Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/226/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 409 (243) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000023 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суд м. Кіровограда від 10 грудня 2014 року.

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Розношинці Ульяновського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 409 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Кримінальне провадження розглянуто з участю: прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за відмову від несення обов`язків військової служби, за наступних обставин.

28.08.2014 року ОСОБА_7 був призваний на військову службу у зв`язку із частковою мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та повинен був проходити військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 на посаді механіка - водія, у військовому званні солдат.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. ОСОБА_7 був зобов`язаний бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, дорожити бойовою славою, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_7 діючи всупереч інтересам служби та вищевказаних нормативних актів, в період відправлення до військової частини для подальшого проходження військової служби відмовився від несення обов`язків військової служби.

Так, 28 серпня 2014року приблизно о 14 год. солдат ОСОБА_7 прибув до Кіровоградського ОВК для подальшого відправлення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , згідно поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_2 у команду зазначеної частини, з метою несення обов`язків військової служби.

В подальшому 28.08.2014року приблизно о 14.15 год. військовослужбовців, які прибули до військового комісаріату, в тому числі і солдата ОСОБА_7 зібрали в приміщенні «Клубу», розташованому на території Кіровоградського ОВК для роз`яснення особливостей проходження військової служби, яке проводив старший офіцер відділення по роботі з особовим складом військової частини - польова пошта НОМЕР_1 майор ОСОБА_9 .

Після закінчення вищевказаного роз`яснення о 14.30 год. в клубі ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_7 в присутності майора ОСОБА_9 га інших військовослужбовців відкрито відмовився від несення обов`язкової військової служби.

Після цього, на шикуванні військовослужбовців для подальшого вибуття до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 , діючи умисно та розуміючи наслідки свого рішення в присутності начальника команди ІНФОРМАЦІЯ_4 капітана ОСОБА_10 склав власноручно рапорт про небажання проходити в подальшому військову службу та в такий спосіб підтвердив свою відмову від несення обов`язків військової служби.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правову кваліфікацію та доведеність винуватості, просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
В обґрунтування вимог зазначив, що суд призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, його особі внаслідок м`якості, оскільки застосування ст. 75 КК України не дозволяє досягнути мети виправлення засудженого військовослужбовця та не є достатнім для попередження нових злочинів.
Вважає, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 409 КК України, має високий рівень суспільної небезпеки і знаходить відповідний та адекватний осуд суспільства. Проте судом залишено поза увагою, та не надано належної оцінки умислу обвинуваченого, тобто бажання взагалі відмовитись від несення обов`язків військової служби, а отже бажання не виконувати обов`язку захисту територіальної недоторканості Держави, особливо у такий нелегкий для країни період. Саме тому вчинене ОСОБА_7 діяння залишається суспільно небезпечним, навіть при наявності визнання вини та активному сприянні у розкритті злочину.
Також зауважив, що таке м`яке покарання буде сприяти розладу військової дисципліни, призведе до збільшення фактів відмови від несення обов`язків військової служби, і як наслідок призведе до зниження боєздатності військового формування і неможливості виконання особовим складом завдань за призначенням.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі на строк 2 роки, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги, а вирок районного суду просив залишити без змін, в судовому засіданні підтвердив, що відмовився від несення військової служби в зоні АТО, оскільки боїться, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, крім визнання ним винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, які досліджені у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і в апеляційній скарзі не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 409 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється. При розгляді доводів апеляційної скарги колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України в межах санкції ч. 2 ст. 409 КК України за якою його засуджено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_7 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 аркуші к.п. 100-101), не працює, раніше не судимий (т. 1 аркуш к.п. 99).

З долученої під час апеляційного розгляду характеристики вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно, виховувався в інтернаті, пройшов службу у Збройних силах України, проживає в багатодітній малозабезпеченій сім`ї, яка складається з десяти чоловік. Члени сім`ї систематично потерпають від агресивної поведінки батька, від знущань якого на захист родини став ОСОБА_7 .

Обставинами, що пом`якшують покарання обґрунтовано визнано щире каяття обвинуваченого, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини, зокрема ті, які були встановлені та враховані судом першої інстанції, а також встановлені під час апеляційного розгляду відомості, які характеризують особу обвинуваченого, свідчать про правильність висновків, що виправлення обвинуваченого можливе за умов звільнення його від відбування призначеного за ч. 2 ст. 409 КК України покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ст. 76 КК України, що є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами та відповідає визначеній в ст. 50 КК України меті покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зауважує, що покарання винному призначається відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, якими не передбачено врахування як критерію при призначенні покарання політичної ситуації в державі, на що в апеляційній скарзі посилається прокурор обґрунтовуючи м`якість призначеного обвинуваченому покарання.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину відповідно до ст. 12 КК України, індивідуальні особливості обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини на які посилається прокурор в обґрунтування підвищеної, на його думку, суспільної небезпеки вчиненого злочину, фактично характеризують об`єктивні і суб`єктивні ознаки складу ч. 2 ст. 409 КК України, яким районний суд у своєму рішенні надав відповідну кримінально-правову оцінку. Врахування цих обставин при призначенні покарання ще раз є неприпустимим.

З огляду на викладене, доводи прокурора, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними.

Зважаючи на те, що доводи прокурора не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами провадження, колегія суддів вважає, що його апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

На підставі викладеного та керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4