рушниці невстановленого зразку, підійшов до автомобіля ОСОБА_13 та відкривши задні праві двері автомобіля, направив ствол рушниці в бік ОСОБА_13 та погрожуючи його застосуванням, наказав потерпілому перелізти на заднє сидіння.
ОСОБА_13 виконав вимогу ОСОБА_11 та ліг на заднє сидіння автомобіля. Тим самим, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інша особа, своїми спільними узгодженими діями обмежили вільне пересування потерпілого ОСОБА_13 .
В подальшому, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 та іншою особою, намагались зв`язати потерпілого, однак ОСОБА_13 почав чинити опір, внаслідок чого залишив салон автомобіля та почав бігти в бік узбіччя. ОСОБА_11 , згідно раніше досягнутої домовленості з ОСОБА_10 та іншою особою, реалізуючи свій злочинний намір на незаконне позбавлення волі, з метою придушення опору потерпілого та бажаючи обмежити фізичні можливості ОСОБА_13 , побіг за потерпілим та наздогнавши, використовуючи обріз мисливської рушниці, здійснив не менше одного пострілу у область тулубу потерпілого, тим самим спричинивши ОСОБА_13 тілесні ушкодження в вигляді вогнепального поранення, від яких в подальшому настала смерть потерпілого.
Від отриманих ушкоджень ОСОБА_13 впав на землю, втративши фізичну можливість вільного пересування, а ОСОБА_10 та інша особа, перенесли потерпілого до автомобіля марки «Honda-CRV» ( НОМЕР_1 ) та помістили останнього в багажне відділення.
В подальшому, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 та іншою особою, згідно раніше досягнутої домовленості, з метою заволодіння грошима ОСОБА_13 , прослідували на автомобілі марки «Honda-CRV» (BE 3282 В А) під керуванням ОСОБА_10 та автомобілі марки «Skoda-Fabia», ( BE 4756 АК) під керуванням іншої особи на відстань 1.2 км. від вказаного повороту праворуч від траси «Дніпропетровськ-Миколаїв» та зупинилися на ділянці в полі.
Тим самим, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , та іншою особою, застосувавши насильство, яке було небезпечне для життя та здоров`я потерпілого в момент спричинення, незаконно заволоділи автомобілем марки «Honda-CRV» ( НОМЕР_1 ), який на праві власності належав ОСОБА_13 .
Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 та іншою особою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, із погрозами застосування до ОСОБА_13 обрізу мисливської рушниці, заволоділи грошовими коштами, що належали потерпілому в розмірі 2000 грн. та 1000 російських рублів (що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 30.11.2013р. складало 241 грн. 24 коп.) та почали вимагати від потерпілого ОСОБА_13 , як заручника, телефонувати своїм родичам та іншим особам з метою передачі їм коштів за нього. Однак, потерпілий ОСОБА_13 не виконав протиправні вимоги нападників, оскільки втратив свідомість від отриманих тілесних ушкоджень, і обвинувачені з метою реалізації умислу на вбивство ОСОБА_13 контролювали останнього до того часу, доки він не припинив подавати ознаки життя.
В подальшому, з метою приховання слідів вчинених ними злочинів, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 та іншою особою, на автомобілі «Honda-CRV» ( НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_11 , в супроводі автомобіля «Skoda-Fabia», ( BE 4756 АК) під керуванням іншої особи, перевезли ОСОБА_13 до покинутого вапняного кар`єру, розташованого біля с. Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області.
Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 та іншою особою, з метою приховання слідів вчинених ними кримінальних правопорушень, підпалили автомобіль «Honda-CRV» ( НОМЕР_1 ), який належав потерпілому, де в багажному відділенні знаходився труп ОСОБА_13 .
Після чого, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 та іншою особою, утримуючи при собі майно потерпілого, з місця злочину зникли та розпорядились викраденими грошима в сумі 2241 грн. 24 коп. за власним розсудом.
Суд визнає винними обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення передбачених:
-ст. 115 ч.2 п. 3,6,12 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, скоєне у відношенні заручника, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб;
-ст. 147 ч.2 - тримання особи як заручника з метою спонукання родичів затриманого, державної або іншої установи, підприємства чи організації, фізичної або службової особи до вчинення чи утримання від вчинення будь-якої дії як умови звільнення заручника, що спричинило тяжкі наслідки;
-ст. 187 ч. 4 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень,
-ст. 289 ч. З КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом з будь - якою метою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе у вчинені вищезазначеного злочину визнав частково і суду пояснив, що він не визнає себе винним у скоєнні вбивства з особливою жорстокістю, скоєння розбою. Визнає себе винним в скоєнні вбивства, та вимагання. В судовому засіданні ОСОБА_14 суду надав наступні покази з яких вбачається, що 27.11.2013 р. йому подзвонив ОСОБА_15 і повідомив що в нього труднощі з виплатою аліментів і запропоновував вчинити злочин відносно ОСОБА_16 . На вбивство вини не домовлялися. 29.11.2013р. він подзвонив ОСОБА_17 , щоб той допоміг машиною для скоєння злочину відносно ОСОБА_16 . Для скоєння злочину вини спільно придбали обріз рушниці, але ініціатором був ОСОБА_15 , для того щоб залякати потерпілого, та домовились діяти таким чином - ОСОБА_18 мав підійти до водійської двері а ОСОБА_15 мав присісти на заднє сидіння на направити зброю на ОСОБА_16 . Як обріз рушниці потрапив до машини йому не відомо, ймовірно хтось чи ОСОБА_11 , чи ОСОБА_17 поклали зброю у машину. На наступний день, 30.11.2013р. він зателефонував ОСОБА_13 та запропонував зустрітися біля повороту на Новополтавський елеватор, на що той погодився. Після зустрічі з потерпілим він сів на переднє сидіння і став розмовляти з ОСОБА_16 . Згодом до вказаного автомобіля під`їхали ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , ставши позаду автомобіля ОСОБА_16 . До автомобіля з правої сторони підійшов ОСОБА_11 , направивши зброю на ОСОБА_16 а до водійської дверки підійшов ОСОБА_18 не даючи при цьому потерпілому безперешкодно вибратися із машини. ОСОБА_11 , тримаючи направлену рушницю на ОСОБА_16 змусив останнього пересісти на заднє сидіння. ОСОБА_13 спочатку виконав їх прохання, потім почав чинити опір та тікати до узбіччя дороги, після чого ОСОБА_11 здійснив постріл приблизно в область тулуба ОСОБА_13 , після чого той упав. Потім вони його піднесли до автомобіля потерпілого і помістили в багажник, після чого почали вимагати від потерпілого дзвонити своїм родичам з метою передачі грошей, проте ОСОБА_13 , відмовився, почав втрачати свідомість, та вони спільно вирішили їхати в сторону Новоодеського району та приховати сліди злочину, та ОСОБА_18 запропонував поїхати до вапняного кар`єру. Він встановив що ОСОБА_16 , помер тобто не подавав ніяких ознак життя. ОСОБА_11 запропонував спалити автомобіль, щоб приховати злочин, та діставши ганчірку яка знаходилась в автомобілі ОСОБА_16 підпалив її та кинув до автомобілю потерпілого. Цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків визнає в повному обсязі. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, просив задовольнити на розсуд суду.
Покази ОСОБА_14 наведені з урахуванням показів та відеозапису слідчого експерименту від 6,7 грудня 2013 р. які досліджені в судовому засіданні (протоколи слідчого експерименту). Також суд зазначає що ОСОБА_14 в судовому засіданні не заперечував та підтвердив покази дані ним в ході слідчого експерименту.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 винним себе у вчинені вищезазначеного злочину визнав частково, та пояснив, що 29.11.2013р. йому зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що вони поїдуть до ОСОБА_13 , домовитися про їх подальшу співпрацю. Поїхавши на елеватор на зустріч з ОСОБА_16 вони його там не застали та повернулися в м. Миколаїв. Наступного дня вони знову поїхали на Новополтавський елеватор, після чого ОСОБА_10 знову йому дзвонив. Проте той відмовлявся з ними працювати доки ОСОБА_10 не поверне борг. Після цього ОСОБА_10 запропонував здійснити напад на потерпілого з метою заволодіння грошовими коштами, оскільки знав, що той часто перевозить із собою значні суми грошей, на що він разом із ОСОБА_17 погодилися. Він заперечує проти показів ОСОБА_14 в той частині, що ініціатором злочину був він і що він не повідомляв ОСОБА_14 про неможливість виплати ним аліментів що в нього з цим труднощі і йому конче потрібні гроші. Обріз рушниці вини придбали разом. Він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , поїхали на автомобілі Шкода на зустріч з потерпілим, якого він не знав. Перед зустріччю ОСОБА_14 сказав, що треба лише налякати потерпілого та забрати у нього гроші. Вони приїхали на зустріч. ОСОБА_14 залишили біля повороту на елеватор, а він з ОСОБА_18 на автомобілі Шкода від`їхали від цього повороту. Через деякий час вони під`їхали, ОСОБА_14 вже знаходився у автомобілі потерпілого та сидів на сидінні біля водійського сидіння. Він залишився у автомобілі Шкода, а Смоквин, пішов до автомобіля потерпілого та стояв біля водійських дверей. Із автомобіля Шкода йому було видно, що у автомобілі потерпілого відбувається боротьба. ОСОБА_14 вийшов із автомобілю потерпілого та став відчиняти задні двері автомобілю потерпілого. І у той момент ОСОБА_14 крикнув йому нести обріз. Він взяв обріз і підійшов до автомобілю потерпілого та побачив потерпілого на задньому сидінні, він намагався вийти із машини. Потерпілий вирвався із автомобілю і у той момент ОСОБА_16 намагався забрати у нього обріз і тоді випадково відбувся постріл який влучив у потерпілого. Потерпілий впав та намагався сповзти на узбіччя. І тоді ОСОБА_14 та ОСОБА_18 взяли потерпілого та поклали у багажник автомобілю Хонда, для якої мети йому не відомо. Вони поїхали на різних машинах, він на ОСОБА_19 , а ОСОБА_14 зі ОСОБА_18 на Хонді, де був потерпілий у багажнику, і обріз рушниці був у ОСОБА_14 . Вони поїхали у сторону м. Миколаєва. Повернули біля с. Новополтавка. Він на автомобілі ОСОБА_19 зупинився на трасі, а ОСОБА_14 зі ОСОБА_18 повернули до каньйону. Через деякий час підбіг ОСОБА_18 та попросив у нього запальничку, він дав йому запальничку. Ще через деякий час вони вже всі на автомобілі ОСОБА_19 повертались до м. Миколаєва і він запитав що з автомобілем Хонда, на, що ОСОБА_14 йому повідомив, що вони спалили автомобіль Хонда. ОСОБА_14 викинув обріз біля мосту на м. Одеса у річку. Це було приблизно о 18:30 годині.
На наступний день ОСОБА_10 дав йому 600 гривень і він поїхав додому. Стосовно зброї, хто її купував і як вона опинилася в машині йому не відомо, чому свідки вказують саме на нього також не знає. Після поранення потерпілого, хотів залишити його на місці, проте цього не зробив. В якому стані перебував потерпілий в багажнику автомобіля, він не знає, не перевіряв його стан. Свої вимоги передати гроші потерпілому не озвучували, потім дізнався що той передав їм 2000 гривень, як саме йому не відомо. Матеріальний позов та моральний визнає.
Покази ОСОБА_15 наведені з урахуванням показів та відеозапису слідчого експерименту від 09 січня 2014 р. які досліджені в судовому засіданні.( протоколи слідчого експерименту). Також суд зазначає що ОСОБА_15 в судовому засіданні не заперечував та підтвердив покази дані ним в ході слідчого експерименту. ОСОБА_15 суду не зміг пояснити в зв`язку з чим і на якій підставі його оговорює ОСОБА_14 .
Незважаючи на спотворене визнання вини, обвинуваченими їх винність у скоєному підтверджується показами потерпілої, свідків письмовими доказами які дослідженні в судовому засіданні і які суд визнав належними, допустимими та достовірними і поклав їх в основу доказів вини обвинувачених в інкримінованих їм злочинів
Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що з ОСОБА_16 він був знайомий дуже давно, дружили з 1988 року. ОСОБА_16 займався землею, у нього був бізнес. У нього був будинок, машина. ОСОБА_16 мешкав у Новому ОСОБА_21 , пояснив, що він також раніше жив у Новому ОСОБА_21 , зараз проживає у м. Миколаєві. ОСОБА_16 у м. Новому Бузі був відомою людиною. Він колись бачив ОСОБА_14 у кафе у Новому Бузі, але він нічого про нього тоді не знав. ОСОБА_14 поясняв, що працює разом з ОСОБА_16 . Востаннє він бачив ОСОБА_16 приблизно за 10 днів до того що трапилось. Потім з інтернету він дізнався, що спалили ОСОБА_16 у машині. Але перед тим, йому телефонував знайомий і повідомив, що ОСОБА_22 зник. Його шукали. Коли знайшли тоді стало відомо, що у нього стріляли. ОСОБА_15 він не бачив раніше і не знає його.
Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що він з ОСОБА_16 був знайомий приблизно 10 років, він займався сільським господарством та землею. У Новому ОСОБА_21 його багато хто знав. У його справи він сповіщений не був. Знайомий 31 чи 1 числа подзвонив та спитав чи не бачив я ОСОБА_16 . 30 числа 2013 року він бачив ОСОБА_16 на елеваторі були разом. Біля 17:00 години йому подзвонили, він там повинен був з кимось зустрітись. Він поїхав на зустріч і тоді він його бачив востаннє. Після чого всі почали його шукати. Карпнка та ОСОБА_15 він не знає і бачить їх вперше чи знайомі вони були з ОСОБА_16 він не знає.
Свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що він з ОСОБА_16 був знайомий з 2003-2004 року. Відносини у них були дружні. ОСОБА_16 займався землею. У Новому ОСОБА_21 всі знають ОСОБА_16 . У нього був автомобіль Хонда сірого кольору. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 він раніше не знав. Приблизно рік назад йому подзвонив ОСОБА_16 та сказав, що приїде у гості, він приїхав до нього. Йому дзвонили, потім він теж комусь передзвонював. Ввечері він поїхав на зустріч, з ким саме він не знає. ОСОБА_25 вже вранці подзвонив знайомий та повідомив, що ОСОБА_16 пропав. Почались пошуки ОСОБА_16 . Через деякий час його знайшли у спаленій машині. Обставини вбивства йому не відомі.
Свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що він ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не знав ніколи, тільки чув про них. ОСОБА_16 він знав приблизно 10 років. Відносини були подружні. ОСОБА_16 займався закупівлею с/х продукції та землею займався. За два тижні ОСОБА_16 розповідав, що пробує працювати з ОСОБА_14 , який сам напрошувався у клієнти до нього. Йому відомо, що ОСОБА_16 давав ОСОБА_14 гроші на кукурудзу. Востаннє він бачив ОСОБА_16 29.11.2013 року. Потім від жінки ОСОБА_16 дізнався, що ОСОБА_16 зник. Потім почались пошуки ОСОБА_16 . Конфліктних ситуацій у ОСОБА_16 не було ні з ким. Йому не відомо чи повертав ОСОБА_14 гроші ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_27 суду пояснила, що ОСОБА_28 це її син. У 2013 році, точної дати вона не пам`ятає, її син приїхав з м. Миколаєва додому та сказав їй, що було вчинено злочин проти ОСОБА_29 , з яким він працював. Пояснив, що його підставили, що він не вчиняв злочин, не стріляв, нікого не вбивав. Сказав, що стріляв ОСОБА_30 , який саме ОСОБА_30 їй не відомо. ОСОБА_31 він їй більше не розповідав. Вона дуже злякалась тоді і переховувала сина, але він хотів піти до міліції і розповісти все як було, але вона його не пускала.
Свідок ОСОБА_32 суду пояснив, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 він раніше знав. Про самі обставини вбивства він дізнався коли до нього приїхали друзі ОСОБА_16 та пояснили, що розшукують ОСОБА_14 , і саме тоді вони розповіли йому про те, що трапилось. Йому було відомо чим займались ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вони займались скупкою та продажем зернових культур. До нього звернулись ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , пояснили, що вони перевозять великі суми грошей і їм була потрібна зброя. Він пояснив, що допомагав їм придбати рушницю у його знайомого ОСОБА_33 . Він зателефонував ОСОБА_34 та домовився придбати у нього рушницю за 2000 грн. Він разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 приїхали до ОСОБА_33 , він поїхав з ними показати де саме живе ОСОБА_35 . Вони приїхали, ОСОБА_35 виніс рушницю, і вони поїхали. Він не бачив моменту передачі грошей за рушницю. Про патрони йому нічого не відомо. Він не знає чи була рушниця у робочому стані. Після вбивства він з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не спілкувались.
Свідок ОСОБА_36 суду пояснив, що ОСОБА_14 він знає з 2008 року, ОСОБА_15 знає з серпня 2013 року. Йому зателефонував кум ОСОБА_37 , коли саме це було він не пам`ятає, та сказав, що потрібна рушниця. У нього була та рушниця, вона лежала у нього у гаражі, він з неї не стріляв та не знає чи була вона у робочому стані. У рушниці не було прикладу та укорочене дуло. Він цю рушницю продав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Бабіч тоді приїхав з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на машині Шевроле, він не знає чия це машина, він виніс рушницю, поклав на пасажирське сидіння, ОСОБА_15 дав йому 2000 грн. Він не знає для чого їм була потрібна рушниця, але йому пояснили ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що вони перевозять великі суми грошей. Рушниця була загальною довжиною 60-70 см. Набоїв не було.
Покази свідків та потерпілої підтверджуються письмовими доказами наданими стороною обвинувачення та дослідженні в судовому засіданні:
- про зникнення чоловіка ОСОБА_13 повідомила його дружина яка була попереджена про завідомо неправдиве повідомлення в своїй заяві від 01.12.2013 р. і вона вказала що її чоловік поїхав до м. Миколаїв та не повернувся, його місце знаходження їй невідоме.
Автомобіль потерпілого знайдений 05.12.2013р. на території земель Білоусівської сільської ради Вознесенського району, а саме територію вапняного кар`єру, де виявлено спалений автомобіль марки «Honda CR-V» що вбачається з протоколу огляду місця подій від 6 та 7 грудня 2013 р. і доданого до них фотатотаблиць на котрих ілюстровано спалений автомобіль, та обвуглений труп людини як пізніше було встановлено що це труп ОСОБА_13 .
