Справа № 357/8918/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/205/15 Доповідач у 2 інстанції Колокольникова
Категорія 4 25.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі : Головуючого-судді - ОСОБА_2 суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 при секретарі - ОСОБА_5 з участю прокурора - ОСОБА_6 засудженого - ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2014 року, якою ОСОБА_7 в задоволені клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання в зв`язку з амністією - відмовлено.

Згідно ухвали суду, ОСОБА_7 засуджений вироком Ширяєвського районного суду Одеської області від 16.11.2012 року, за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від подальшого відбування покарання в зв`язку з амністією відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що згідно ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 p., який набрав чинності 19.04.2014 p., з відповідними змінами, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" з відповідними змінами, амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії ( п."в" частини першої статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом №792-УП (792-18) від 27.02.2014).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 має непогашену судимість за вчинення умисних тяжких злочинів (ст.. 185 ч. 3 КК України 31.03.2003 року, 22.06.2004 року та 26.11.2004 року), тому в задоволенні клопотання засудженого відмовив.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього ст. 2 ЗУ «Про амністію» від 19.04.2014 року, оскільки з дня відбуття ним покарання пройшло більше 3 років, вважає, що судимості не має та вона погашена в порядку ст. ст. 108, 89 КК України.

Заслухавши доповідача, засудженого, який просив застосувати ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році", думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Рішення суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 має непогашену судимість за вчинення умисних тяжких злочинів, у зв`язку з чим до нього не може бути застосований Закон України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 p. є помилковим, оскільки суд залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 був засуджений за злочини, які він вчинив до досягнення вісімнадцятирічного віку, а саме: вироком Ширяевського районного суду Одеської області від 31.03.2003 року за ч.3 ст. 185 КК України 1 рік умовно; цим же судом вироком від 22.06.2004 року за ч.3 ст. 185 КК України 2 роки умовно, вироком від 26.11.2004 року за ст. 185 ч.3 КК України 4 роки позбавлення волі, а тому строки погашення зазначених судимостей суттєво відрізняються від строків передбачених статтею 89 КК України, у цьому випадку слід керуватися положеннями ст. 108 КК України.

Так, відповідно до п. п. 3, 4 ч.2 ст.108 КК України визнаються такими, що не мають судимості особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкі та особливо тяжкі злочини, які вони вчинили до досягнення ними вісімнадцятирічного віку, якщо вони з дня відбуття покарання відповідно протягом трьох та п`яти років не вчинять нового злочину.

Разом з тим, ОСОБА_7 не підпадає під перелік осіб, згідно ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році", щодо яких можливе застосування амністії, тому з цих підстав до нього не може бути застосований даний закон.

Проте, до ОСОБА_7 може бути застосована ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році", якою передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підпадають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2014 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволені клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання в зв`язку з амністією скасувати, винести нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році", скоротити наполовину невідбуту частину покарання за вироком Ширяєвського районного суду Одеської області від 16.11.2012 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі.

Головуючий

Судді