Справа № 154/208/15-к Провадження №11-кп/773/263/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.190,ч.3 ст.15, ч.2 ст.190 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника Володимир-Волинської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Володимир-Волинського міського суду від 30 квітня 2015 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, непрацюючий, раніше судимий:

- вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 14.08.2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України на 150 годин громадських робіт,

- вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 26.12.2014 року за ч. 2 ст. 389, 71 КК України на 2 місяці 3 дні арешту. Покарання відбув 13.04.2015 року,

засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 (три) роки обмеження волі, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування ОСОБА_8 призначено 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти ці органи про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_8 : в користь потерпілої ОСОБА_10 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень матеріальної шкоди; в користь потерпілої ОСОБА_11 31 500 (тридцять одну тисячу п`ятсот) гривень матеріальної шкоди та 2000 гривень моральної шкоди;в користь потерпілої ОСОБА_12 12 000 (дванадцять) тисяч гривень матеріальної та 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Вироком вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 12 листопада 2014 року, біля 19 год., за попередньою змовою в групі із невстановленою особою чоловічої статі, шляхом обману, який виразився у неправдивому повідомленні ОСОБА_10 у телефонному режимі, що її син ОСОБА_13 вчинив ДТП, і для пом`якшення його відповідальності необхідно сплатити 18 000 грн. на лікування потерпілого, заволодів вказаними коштами потерпілої.

Він же, 12 листопада 2014 року, біля 21 год., за попередньою змовою в групі із невстановленою особою чоловічої статі за таких же обставин і таким же способом повторно заволодів належними ОСОБА_12 грошовими коштами в сумі 12 000 грн.

Він же, 12 листопада 2014 року, біля 22 год., за таких же обставин і таким же способом повторно заволодів належними ОСОБА_11 грошовими коштами в сумі 2 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 12.11.2014 року становили 31 500 грн.

Він же, 13 листопада 2014 року, о 23 год. 30 хв., за попередньою змовою в групі із невстановленою особою чоловічої статі, за таких же обставин і таким же способом повторно намагався заволодіти грошовими коштами ОСОБА_14 в сумі 4500 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13.11.2014 року становило 70 020 грн., однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені працівниками міліції.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї заступник Володимир-Волинського міжрайонного прокурора ОСОБА_9 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності винуватості обвинуваченого, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з його м`якістю та невідповідністю вчиненим злочинам і особі винного. Зазначає, що судом не було враховано особу підсудного, який негативно характеризується, двічі притягувався до кримінальної відповідальності, ухилявся від призначеного покарання у виді громадських робіт, у зв`язку з чим йому була проведена заміна покарання, а також не враховано судом таку обтяжуючу обставину, як рецидив. Просить, врахувавши наведене постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 роки обмеження волі, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі і застосувавши ст. 70 КК України шляхом поглинання покарань остаточне покарання призначити у виді 3 років обмеження волі.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляції, прокурора, який свою скаргу підтримав і просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечив проти апеляції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляція підлягає до задоволення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України є правильними і ніким не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та даним про його особу внаслідок м`якості є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Як убачається з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку суду, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд не в повній мірі дотримався вказаних вимог.

Посилання у вироку на те, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, є формальним і не відповідає обставинам провадження.

Приймаючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування ним покарання, суд у вироку послався на те, що за місцем проживання останній характеризується посередньо, вину визнав та щиро розкаявся, віднісши ці обставини до пом`якшуючих його покарання.

Не в достатній мірі враховано судом і те, що ОСОБА_8 раніше був засуджений до громадських робіт, ухилявся від відбування покарання за що був засуджений, що характеризує його негативно, на шлях виправлення не став і знову вчинив 3 злочини середньої тяжкості з корисливих мотивів, за обтяжуючої обставини щодо особи похилого віку. Крім того, своїми злочинними діями завдав значної матеріальної шкоди потерпілим, яку не відшкодував.

За таких обставин, апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора в апеляції про те, що, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував тяжкість вчинених ним злочинів та не правильно визначився з даними, що характеризують його особу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до переконання, що висновок суду першої інстанції про доцільність призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням статей 75, 76 КК України зроблений без об`єктивної оцінки наведених у вироку даних про особу обвинуваченого та без врахування ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, яке є явно несправедливим унаслідок його м`якості, а тому вирок Володимир-Волинського міського суду в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує, що

він судимий, вчинив злочини, які відносяться до категорії середньої тяжкості, за обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку, характеризуючі дані його особи, зокрема посередню характеристику за місцем проживання.

Враховується судом також пом`якшуючі покарання обставини, а саме, щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочинів, його молодий вік.

Врахувавши наведені обставини в сукупності, апеляційний суд вважає , що ОСОБА_8 слід обрати мінімальне покарання у виді обмеження волі із застосуванням ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

З А С У Д И В:
Апеляцію заступника Володимир - Волинської міжрайонної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 (один) рік обмеження волі, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до відбування ОСОБА_8 призначити 1 (рік) 2 (місяці) обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги чи подання через апеляційний суд Волинської області, а засудженим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий:

Судді: