АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/50/15 Справа № 695/760/13-к Категорія: ч.2 ст.389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів при секретарі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2013 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , маюча на утриманні малолітню дитину, раніше судима:

- 24.09.2012 року Золотоніським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, -

засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

в с т а н о в и л а :
Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона будучи засудженою 24.09.2012 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт та перебуваючи на обліку в Золотоніському міськрайонному підрозділі кримінально-виконовчої інспекції ДДУ ПВГІ в Черкаській області, умисно не з`являлася до кримінально-виконавчої інспекції без поважних причин та не відпрацювала 100 годин громадських робіт, чим умисно ухилилася від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,- 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання остаточно призначити до відбуття 2 роки 6 днів позбавлення волі. На підставі ст. 74 КК України звільнити від відбування покарання, так як особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунута.

В змінах до апеляції прокурор просив вирок суду вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченій покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання, як особу до якої не можна застосувати жоден з видів покарання, зазначених у санкції ч. 2 ст. 389 КК України. Покарання, призначене за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2012 року за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 100 годин громадських робіт, виконувати окремо. В решті - вирок залишити без змін.

25.09.2013 року вироком апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок Золотоніського міськрайонного суду від 05.04.2013 року скасовано в частині призначеного ОСОБА_7 покарання. ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, з призначенням їй покарання місцевим судом у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.ст. 71,72 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 24.09.2012 і остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі. На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим терміном - 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком апеляційного суду прокурор оскаржив його в касаційному порядку.

25 листопада 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок апеляційного суду Черкаської області від 25.09.2013 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції при призначенні обвинуваченій покарання неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав зміни до апеляції прокурора ОСОБА_8 ; думку обвинуваченої, яка зазначила про те, що ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 12.06.2014 р. вона звільнена від призначеного за вироком суду щодо неї покарання на підставі Закону України «Про амністію» 2014 р.; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що зміни до апеляційної скарги прокурора підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен місити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 вказаним вимогам не відповідає (а.с. 1-2 мп), оскільки він не містить належним чином сформульованого обвинувачення ОСОБА_7 , а містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівку на підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та правову кваліфікацію її дій.

Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги положень ст.370 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Розглядаючи справу по суті, районний суд не звернув уваги на істотні порушення норм кримінального процесуального закону, допущені органами досудового розслідування, які порушують гарантовані законом процесуальні права обвинуваченої ОСОБА_7 та перешкоджають суду ухвалити законне, обґрунтоване рішення і постановив обвинувальний вирок, який підлягає безумовному скасуванню і призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого провадження.

Суду першої інстанції слід врахувати вказівки апеляційного суду, викладені в мотивувальній частині ухвали, та відповідно ч.3 п.3 ст. 314 КПК України зі стадії підготовчого провадження повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 405, ч.1 п. 6 407,412, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Зміни до апеляційної скарги прокурора - задовольнити частково.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2013 року відносно ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд в Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області зі стадії підготовчого провадження.

Головуючий :

Судді :