Єдиний унікальний номер 725/7606/14-к
Номер провадження 1-кп/725/303/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000152 від 12.12.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України за наступних обставинах.

Так, 08 квітня 2014 року ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив на посаді стрільця-номера обслуги 2 аеромобільно-десантного відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у військовому званні «сержант».

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військової етики, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни. Статтею 30 Статуту передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу.

13.08.2014 року о 08.20 год. ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , довів до особового складу військової частини наказ № 73 від 13.08.2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби».

Однак, сержант ОСОБА_5 у порушення вимог ст.ст. 11, 30, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 13.08.2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області військової частини НОМЕР_3 , а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути убуття за межі Чернівецької області, близько 8.20 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, не виконав зазначений вище наказ та у подальшому, без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу - злочин, передбачений ч. 1 ст. 402 КК України.

Він же через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою ухилитись від проходження військової служби та припинити виконання конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, 15 серпня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_3 при переведенні до нового місця служби, а вибув до місця постійної реєстрації в АДРЕСА_1 , де проживає, проводячи час на власний розсуд, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення до нового місця служби з метою ухилитись від військової служби, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого заявлено клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування свого клопотання посилався на те, що 7 квітня 2015 року ОСОБА_7 був звільнений з військової служби в запас на підставі п. 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 25/2015 «Про часткову мобілізацію», а отже на даний час перестав бути суспільно небезпечним.

Крім того, на час розгляду справи змінився сімейний стан військовослужбовця запасу, на його утриманні перебувають неповнолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які фактично проживають однією сім`єю із обвинуваченим, у зв`язку з чим відбулась істотна зміна обстановки.

Так, в ході розгляду даної справи обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень та просив задовольнити клопотання його захисника, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України та провадження по справі закрити у зв`язку з обставинами, вказаними у клопотанні захисника.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявленого клопотання, вказавши на його необґрунтованість та недоведеність доказами.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, присутніх в судовому засіданні, частково дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання, приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України обґрунтоване та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Отже підставами звільнення особи від кримінальної відповідальності за нормами ст. 48 КК України є наявність однієї з двох або сукупності таких обставин: вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність, або особа перестала бути суспільно небезпечною.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Судам слід мати на увазі, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила. При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Для застосування ст. 48 КК необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК - право, а не обов`язок суду.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності, слід встановити, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна у його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені кримінальним законом.

Зокрема, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведеною у повному обсязі та органом досудового розслідування вірно кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 402 та ч. 1 ст. 408 КК України.

При цьому, суд зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, окрім визнавальних показів самого обвинуваченого, також знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи та доведена наданими стороною обвинувачення належними та допустимими доказами, а саме: показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , які підтвердили той факт, що 13.08.2014 року о 08.год. ранку ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , до особового складу військової частини був доведений наказ № 73 від 13.08.2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби», а саме до м. Львова. Вказаний наказ був законним та обвинуваченим у визначеному законом порядку не оскаржувався. Крім того, даний наказ обвинуваченим не був виконаний та він відповідно до нового місця служби у строк до 15 серпня 2014 року не прибув, провдячи час за місцем проживання, а також не звертався до стройової частини за отриманням припису та грошових і речових атестатів.

Також вина ОСОБА_5 підтверджується і дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

-наказам № 73 від 13.08.2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби», згідно якого у зв`язку із забезпеченням своєчасного виконання запланованих організаційних заходів у високо мобільних десантних військах ЗСУ та формування 4 аеромобільно- десантного батальйону військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_5 був з 13 серпня 2014 року виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 та зобов`язаний вибути до нового місця служби до АДРЕСА_3 ( а.с.13-60);

-актом службового розслідування по факту невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 13 серпня 2014 року військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , зокрема військовослужбовцем ОСОБА_5 ( а.с. 71-77);

-витягом з Журналу видачі приписів військової частини НОМЕР_1 та протоколом його огляду від 17 грудня 2014 року, згідно якого відомості на сторінці № 2 щодо отримання ОСОБА_5 припису на вибуття у м. Львів у розпорядження командування в/ч НОМЕР_4 відсутні ( а.с. 179-183);

-довідкою військово- лікарської комісії від 20 листопада 2014 року, згідно якої ОСОБА_5 придатний до військової служби ( а.с. 201);

-наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 69 від 8 квітня 2014 року про прийняття ОСОБА_5 на військову службу до в/ч НОМЕР_1 ( а.с. 223);

-копією наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 7 квітня 2015 року № 79, згідно якого ОСОБА_5 зараховано до військової частини НОМЕР_5 2 квітня 2015 року, та звільнено з військової служби у запас 7 квітня 2015 року;

-копією військового квитка ОСОБА_5 .

Разом з тим, відповідно до копії військового квитка, ОСОБА_5 07.04.2015 року згідно з наказом командування в/ч НОМЕР_5 №79 був звільнений з військової служби в запас.

Крім того, на даний час ОСОБА_5 підпадає під дію абзацу 4 ч. 1 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

При цьому, як убачається з копії рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20.11.2009 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 розірвано.

На даний час, як встановлено судом, змінився сімейний стан військовослужбовця запасу, оскільки на його утриманні перебувають неповнолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які фактично проживають однією сім`єю із обвинуваченим в с. Малятинці Кіцманського району Чернівецької області та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідками Малятинецького загальноосвітнього навчального закладу І-ІІ ступенів, згідно яких неповнолітні діти дійсно навчаються в даному навчальному закладі, а також довідкою Малятинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області № 309 від 29 грудня 2014 року, згідно якої обвинувачений проживає в АДРЕСА_4 та разом із ним проживають його двоє неповнолітніх дітей. Факт проживання дітей разом із обвинуваченим також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10 березня 2015 року, згідно якого неповнолітні діти проживають разом із батьком за місцем його постійного проживання.

Крім того, відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України, на момент їх вчинення, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості. При цьому, ОСОБА_7 раніше не судимий, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та щиро розкаявся, а також приймав участь у виконанні бойових завдань в зоні антитерористичної операції згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) у період з 7 травня 2014 року по 17 липня 2014 року, що підтверджується записами у його військовому квітку, по місцю проживання характеризується позитивно та не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра.

Таким чином, ураховуючи те, що внаслідок зміни обстановки, зокрема звільнення ОСОБА_5 з військової служби, а також ураховуючи те, що на даний час обвинувачений є таким, що відповідно до абзацу 4 ч. 1 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 перестав бути суспільно небезпечним та при таких обставинах усувається можливість вчинення останнім злочину в майбутньому, а тому є всі підстави для застосування до нього дії ст. 48 КК України.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 12,48,402, 408 КК України, ст.ст. 288,372 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 402 та ч. 1 ст. 408 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки.

Кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000152 від 12.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1 .