Спілкування потерпілого з обвинуваченими підтверджується протоколом огляду предметів від 03.02.2014р. - деталізацію по локальним і роумінговим дзвінкам в вигляді роздруківки локальних дзвінків абонента НОМЕР_2 в період з 25.11.2013р. по 30.11.2013р., що належав потерпілому ОСОБА_13 . Як вбачається з протоколу вилучення майна від 10.02.2014р. було вилучено майно: CD-R диски із трафіком з`єднання абонента ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та НОМЕР_2 . Відповідно до протоколу огляду предметів від 10.02.2014р. в присутності понятих було оглянуто деталізацію вихідних та вхідних дзвінків, текстових повідомлень абонента мобільного оператору НОМЕР_4 ;
Перебування в період підготовки до скоєння злочину обвинувачених в кімнаті готелю №202 вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2013р. - свідок ОСОБА_38 на фотознімку №2 впізнав особу, яка разом із ОСОБА_10 проживала в кімнаті готелю № НОМЕР_5 , це був ОСОБА_15 .
Особу ОСОБА_15 яка купила рушницю впізнав свідок ОСОБА_39 що вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2013р.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2013р. в присутності понятих свідок ОСОБА_32 на фотознімку №1 впізнав особу, яку знав як ОСОБА_40 ( ОСОБА_15 ), що разом із ОСОБА_10 придбали рушницю у ОСОБА_41
10.12.2013р. було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 в кімнаті №2 домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено 2 записники та туфлі коричневого кольору, що належать ОСОБА_10 які були оглянуті 26.12.2013р., - записи в 2 записниках, що належать ОСОБА_10 , в яких було зафіксовано борги ОСОБА_10 та оглянуто коричневі туфлі останнього.
Згідно протоколу огляду місця події від 10.12.2013р. місцем огляду є територія Вознесенської ЦРЛ, а саме морг лікарні, де міститься поліетиленовий пакет та скляна банка із обвугленими частинами людини.
Згідно протоколу огляду предметів від 29.01.2014р. в присутності понятих було оглянуто два мобільних телефони, вилучені у ОСОБА_10 під час проведення особистого обшуку в ході його затримання.
Постановою слідчого від 10.12.2013р. речовими доказами по справі визнано: обвуглені частини людини, ласка тканина з частинами металу схожого на дріб, а 05.12.2013р. речовими доказами визнано: металеву планку реєстраційного номеру НОМЕР_6 в обгорілому стані, фрагмент дверної ручки автомобіля, деформований фрагмент скла, речовини рожевого кольору, які належали покійному ОСОБА_13 . Постановою від 18.02.2014 р. речові докази передано до камери зберігання речових доказів.
Згідно постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 18.02.2014 року речові докази передано до камери зберігання, частину доказів надано ОСОБА_11 на зберігання під розписку
Спілкування потерпілого ОСОБА_16 з обвинуваченними в період скоєння злочинів підтверджується моніторингом дзвінків НОМЕР_7 , згідно слідчої довідки від 10.02.2014р. проведено аналіз інформації оператору мобільного зв`язку та встановлено приналежність абонентських номерів мобільних операторів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 та складено протоколи деталізації дзвінків від 10.02.2014р. вихідних та вхідних дзвінків, текстових повідомлень абонента мобільного оператору НОМЕР_8 . В судовому засіданні обвинувачені не заперечували обставини спілкування з потерпілим з допомогою мобільних телефонів.
Як вбачається з висновку експерта №20 по судово-медичній експертизі: «Пошкодження шкіри, підшкірно жирової клітчатки, мязів, кісток і внутрішніх органів виникли швидше за все після настання смерті в результаті дії високої температури, можливого полум`я. Враховуючи наявність шроту в збережених м`яких тканинах в області тазу, не виключається настання смерті від вогнепального поранення тулуба». «В момент пострілу потерпілий швидше за все був повернутий передньою поверхнею тулубу до нападаючого, міг бути як у вертикальному, так і горизонтальному положенні відносно останнього», «причину смерті встановити не являється можливим, для достовірної інформації про обставини та причини смерті не достатньо медичних даних.
Згідно висновку експерта №652 від 16.12.2013р. по імунологічній експертизі кров ОСОБА_42 відноситься до групи О з ізогемагглютининами анти-А і анти-В ізосерелогічної системи АВО.
Згідно висновку експерта №-668 від 20.12.2013р. по молекулярно-генетичній експертизі встановлені генетичні ознаки фрагменту щелепи з зубним містом трупу невстановленої особи, виявленої в багажному відділені автомобіля «Хонда-СР-В»; особа чоловічої генетичної статі має спільні генетичні ознаки з ознаками зразка крові ОСОБА_43 і може бути її біологічним батьком;
Згідно висновку експерта №-672 від 20.12.2013р. по молекулярно-генетичній експертизі встановлені генетичні ознаки фрагменту клітин з домішкою крові людини на сухому листі та траві збігаються з генетичними ознаками зразка крові особи чоловічої генетичної статі труп якої виявлено в багажному відділі автомобіля.
Згідно висновку експерта №690 від 20.12.2013р. по молекулярно-генетичній експертизі встановлені генетичні ознаки клітин з домішкою крові людини на фрагменті паперу - пакувальній стрічці для грошей;
Згідно висновку експерта №1727 від 30.12.2013р. по молекулярно-генетичній експертизі предмети вилучені 09.12.2013р. вмісту залишків кісток трупа громадянина ОСОБА_13 є частинами боєприпасів, метальним снарядом - шротом патронів до гладко ствольної зброї.
Згідно висновку експерта №-2069 від 20.12.2013р. по балістичній експертизі на поверхні двох реєстраційних автомобільних номерах слідів нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів не виявлено.
Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , скоїли злочини, передбачені пунктами 3,6,12 ч.2 ст.115 КК України, ст. 147 ч.2, ст. 187 ч. 4, ст. 289 ч.3 КК України.
Даючи аналіз показам обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , щодо місця та механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_16 та подальшого розвитку подій, суд вважає свідчення ОСОБА_10 , достовірними в цій частині, оскільки вони підтверджуються наявними речовими доказами та протоколами огляду від 06.12.2013, 07.12.2013 року, покази ж ОСОБА_11 , в цій частині, вищевказаними доказами, спростовуються повністю.
Оспорюючи покази ОСОБА_10 , (щодо обставин придбання обрізу та обставин нападу на ОСОБА_16 ) та свідків ОСОБА_32 і ОСОБА_41 , (щодо обставин придбання обрізу), ОСОБА_15 фактично посилається на обмову із їх боку, проте, жодних фактичних даних щодо наявності причин, для такої обмови не наводить, більш того, заперечує наявність підстав для обмови.
Про вчинення всіх вищеперерахованих злочинів за попередньою змовою групою осіб вказують наступні обставини: злочини вчинені трьома суб`єктами співвиконавцями, дії яких є послідовними, і узгодженими, узгодженість умислу на вбивство, підтверджується також і вчиненням обвинуваченими ряду конклюдентних дій (придбання зброї, обізнаність про це всіх співучасників, застосування зброї на початку нападу, злагодженість дій після застосування зброї в тому числі ненадання допомоги потерпілому, приховування слідів злочину).
Наявність єдиного попередньо погодженого умислу на вбивство ОСОБА_16 свідчать спільність дій обвинувачених, які однозначно усвідомлювали, що ОСОБА_16 отримавши тяжке поранення, втрачає життєві сили, потребує невідкладної допомоги але обвинувачені такої допомоги не надали, а лише, контролювали його до того часу, доки він не помер.
Н наявність попередньої змови на вбивство ОСОБА_16 вказує і те, що вони, діючи відкрито, не приховуючи своїх облич, і будучи знайомими до цього із ОСОБА_16 , збиралися відпустити останнього і уникнути при цьому, негативних для себе наслідків. Доводи обвинувачених в цій частині, що вони діяли відкрито тільки на тій підставі, що ОСОБА_16 не доведе їх винність не переконливі.
За таких обставин обидва обвинувачені мають нести кримінальну відповідальність за всі дії, як співвиконавці, і на переконання суду в діях ОСОБА_15 , відсутній ексцес виконавця.
На думку суду, всі вчинені обвинуваченими діяння слід розглядати в їх сукупності, враховуючи те, що всі вони були зумовлені корисливим мотивом, що і було першопричиною нападу на ОСОБА_16 .
Не можливо також погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та необхідність кваліфікації їх дій за ст. 189 КК України як вимагання, оскільки судом встановлено, що обвинуваченими запланований та фактично відбувся саме напад на ОСОБА_13 , з метою заволодіння майном, що було наявне у ОСОБА_13 в момент здійснення такого нападу (грошові кошти, автомобіль), а відповідно до абз. 5 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» при розмежуванні вимагання і грабежу чи розбою слід виходити з того, що при грабежі та розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування. При цьому погроза являє собою такі дії чи висловлювання, які виражають намір застосувати насильство негайно. Дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого або його близьких родичів у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання.
Досудовим слідством обвинуваченим ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , серед іншого, інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.147 КК України (захоплення заручника). Проте, суд вважає, що такі дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.147 КК України (тримання особи, як заручника), оскільки, вказаний склад злочину, передбачає обов`язкову спеціальну мету - спонукання родичів затриманого, інших осіб, до вчинення чи утримання від вчинення будь-якої дії, як умови звільнення заручника, при цьому в судовому розгляді із показів ОСОБА_10 , встановлено, що така обов`язкова мета виникла уже в ході скоєння злочину, коли з`ясувалося, що у потерпілого ОСОБА_13 , при собі значних сум грошей не було. При цьому, як вказувалося вище, всі обвинувачені діяли спільно та узгоджено.
За такого, вірною є одночасна кваліфікація дій обвинувачених за ч. 4 ст. 187 КК України та ч.2 ст. 147 КК України, оскільки захоплення ОСОБА_13 , в процесі розбійного нападу на нього знайшло свій розвиток у подальшому триманні його як заручника.
Суд вважає доведеною вину обвинувачених в скоєнні вбивства з такою ознакою як п.3 ч.2 ст. 115 КК України (вбивство заручника).
Згідно з абз.1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» відповідальність за умисне вбивство заручника (п. 3 ч. 2 ст. 115 КК) настає за умови, що потерпілий був заручником (тобто особою, яка була захоплена чи трималася з метою спонукати її родичів, державну або іншу установу, підприємство чи організацію, фізичну або службову особу до вчинення чи утримання від вчинення будь-якої дії як умови звільнення) і винна особа це усвідомлювала.
Абзац другий вказаного пункту передбачає обов`язкову наявність спеціального мотиву лише у разі, якщо особа, що вчиняє вбивство, не була причетна до злочину, передбаченого ст. 147 КК України.
Натомість, з абз.3 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» слідує, що дії особи, яка вчинила злочин, передбачений ст. 147 КК України і умисно вбила заручника, мають кваліфікуватися за ч. 2 цієї статті за ознакою спричинення тяжких наслідків і за п. 3 ч. 2 ст. 115 КК.
У випадку, який є предметом судового розгляду, так і відбулось.
Кваліфікація дій обвинувачених за п.4 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, з особливою жорстокістю, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження.
В судовому засіданні встановлено, із показів обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що автомобіль вони спалили, щоб приховати сліди злочину, в тому числі і вбивство потерпілого ОСОБА_13 , однозначно вважаючи що ОСОБА_13 , мертвий.
Доказів, які б спростували вказані свідчення обвинувачених в судовому засіданні стороною обвинувачення не надано, а відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви, щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.
Окрім того, вказані висновки суду узгоджуються із висновком експерта №-20 від 18.01.2014 року, згідно з яким, пошкодження шкіри, підшкірно жирової клітковини, м`язів, кісток і внутрішніх органів виникли, швидше за все, після настання смерті в результаті дії високої температури, можливого полум`я. Такі висновки експерта дають підстави стверджувати, що смерть ОСОБА_16 наступила від інших причин а саме від вогнепального поранення тулуба в наслідок пострілу у нього ОСОБА_15 що також встановлено вказаним висновком і показами самих обвинуваченних.
До того ж, відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК), якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань. Не можна кваліфікувати умисне вбивство за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК на тій підставі, що винна особа в подальшому з метою приховання цього злочину знищила або розчленувала труп.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує: те, що він скоїв особливо тяжкі злочини, особу обвинуваченого - раніше не судимий, з вищою освітою, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває(відповідно до акту судово психіатричній експертизи №12 від 10.01.2014 р. ОСОБА_14 психічними захворюваннями не страждав і не страждає - здоровий), його роль в скоєнні вказаного злочину, не працюючий, який характеризуються посередньо, обставини скоєного злочину, особисте ставлення до вчиненого. На думку суду саме така міра покарання буде достатня для запобігання скоєння ним нових злочинів та його виправлення та перевиховання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує: те, що він скоїв особливо тяжкі злочини, часткове визнання своєї вини, його роль в скоєнні вказаного злочину, особу обвинуваченого - раніше не судимий, з вищою освітою, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, який характеризуються посередньо, обставини скоєного злочину, особисте ставлення до вчиненого. На думку суду саме така міра покарання буде достатня для запобігання скоєння ним нових злочинів та його виправлення та перевиховання.
Обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_10 , передбачена ст. 66 КК України, - на думку суду відсутні.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 , передбачені ст.66 КК України - не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_11
передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.
Суд не визнає, такою що обтяжує покарання, обставину вказану в обвинувальному акті - тяжкі наслідки, завдані злочином, оскільки вказана обставина, є кваліфікуючою ознакою, складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.147 КК України.
Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині повинні бути задоволені повністю в розмірі представлених доказів про понесені витрати в сумі 314530 грн.. Позовні вимоги на таку суму визнають обвинувачені.
Що стосується задоволення позову потерпілої про стягнення на її користь моральної шкоди, завданої злочином, суд враховує розмір відшкодування, характер та тривалість душевних і психічних страждань, яких зазнала позивачка внаслідок смерті близької людини, виходячи також з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що на підставі викладеного та ст. 1167 ЦК України цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в сумі 1 000 000 /один мільйон / гривень.
З врахування встановлених обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією належного їм майна, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.
Ухвалою апеляційного суду м. Миколаївської області від 23.10.2014 р. вирок Баштанського районного суду від 25.06.2014 р., яким обвинуваченим призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 412 КПК України був скасований і призначений новий розгляд у суді 1-ї інстанції.
В зв`язку з чим, призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі суд приймав до уваги положення ч. 2 ст. 416 КК України в якій зазначено, що при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
При цьому попередній вирок не скасовувався у зв`язку з необхідністю посилення покарання, щоб давало суду підстави при новому судовому розгляді посилити покарання обвинувачених.
Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, доля речових доказів вирішена в порядку та в межах ст. 337 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України суд,
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст..115 ч.2 пп. 3,6,12; ст. 147 ч.2; ст. 187 ч. 4, ст..289 ч.3 КК України та призначити йому:
- за ст. 115 ч. 2 пп. 3, 6, 12 КК України - 15 / п`ятнадцять / років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного йому на праві власності;
- за ст. 147 ч.2 КК України 10 /десять / років позбавлення волі;
- за ст. 187 ч.4 КК України 11 /одинадцять/ років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;
- за ст. 289 ч.3 КК України 9 /дев`ять/ років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 15 /п`ятнадцяти років/ позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 до вступу вироку в закону силу залишити попередню у виді утримання під вартою.
Строк покарання рахувати ОСОБА_10 з дня затримання з 06 грудня 2013 року.
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.2 пп. 3,6,12; ст. 147 ч.2; ст. 187 ч. 4, ст. 289 ч.3 КК України та призначити йому:
- за ст. 115 ч. 2 пп. 3, 6, 12 КК України - 15 /п`ятнадцять/ років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного йому на праві власності;
- за ст. 147 ч.2 КК України 10 /десять / років позбавлення волі;
- за ст. 187 ч.4 КК України 12 /дванадцять/ років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, належного йому на праві власності;
- за ст. 289 ч.3 КК України 9 /дев`ять/ років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, належного йому на праві власності;
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 15 /п`ятнадцяти років/ позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_11 , до вступу вироку в закону силу залишити попередню у виді утримання під вартою.
Строк покарання рахувати ОСОБА_11 , з дня затримання з 06 грудня 2013 року.
Стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 314 520 /триста чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять гривен/ та моральну шкоду в сумі 1 000 000 /один мільйон/ гривень.
Речові докази по справі: - поліетиленовий пакет в якому знаходиться лоскут тканини з частинами металу зовні схожого на дріб - металева планка реєстраційного номеру НОМЕР_6 в обгорілому стані № НОМЕР_9 , полімерну накладку з емблемою у вигляді латинської літери «Н» №1931964, деформований фрагмент скла у вигляді пластини розміром 17х25х32см., та фрагмент скла розміром 24х12 см., №1656174, фрагмент дверної ручки в обгорілому стані № НОМЕР_10 , реєстраційний номер № НОМЕР_11 , фрагмент полімерної речовини рожевого кольору №1656172 - знищити, залишки автомобіля марки «Хонда СРВ» д.н. НОМЕР_6 - повернути потерпілій ОСОБА_6 ; - деталізація дзвінків, копії аркушів журналу, 2 диски з інформацією оператору зв`язку, - залишити в матеріалах кримінального провадження; листя з нашаруванням крові, змив кров, стрічка від грошей, зразки крові ОСОБА_43 , - знищити; мобільні телефони марки «Самсунг Е 1200» «Самсунг Е 710» та «Нокіа», повернути власнику, брюки, зубну щітку, станок, туфлі - повернути власнику, пістолет, штик-ніж, 30 патронів, корпус гранати - знищити, 3 сліди папілярних узорів пальців рук залишити в матеріалах кримінального провадження.
Предмети: зв`язку ключів, сірники, гроші в сумі 12 грн.60 копійок ланцюг з металу жовтого кольору з хрестиком, які передано під розписку ОСОБА_11 - залишити у власника.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Миколаївської області через Ленінський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особам які тримаються під вартою з моменту вручення копії вироку.
Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_44
ОСОБА_3