Справа № 523/372/15-к
У Х В А Л А
03.04.2015 м. Одеса.
Суворовський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
Головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та клопотання прокурора, прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И В
Адвокат ОСОБА_7 , здійснююча захист обвинуваченого ОСОБА_8 , у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, 02 квітня 2015 року, подала до загальної канцелярії суду клопотання, в якому просить на підставі ст.ст. 177, 181, 331 КПК України, обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 своє клопотання підтримала, обґрунтовуючи його тим, що на підготовчому судовому засіданні по даному кримінальному провадженню, колегією суддів було змінено її підзахисному міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово. Під час його знаходження під домашнім арештом, він жодного разу і жодним чином не порушив запобіжний захід. Тому, в зв`язку з уникненням можливих будь-яких сумнівів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з боку сторони обвинувачення, просила її клопотання задовольнити.
Прокурор прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_9 проти задоволення клопотання захисника заперечував і подав суду письмове клопотання, в якому просив обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання, прокурор посилався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, а саме, в убивстві ОСОБА_10 і на думку прокурора існують ризики уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, незаконного впливу з його сторони на потерпілого та свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення. Застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків на його переконання є недоцільним.
Крім того, під час знаходження обвинуваченого під домашнім арештом, який йому обирався судом під час підготовчого засідання, ОСОБА_8 порушував запобіжний захід, що підтвердилося показаннями в судовому засіданні 12 березня 2015 року свідка ОСОБА_11 .
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора та його обґрунтування та заперечував проти клопотання захисника.
Адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, посилаючись на те, що прокурор не довів наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Посилання прокурора на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , ніби то порушував запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який йому обирався раніше, є необґрунтованим та надуманим, оскільки жодного факту порушення домашнього арешту обвинуваченим, з боку працівників міліції, яким доручався контроль виконання вказаного запобіжного заходу, не зафіксовано та суду не надано. На думку адвоката до обвинуваченого може бути застосований більш м`який запобіжний захід, оскільки ОСОБА_8 від суду не переховувався і не переховується, має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка.
Обвинувачений підтримав клопотання адвоката та просив клопотання прокурора не задовольняти, а задовольнити клопотання захисника.
Вислухав учасників судового засідання, вивчив клопотання захисника та прокурора, а також додані до них матеріали, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а клопотання захисника слід задовольнити із наступних підстав.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 має постійне місце проживання, власну родину з обов`язком щодо утримання малолітньої дитини, не маючий судимості.
Міру запобіжного заходу домашній арешт, яку ОСОБА_8 було обрано колегією суду за результатами розгляду даного кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні, він жодного разу не порушив, що не було спростовано прокурором в судовому засіданні жодним допустимим і об`єктивним доказом. Посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 07 березня 2015 року ніби то бачила свідок ОСОБА_11 на промисловому ринку в Суворовському районі місті Одеси, колегія суду, як доказ обґрунтування наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, до уваги прийняти не може, оскільки контроль за виконанням обраного запобіжного заходу домашній арешт, судом покладався на Суворовський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від якого жодного зауваження чи повідомлення про порушення ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, до суду не надано і не надходило.
Оцінюючи доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики впливу на свідків, можливого уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів констатує, що їх можливе настання не доведено прокурором жодним доказом. Також не доведено прокурором жодним чином те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Більш того, в даний час показання очевидців події вже зафіксовано у відповідних протоколах.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу обвинуваченого, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, колегія суддів вважає, що в силу характеру діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_8 та потреби у встановлені істини судом, існує лише можливий ризик переховування обвинуваченого від суду, в зв`язку з чим в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, а клопотання захисника задовольнити, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Керуючись ст. 331 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А
В задоволенні клопотання прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відмовити.
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.
Обрати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, тобто до 03 червня 2015 року.
Протягом строку застосування домашнього арешту заборонити ОСОБА_8 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово. А також покласти на зазначену особу обов`язок прибувати в судові засідання по розгляду даного кримінального провадження, призначені судом. Крім того, зобов`язати ОСОБА_8 утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками в цьому провадженні.
Виконання ухвали в частині контролю за дотриманням ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, доручити начальнику Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.
Копію ухвали направити прокурору Суворовського району м. Одеси,
обвинуваченому та начальнику Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для відому та виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_1 .
Суддя: ОСОБА_3 .
Суддя: ОСОБА_2 .