АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/423/15 Справа № 703/6079/13-к Категорія: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чечельник Вінницької області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, працюючого провідним інженером з охорони праці Шевченківського БМЕУ № 5 ст. ім.. Т.Г. Шевченка м. Сміла, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладено процесуальні обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч. 1 ст. 76 КПК України.

Вирішено: - цивільний позов прокурора задовольнити і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь Смілянської міської ради 2716 грн. 55 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 в Смілянській міській лікарні;

- цивільні позови потерпілих в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково і стягнути з обвинувачення ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 5000 грн., на користь потерпілого ОСОБА_9 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

- цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 та цивільного відповідача ПРАТ «СК «Провідна» матеріальної шкоди залишити без розгляду;

- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 1500 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_9 2500 грн. витрат на юридичну допомогу.

Процесуальні витрати за проведення судових транспортно-трасологічних та автотехнічних експертиз в сумі 5443,20 грн. покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 і вирішено стягнути на користь держави.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він близько 19 години 27 липня 2012 року, керуючи власним автомобілем «КІА CERATO», державний номер НОМЕР_1 , на вулиці Жовтневій, 73-а в м. Сміла, порушив п.п. 10.1, 10.4 та 10.5 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виконуючи маневр правого повороту, не упевнившись у безпечності такого маневру, допустив зіткнення з мопедом «FADA FD 50QT12», державний номер НОМЕР_2 , що рухався в попутному з ним напрямку на тій же смузі руху під керуванням ОСОБА_11 , в результаті чого пасажир мопеду ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у вигляді закритого кураєвого перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки, верхньої третини лівої малогомілкової кістки, гемартрозу лівого колінного суглобу, численних саден нижніх кінцівок.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, побудований на суперечливих, недостовірних доказах, а органом досудового розслідування не доведено його вину в скоєнні злочину. Вважає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ; протоколи слідчих експериментів, проведених з ними; показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; висновки судово-автотехнічних експертиз від 09.11.2012 року, 10.09.2013 року та 15.07.2014 року; показання експерта-автотехніка ОСОБА_14 , не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки містять суттєві протиріччя. Тому, просить вирок Смілянського міськрайонного суду від 27.02.2015 року скасувати та постановити виправдувальний вирок.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про допит судом апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_15 , про існування якого йому стало відомо після постановлення вироку судом першої інстанції, покази якого мають суттєве значення для прийняття в даному провадженні законного та обґрунтованого судового рішення.

- прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить обвинуваченому ОСОБА_7 призначити за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки 6 місяців.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимоги ст. 50 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» не в повній мірі врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, та те, що ОСОБА_7 свою вину не визнавав, жодної матеріальної допомоги потерпілому не надав.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого потерпілий ОСОБА_9 просить залишити їх апеляційні вимоги без задоволення, з огляду на їх безпідставність.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_11 не з`явився хоча належним чином був повідомлений про час та дату апеляційного розгляду. За повідомленням потерпілого ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_11 знаходиться за межами України, а саме на території РФ, де перебуватиме тривалий час.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та частково підтримали апеляційні доводи прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в частині застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, зазначивши про безпідставність апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 про залишення без змін вироку суду першої інстанції, а апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого без задоволення, провівши, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, дослідження доказів, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про незастосування до нього покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 до задоволення не підлягають, з огляду на наступне.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, його винність у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Так, з послідовних показань потерпілого ОСОБА_11 , які він дав в ході судового слідства по справі, слідує, що він 27 липня 2012 року близько 19 год. на своєму мопеді «FADA» разом з пасажиром ОСОБА_9 рухалися по вул. Жовтневій в м. Сміла в сторону ст. ім. Т.Г. Шевченка. Біля автозаправки «WOG» в попутному напрямку рухався автомобіль « КІА CERATO ». У зв`язку з тим, що автомобіль рухався близько осьової лінії дороги, а вони - ближче до обочини, він, враховуючи ширину дороги, і, впевнившись, що транспортні засоби роз`їдуться, вирішив обминути вказаний автомобіль справа. Коло автозаправки «WOG», автомобіль різко повернув вправо і вони з ОСОБА_9 в`їхали в цей автомобіль справа. В результаті ДТП його мопед і автомобіль отримали механічні, а ОСОБА_9 - тілесні ушкодження.

Як вбачається з показань іншого потерпілого ОСОБА_9 , даних ним в ході судового слідства по справі, він 27 липня 2012 року близько 19 год. їхав в якості пасажира на мопеді під керуванням ОСОБА_11 . Поблизу автозаправки «WOG» в м. Сміла попереду них у попутному напрямку в сторону ст. ім. Т.Г. Шевченка їхав автомобіль «КІА CERATO». Біля самої автозаправки цей автомобіль їхав ближче до осьової лінії, а мопед рухався ближче до правої обочини. В результаті того, що автомобіль різко повернув у сторону заправки, вони з ОСОБА_11 в`їхали в його праву частину. В результаті ДТП він отримав тілесн ушкодження.

Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 27 липня 2012 року було зафіксовано місце ДТП, пошкодження на автомобілі ОСОБА_7 «КІА CERATO» та на мопеді ОСОБА_11 «FADA», що було оформлено протоколом огляду місця події зі схемами та фототаблицею.

Того ж дня, транспортні засоби, які було пошкоджено внаслідок ДТП були оглянуті, а наявність у них механічних пошкоджень зафіксована в акті відповідної слідчої дії.

Наявність у потерпілого ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП підтверджується даними:

- довідки Смілянської міськлікарні № 4291, без дати, про те, що ОСОБА_9 27 липня 2012 року звертався у травмпункт вказаної лікарні з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП;

- висновку експерта №275 м/д від 7 вересня 2012 року, згідно якого ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у виді закритого кураєвого перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки, верхньої третини малогомілкової кістки гемартрозу ( крововиливу в порожнину суглобу) лівого колінного суглобу, численних саден нижніх кінцівок, які відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_12 показав, що він разом з ОСОБА_7 близько 19 год. 27 липня 2012 року на автомобілі обвинуваченого «КіА» їхали в сторону ст. ім. Т.Г. Шевченка в м. Сміла. Поблизу автозаправки «WOG» на вул. Жовтневій в м. Сміла він нагадав ОСОБА_7 про необхідність заправки автомобіля бензином. Коли останній під`їхав до автозаправки і, увімкнувши покажчик повороту, почав повертати праворуч, в їх автомобіль з правої сторони в`їхав мопед під керуванням ОСОБА_11 .. Пасажир цього мопеда ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження. В ДТП були також пошкоджені обидва транспортні засоби.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав, що був очевидцем ДТП, яке сталося близько 19 год. 27 липня 2012 року коло заправки «WOG» на вул. Жовтневій в м. Сміла, зокрема він бачив, як в автомобіль « КІА CERATO », який повертав праворуч на заправку, з правої сторони в`їхав мопед « FADA », в результаті чого пасажир мопеда отримав тілесні ушкодження. Під час ДТП були також пошкоджені обидва транспортні засоби.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 стверджується і наведеними даними, зокрема:

- висновку експерта №4/284 від 15жовтня 2012 року, згідно якого деформація передніх правих дверей автомобіля « КІА CERATO » ОСОБА_6 співпадає із можливим розташуванням лівої ноги пасажира мопеду « FADA » ОСОБА_9 ;

- висновку експерта №4/323 від 9 листопада 2012 року, згідно якого водій автомобіля « КІА CERATO » ОСОБА_7 в дорожній обстановці, що склалась, під час виконання маневру правого повороту для заїзду на АЗС «WOG», повинен був керуватися вимогами п.п. 10.1,10.4,10.5 Правил дорожнього руху України і саме невідповідність таких дій вказаним вимогам Правил знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП - зіткненням автомобіля під керуванням ОСОБА_7 і мопеда під керуванням ОСОБА_11 ;

- висновку експерта №4/295 від 10 вересня 2013 року про те, що порушення водієм автомобіля « КІА CERATO » Кулясою п.п. 10.1,10.4,10.5 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з виниклою ДТП. В момент виникнення ДТП, з урахуванням дорожньої обстановки, що склалася, водій мопеда « FADA » ОСОБА_11 , не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем « КІА CERATO», в тому числі і з застосуванням екстреного гальмування.

В ході проведення слідчих експериментів, виконаних за дорученням суду в порядку ст. 333 КПК України, з участю ОСОБА_9 та ОСОБА_11 10 квітня 2014 року, а ОСОБА_13 23 травня 2014 року, потерпілі і свідок ОСОБА_13 пояснили і показали, як автомобіль під керуванням ОСОБА_7 їхав ближче до осьової лінії дороги, а мопед під керуванням ОСОБА_11 - ближче до правої обочини дороги;

Як вбачається з висновку експерта №1104/14-23 від 15 липня 2014 року, за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, на вирішення якої були поставлені питання щодо технічної спроможності показань потерпілих, обвинуваченого та певних свідків, показання ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 є технічно спроможними.

Судом першої інстанції вірно визнано технічно неспроможними та критично розцінені, з огляду на висновки зазначеної експертизи, показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 в частині розташування транспортних засобів на момент початку виконання маневру повороту автомобіля «КІА CERATO» на АЗС «WOG», зокрема про те, що мопед потерпілого ОСОБА_11 їхав за даним автомобілем.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені ним в апеляційній скарзі та в поясненнях апеляційному суду про те, що ОСОБА_11 їхав на мопеді безпосередньо за автомобілем «КІА CERATO» і не дотримався дистанції між транспортними засобами через що сталося ДТП, спростовуються доказами, що маються в матеріалах кримінального провадження.

Більш того, судом першої інстанції в судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_14 , який, підтвердивши висновки проведеної ним експертизи, пояснив, що у випадку здійснення маневру транспортного засобу, що рухається попереду, в даному випадку маневру автомобіля «КІА CERATO», повороту праворуч, відповідальність водія транспортного засобу, який рухається позаду, за порушення дистанції між транспортними засобами виключається. Зазначене підтверджується і висновком експертизи №4/295 від 10 вересня 2013 року про те, що водій транспортного засобу, що рухається позаду, в даному випадку водій мотоцикла ОСОБА_11 , позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 , дані ним в суді першої інстанції та його доводи в апеляційній скарзі про те, що в його діях порушень не було, він виконав всі вимоги ПДР України, а ДТП було скоєно внаслідок дій водія мотоцикла ОСОБА_11 , належно перевірені судом першої інстанції і об`єктивного підтвердження не знайшли та спростовуються сукупністю доказами, дослідженими в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та спростовують його доводи.

Що стосується тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду судового рішення, наполягав, що до зіткнення транспортних засобів на його автомобілі «КІА CERATO» був увімкнений сигнал правого повороту не надавало йому права не виконувати вимоги п.п. 10.1, 10.4 та 10.5 Правил дорожнього руху України і не усуває його відповідальності за їх порушення, і не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_7 і не зменшують обсяг пред`явленого йому обвинувачення. З досліджених судом доказів і зокрема даних протоколу огляду місця ДТП, доданих до нього схеми і фотознімків, об`єктивно вбачається порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 10.1, 10.4 та 10.5 Правил дорожнього руху України, зокрема: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (10.1); перед поворотом праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку (п. 10.4); поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини, крім випадку виїзду з перехрестя, де організовано круговий рух, де напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або де рух можливий лише в одному напрямку (п. 10.5.), а не п. 9.2, що стосується того, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 1.10 ПДР крайнє положення на проїзній частині це положення транспортного засобу на відстані від краю проїзної частини, яка не дає можливості рухатися попутному транспортному засобу (у тому числі двоколісному) ще ближче до краю проїзної частини.

Колегією суддів за клопотанням обвинуваченого, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України був допитаний в якості свідка ОСОБА_15 , який показав, що в день ДТП він працював оператором АЗС «WOG» і перебував на зміні. Заправляючи інший автомобіль, він бачив, на проїжджій частині автомобіль чорного кольору з включеним правим поворотом і будь-яких маневрів не здійснював. Даний автомобіль рухався від обочини на відстані близько 1 метра, а за ним їхав мопед з двома людьми. На середині карману мопед почав їхати з правої сторони, випереджаючи автомобіль. Потім, він відволікся, а через деякий час почув удар. Момент ДТП він не бачив. На даний час йому відомо, що за кермом автомобіля був ОСОБА_7 , а за кермом мопеда - ОСОБА_11 .

Показання даного свідка ніяким чином не виправдовують обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вказаний свідок, як він зазначив в ході допиту, не був очевидцем ДТП і не бачив момент зіткнення транспортних засобів.

Більш того, його показання підтверджують правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Стосовно покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 , то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і призначене з врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за формою вини відноситься до категорії необережних злочинів, обставин за яких воно вчинене, ненастання тяжких наслідків для потерпілого ОСОБА_9 , особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, при відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на певний строк, та обґрунтовано звільнив останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України та з покладанням певних процесуальних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції у вироку належним чином вмотивоване, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Не знаходить колегія суддів підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання, виходячи з наступного.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачене альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1,2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин кримінального провадження та обставин, зазначених вище, зокрема того, що від злочинних дій обвинуваченого тяжких наслідків для потерпілого не настало, обґрунтовано не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому, при вирішенні питання про доцільність не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, колегія суддів враховує, що робота обвинуваченого, яка являється єдиним джерелом його доходу, пов`язана з керуванням транспортними засобами і позбавлення його прав водія негативно вплине на матеріальне забезпечення його сім`ї та відшкодування шкоди потерпілим.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано, що останній свою винуватість у вчиненому не визнав та не надав потерпілому матеріальної допомоги, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки

невизнання вини є способом захисту обвинуваченого і не може бути підставою для призначення винному більш суворого покарання, а факт ненадання потерпілому допомоги не свідчить, що в подальшому обвинувачений буде ухилятися від відшкодування заподіяних потерпілим збитків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України, підстав для його скасування чи зміни, при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями та прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :