УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2007 року м. Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі

головуючої судді
ДОРЧИНЕЦЬ С. Г.

суддів КОНДОРА
Р.Ю., МАШКАРИНЦЯ М. М.

за
участю прокурора ФОТЧЕНКА
С. І.

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засуджених
ОСОБА_2. та ОСОБА_1. на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпат­ської
області від 26 лютого 2007 р.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця та мешканця с АДРЕСА_1, українця,
громадянина України,
одруженого, має на утриманні 2-х малолі­тніх
дітей, не працює, не судимого,

засуджено
за ст.
332 ч. 1 КК України до 3-х років
позбавлення волі з; конфіскацією транс­портних або інших засобів вчинення
злочину, за ст. 332 ч. 2 КК України - до 4-х років по­збавлення
волі з конфіскацією засобів вчинення злочину,
за ст. 304
КК України - до 2-х років
позбавлення волі. На підставі ст. 70
КК України за сукупністю злочинів шляхом по­глинення менш суворого
покарання більш суворим 'остаточно до відбуття засудженому призначено покарання
у вигляді 4-х років
позбавлення волі з конфіскацією транспортних або інших засобів вчинення
злочину.

ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2року народження,
уродженця Респу­бліки Киргизстан,
мешканця м. АДРЕСА_2 ­ті, німця,
громадянина України,
неодруженого, не працює, судимого 27.07.2006 р. Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської області за
ст. 332 ч. 2 КК Украї­ни до 3-х
років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75
КК України від відбування покарання з випробуванням з 2-річним іспитовим
строком,

виправдано
за ст.
304 КК
України у зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочи­ну; засуджено
за ст.
332 ч. 2 КК України до 3-х років
позбавлення волі з конфіскацією за­собів вчинення злочину. На підставі ст. 71 КК України до
призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за
вироком Ужгородського міськра­йонного суду від 27.07.2006 р. і остаточно за сукупністю вироків призначено
засудженому покарання у вигляді 4-х
років позбавлення волі з конфіскацією засобів вчинення злочину.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3року
народження, уродженця м. Ужгорода,
зареєстрованого за адресою с
АДРЕСА_3, фактично проживає в
м. АДРЕСА_4, українця,
громадянина України,
неодруженого, не працює, не судимого,

засуджено
за ст.
332 ч. 2 КК України до 3-х років
позбавлення волі. На підставі ст. ст.
75, 104 КК України засудженого
звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2-х річного іспитового
строку не вчинить нового злочину та повідомлятиме

Справа № 11-311/07
Номер рядка статистичного звіту:

Головуючий у 1-й інстанції
Домніцький В. В.

Доповідач Кондор
Р.Ю.

2

органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчан­ня, періодично з'являтиметься до цих органів для
реєстрації.

Ухвалено:
запобіжні заходи до набрання вироком законної сили засудженим ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. залишити попередніми -
взяття під варту, ОСОБА_3. - змінити на
підписку про невиїзд, звільнивши його
з-під варти; початок строку відбуття покарання ра­хувати з моменту затримання
ОСОБА_1. з 06.09.2006 p.,
ОСОБА_2. -
з 01.09.2006 р.

За
вироком суду ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. визнано винними
в насту­пному.

ОСОБА_1 27.12.2005 р. близько 2320
к.ч., з метою незаконного переправлення
осіб через Державний кордон України провів громадян Республіки Молдови ОСОБА_4.,
ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7 до
інженерно-технічних споруд ДПС України,
де утворив пролаз у загороджувальному паркані, через який переправив зазначених осіб та
разом з ними незаконно, поза пунктом
пропуску, перетнув українсько-словацький
кордон в районі 309-го прикордонного знаку на ділянці прикордонної застави
„Ужгород" м. Ужго­рода та пройшов на
територію Словацької Республіки, де був
затриманий прикордонною поліцією та повернутий в Україну.

Крім
цього, ОСОБА_1 31.08.2006 р. близько 1400
к.ч., в інтернет-клубі „Ультра" по
вул. Капушанській в м. Ужгороді,
знаючи, що ОСОБА_3. є
неповнолітнім та втягнувши його в злочинну діяльність, домовився з ОСОБА_2. та з ОСОБА_3. про
незаконне переправлення через Державний кордон України поза пунктом пропуску
4-х громадян Ре­спубліки Молдови за грошову винагороду. Погодивши план
дій, ОСОБА_1показав ОСОБА_2. та ОСОБА_3. карту-схему з
позначеним маршрутом їх переміщення разом з громадянами Молдови, яких треба було доставити до Словацької
Республіки в напрямку с Єнковце.
За планом ОСОБА_3., незаконно перетнувши кордон, повинен був провести громадян Молдови до
зазначеного місця, а ОСОБА_2. - допомогти в
цьому. Того ж дня ОСОБА_1., підшукуючи
шляхи і підступи до державного кордону України,
в районі навчального автодрому,
неподалік злітно-посадкової смуги аеропорту „Ужгород", вмовив ОСОБА_2. та ОСОБА_3. перевірити
місцевість на наявність прикордонних нарядів,
що останні виконали і повідомили ОСОБА_1. Після цього, виконуючи свій злочин­ний намір, ОСОБА_1за допомогою невстановленого водія
автомобіля марки ВАЗ-21099 доставив громадянок Молдови ОСОБА_8., ОСОБА_9. ,
ОСОБА_10. та ОСОБА_11. до вул.
Загорської в м. Ужгороді, звідки водій вивіз їх на околицю міста, де за домовленістю очікував ОСОБА_2. Сам
ОСОБА_1з метою уникнення його викриття та затримання за вчинення злочину -
зник. Після прибуття ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
разом з нелегальними мігрантами до обумовленого ОСОБА_1. місця, вони почали рух до Державного кордону України
із Словаччиною. Через 100-150 м ОСОБА_2.,
викона­вши встановлену ОСОБА_1. частину злочинних дій, повернув назад, а ОСОБА_3.,
діючи на виконання злочинної змови,
продовжив супровід нелегальних мігрантів у напрямку держкордону, сприяючи їх незаконному переправленню в
Словаччину. О 18-10 к.ч. на відстані 150
м до лінії Державного кордону України,
в районі 310-го прикордонно­го знаку на ділянці прикордонної застави
„Ужгород", на території
Ужгородського району, ОСОБА_3. разом з
нелегальними мігрантами було затримано прикордонним нарядом.

Засуджений
ОСОБА_2., не оспорюючи фактичних
обставин справи, кваліфікації його дій
та усвідомлюючи необхідність покарання за вчинений злочин, в апеляції ставить питання про пом'якшення
вироку. Просить врахувати його молодий вік,
важкі матеріальні умови життя та дати ще одну можливість
реабілітуватися.

Засуджений
ОСОБА_1ставить в апеляції питання про незаконність його за­судження за ст. 304,
ст. 332
ч. 2 КК
України та скасування вироку в цій частині. Ствер­джує, що цих злочинів не вчиняв і у відповідний час
знаходився в іншому місці. Інші засу­джені також на нього не вказують. У
зв'язку з цим просить також пом'якшити вирок за
ст. 332 ч. 1 КК України, врахувати його сімейне становище, інші дані про його особу та обставини, які пом'якшують покарання, і звільнити його з-під варти.

Іншими
учасниками процесу вирок не оскаржується.

Заслухавши
доповідь судді, промову прокурора
Фотченка С. І., який вважає апеля­ції
засуджених безпідставними, що їх слід
відхилити, а вирок суду - законним і
обґрунто-

3

ваним та просить залишити його без зміни, обговоривши
доводи сторін та перевіривши в їх межах матеріали справи,
суд приходить до
такого.,

Фактичні
обставини справи та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1. за ст. 332 ч. 1 КК України щодо
вчинення злочину 27.12.2005
р. апеляційним порядком не оспо­рюються. Свою вину у вчиненні цього злочину
ОСОБА_1визнав. Вона стверджуєть­ся також показаннями свідків ОСОБА_12. , ОСОБА_13.,
протоколом офіційної зустрічі від 28.12.2005 р. між представниками ДПС
України та Прикордонної поліції Словацької Республіки, відповідними актами приймання-передавання
осіб, матеріалами адміністра­тивного
затримання ОСОБА_1. та вищезазначених громадян Республіки Молдови від
28.12.2005 p., протоколами
відтворення обстановки і обставин події,
іншими дослі­дженими в судовому засіданні доказами, що узгоджуються між собою і яким дана належ­на
оцінка.

Засуджений
ОСОБА_2. не оспорює в апеляційному порядку фактичні обставини справи та
кваліфікацію дій її учасників як щодо вчинення 31.08.2006 р. за попередньою
змовою із ОСОБА_1. та ОСОБА_3. злочину,
передбаченого ст. 332
ч. 2 КК
України, так і обставини вчинення першим
злочину, передбаченого ст. 304 КК України.

ОСОБА_1не
визнав своєї вини у вчиненні злочинів 31.08.2006
p., під час досудового слідства відмовився від дачі показань
в якості підозрюваного та обвинувачено­го,
в суді стверджував, що в той час
перебував у барі в с Дубриничі
(а.с. 227-228,
237-238, 251-252 т. З, а.с. 343-344 т. 4). Однак, його вина у вчиненні цих злочинів доведена.

ОСОБА_2.
і ОСОБА_3. дали
визнавальні показання, в т.ч. під час очних
ставок із ОСОБА_1., ОСОБА_14. (a.c.
114-123, 131-137, 160-164,
173-186, 201-202 т. З, а.с.
83-85, 89-93), що узгоджуються з їх первісними поясненнями.
Відповідають фактич­ним обставинам справи по суті і їх показання в суді, чого не спростовує й відмова прямо вказати на
ОСОБА_1., яка вірно кваліфікована судом
як спроба допомогти остан­ньому уникнути кримінальної відповідальності. Не
можуть бути враховані й твердження ОСОБА_1. про його перебування на час
вчинення злочинів у барі в с
Дубриничі, оскільки суперечать
встановленим обставинам. Свідки
ОСОБА_16. , ОСОБА_15. на по­казання яких
в суді з цього приводу посилається засуджений,
під час досудового слідства не підтверджували це алібі (а.с. 43-51
т. 4), свідок ОСОБА_17.
була допитана лише в суді, показання цих
заінтересованих свідків суперечать встановленому в справі та обґру­нтовано
відхилені судом. Крім того, разом із ОСОБА_1. 31.68.2006 р. в м. Ужго­роді на зустрічі з ОСОБА_2. і ОСОБА_3.
був та^кож ОСОБА_14. , в порушенні кримі­нальної
справи щодо якого відмовлено (а.с. 273-274 т. 4), це рішення ніким не оскарже­не, а зазначена обставина - не спростована.
ОСОБА_1і ОСОБА_14 були упізнані ОСОБА_2. та ОСОБА_3. як присутні на зазначеній
зустрічі, під час якої, крім іншо­го,
ОСОБА_1., будучи обізнаним про
неповнолітній вік ОСОБА_3., втягнув
остан­нього у вчинення злочину.

ОСОБА_1вперше
незаконно переправив нелегальних мігрантів через Дер­жавний кордон України в
районі 309-го прикордонного знаку на ділянці прикордонної за­стави „Ужгород"
(а.с. 15, 103 т. 2). ОСОБА_2.
засуджено за аналогічний злочин, вчине­ний
01.06.2006 р. в
районі 301 прикордонного
знаку на ділянці цієї застави (а.с. 158-160 т. 4). Останній злочин
цими особами вчинено тим же способом в районі 310 прикордонного знаку (а.с.
31-35 т. 3). Отже, обоє
засуджених були обізнані з даною ділянкою держкор­дону, шляхами підходу до нього, режимом тощо та скористалися цим для вчинення
ана­логічного злочину.

Фактичні
обставини справи стверджуються показаннями свідків ОСОБА_13., ОСОБА_18.,
ОСОБА_12. , матеріалами
адміністративного затримання вищезазначених не­легальних мігрантів та ОСОБА_3.
(а.с 15-73 т. 3), протоколами
пред'явлення особи для впізнання по фотознімках (а.с. 94-99, 110-134 т.'4), відтворення обстановки і обставин події (а.с. 168-179
т. 4), іншими
матеріалами та, доказами, які
узгоджуються між со­бою та ніким не спростовані.

Відповідно
до ст.
ст. 323-324, 365 КПК України, суд,
забезпечивши належний роз­гляд кримінальної справи, постановляє законний і обґрунтований
вирок, апеляційний суд перевіряє вирок
суду першої інстанції в межах апеляції та зобов'язаний прийняти рішення на
користь особи, якщо розгляд апеляції дає
для цього підстави. Кримінальна справа роз­глядається тільки в межах
пред'явленого особі обвинувачення ( ст. 275 КПК України).

4

Суд
першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вірно ква­ліфікував:
дії ОСОБА_1. за ст. 332
ч. 1 КК
України як сприяння в незаконному пе­реправленні осіб через Державний кордон
України, за ст. 332 ч. 2 КК України - як органі­зацію
незаконного переправлення осіб через Державний кордон України, вчинену за по­передньою змовою групою
осіб, за
ст. 304 КК України - як втягнення
неповнолітнього в злочинну діяльність; дії ОСОБА_2. за ст. 332 ч. 2 КК України як
сприяння в незаконному переправленні осіб через Державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
дії ОСОБА_3. за ст. 332 ч. 2 КК України як
сприяння в незаконному пере­правленні осіб через Державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Винність засуджених у даних злочинах доведена і стверджується, ja відповідні дово­ди
ОСОБА_1. на свій захист - спростовуються сукупністю зібраних, перевірених та належно оцінених у судовому
засіданні доказів, які узгоджуються між
собою щодо істот­них обставин справи. Суд обґрунтовано не взяв до уваги
заперечення вини ОСОБА_1. і дав правильну оцінку як його показанням, так і показанням інших осіб, відхиливши ті, що не відповідають фактичним обставинам
справи, взявши також до уваги і особи за­суджених
та врахував, що до ОСОБА_2. судом вже
застосовувалися положення ст. 75
КК України, але належних висновків
він з цього не зробив і, щойно будучи
засудженим, вчинив аналогічний злочин.
Не спростовують висновків суду першої інстанції і безпідста­вні доводи
апеляцій. Суд також обґрунтовано виправдав ОСОБА_2. за ст. 304 КК Украї­ни у
зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Проте, з урахуванням об'єднання кримінальних справ
вже в суді, зазначивши у ви­року щодо
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. повторність як кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого
ст. 332 ч. 2 КК України, суд вийшов за межі пред'явленого їм обвинува­чення, оскільки така ознака їм не інкримінувалася.
Водночас апеляційний суд вважає, що ця
обставина на кваліфікацію дій засуджених та на покарання не вплинула і таке
призна­чене фактично за можливою нижньою його межею.

Відповідно
до ст.
ст. 335,
338 КПК України, у
строк відбуття покарання слід зараху­вати попереднє ув'язнення: ОСОБА_1. - з 29.12.2005 р. по 06.01.2006 р. (а.с 33-35, 71,
109-110 т. 1); ОСОБА_2. -
з 03.06.2006 р. по 27.07.2006 р. (а.с. 153, 158-160 т. А); ОСОБА_3. - з 04.09.2006 р. по 07.09.2006 р. та з 29.09.2006 р. по 26.02.2007 р. (а.с. 74-77, 96-97,
103-106, 111 т. 3).

З
урахуванням викладеного, апеляційний суд
приходить до висновку про необґру­нтованість апеляцій засуджених по суті.
Незважаючи на необхідність виключення з виро­ку вказівки на повторність як
кваліфікуючу ознаку вчиненого ОСОБА_1. та ОСОБА_2. злочину, передбаченого
ст. 332 ч. 2 КК України, та зарахування засудженим строку попереднього
ув'язнення, підстав для скасування або
зміни вироку, пом'якшення покарання
апеляційний суд не вбачає, оскільки
вважає його таким, що відповідає ступе­ню
тяжкості злочину та особі засуджених.

За таких
обставин, апеляції засуджених слід
залишити без задоволення, а вирок суду
першої інстанції - без
зміни.

Керуючись ст.
ст. 365,
366 КПК України, -

ухвалив:

Апеляції
засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_1. залишити без
задово­лення.

Залишивши вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від
26

лютого 2007 р. щодо
ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. без зміни, ви­

ключити з нього вказівку на повторність як кваліфікуючу ознаку вчиненого
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. злочину,
передбаченого ст. 332
ч. 2 КК
України, та зарахувати у

строк відбуття покарання попереднє ув'язнення: ОСОБА_1. - з 29.12.2005 р. по

06.01.2006 p.; ОСОБА_2. - з 03.06.2006 р. по 27.07.2006 р.; ОСОБА_3. - з 04.09.2006

р. по 07.09.2006 р. та з 29.09.2006 р. по 26.02.2007 р.