Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/415/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора у кримінальному провадженні № 0000196 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, приватного підприємця, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого:
11.11.2013 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 172 КК України до 1 року 6 місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 15% заробітку в дохід держави,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 ( двохсот ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 ( три ) тисячі чотириста гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат, а також стягнено з обвинуваченого на користь потерпілої 483,24 грн. матеріальної шкоди, 7000 грн. моральної шкоди та 550 грн. понесених витрат за надання правової допомоги.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20.04.2012 року приблизно о 16.00 годині на автодорозі сполученням м. Гайворон - с. Долинівка, керуючи автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч на примикаючу ґрунтову дорогу, що вела на міське кладовище, не впевнився у безпечності виконання даного маневру і допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який здійснював маневр обгону попутного транспортного засобу. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 248 від 04.09.2012 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та перелому кісточки лівого гомілковостопного суглоба, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 2.3 (б) і (д), 9,2 (б), 9,4 та 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

- 9.2 Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом

- 9.4 - Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 метрів у населених пунктах і за 150-200 метрів поза ними.

- 10.1- Перед початком руху, перестроюванням та ще будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно висновку експерта судової інженерно-транспортної (авто технічної) експертизи № 1381 від 07.08.2014 року - дії водія автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 регламентувались вимогами п.п. 2.3 (б) і (д), 9,2 (б), 9,4 та 10.1 ПДР та за умови виконання ним вищевказаних вимог водій ОСОБА_7 мав технічну можливість не створювати небезпеки для руху водію а/м ВАЗ 2106№ і тим самим мав можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 21063 під керуванням ОСОБА_8 .

Всупереч даних вимог, водій автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , порушуючи вимоги правил дорожнього руху передбачені п.п. 2.3 (б) і (д), 9,2 (б), 9,4 та 10.1, а саме, рухаючись попереду автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 по попутній смузі руху, не впевнився перед зміною маневру, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, своєчасно не попередив інших учасників руху про намір здійснення повороту ліворуч, в зв`язку з чим створив своїми односторонніми діями загрозу безпеці дорожнього руху що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажир автомобіля ВАЗ 21063 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого через його м`якість. Ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст. 268 КК України та призначити покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України шляхом часткового складання покарання приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2013 року, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 8 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування вимог зазначив, що при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягає застосуванню. Так, усупереч вимогам ч.4 ст. 70 КК України, судом не враховано, що кримінальне правопорушення вчинено ним 20.12.2012 року, тобто до постановлення вироку Гайворонського районного суду від 11.11.1013 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 172 КК України до 1 року 6 місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 15% заробітку в дохід держави та на час розгляду справи не відбув призначене покарання у виді виправних робіт.

Також судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано особу обвинуваченого який за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив злочин середньої тяжкості, раніше був неодноразово судимий, зокрема за вироками Гайворонського районного суду від 20.03.2009 року за ч.1 ст. 172, ч.1 ст. 175 КК України, від 14.09.2010 року за ч.1 ст. 172 КК України, від 18.07.2011 року за ч.1 ст. 172 КК України та має не відбуте повністю покарання за вироком цього ж суду від 11.11.2013 року за ч.1 ст. 172 КК України. Однак суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, не в повній мірі врахував можливі небезпечні його наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання і як наслідок призначив мінімальне покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, яке є занадто м`яким і не може виконати своєї мети, визначеної ч.2 ст.50 КК України та сприяти виправленню засудженого і запобігання вчиненню нових злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок за яким виправдати його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування вимог зазначив, що досудове та судове слідство в даній справі проведено однобічно та упереджено. Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, були досліджені під час судового розгляду і на які посилається в своєму вироку суд першої інстанції, у їх сукупності свідчать, що пред`явлене йому обвинувачення у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є недоведеним. Вирок суду ґрунтується лише на суперечливих показах водія та пасажирів автомобіля ВАЗ 2106, що були зацікавленими в уникненні водія вказаного автомобіля відповідальності. Крім того, їхні покази під час судового слідства суттєво різняться від тих, що були відібрані під час складання протоколу.

Слідчий експеримент та відтворення обстановки та обставин події було проведено без його участі, що призвело до неправильного розташування автомобілів і до помилкового висновку експерта про наявність його вини та відсутність вини ОСОБА_8 у ДТП, що свідчить про однобічність висновків експерта, а отже і його недійсність. Також зазначив, що не було призначено та не проведено комплексної судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи для усунення суперечностей, не проведені повторні відтворення обстановки та обставин події із залученням спеціалістів.

Вважає, що у даній дорожній пригоді, де він наближаючись до повороту ліворуч, виконуючи вимога Правил дорожнього руху, завчасно не менш ніж за 200 метрів, увімкнув покажчик лівого повороту, а водій автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_8 сам порушив вимоги п. п. 2.3(б), 10.1, 14.6 та ряд інших пунктів ПДР України які знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Також судом взагалі не досліджувалась та обставина, що перша кримінальна справа досудовим слідством була закрита, а друга порушена майже через 2 роки після ДТП.

Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в частині допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів, які характеризують його як особу, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив подану ним апеляцію задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, висновок прокурора, який підтримав свою змінену апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а апеляцію обвинуваченого залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та обвинуваченого підлягають задоволенню частково, за таких підстав.

Відповідно ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно вимог ч.1 п.п.2, 3 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Відповідно вимог ч.1ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак вказаних вимог кримінального процесуального закону в ході розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції не виконано.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, як в суді першої інстанції так і при допиті під час апеляційного перегляду справи не визнав і пояснив, що 20 квітня 2012 року керуючи автомобілем ВАЗ 2107 рухався по автодорозі сполученням м. Гайворон с. Долинівка. Маючи намір повернути до кладовища, яке знаходилось зліва від дороги, заздалегідь метрів за 200 включив покажчик лівого повороту, змістився до центру проїзної частини дороги і почав виконувати лівий поворот, щоб з`їхати на ґрунтову дорогу. В цей час відчув удар в ліве крило свого автомобіля автомобілем ВАЗ 2106 від якого відлетів на ліву обочину і вдарився в дерево. В даній ситуації вважає винним водія ОСОБА_8 .

Також зазначив, що досудовим слідством відтворення обстановки та обставин події за участю водія ОСОБА_8 було проведено без його участі та під час якого автомобілі були розташовані неправильно.

Свідок ОСОБА_8 в суді першої інстанції показав, що 20 квітня 2012 року керував автомобілем ВАЗ 2106 і рухався з м. Гайворон в напрямку с. Долинівка. Попереду рухався автомобіль ВАЗ 2107. Неподалік кладовища, що знаходиться зліва від дороги, водій вказаного автомобіля включив світловий покажчик лівого повороту потім вимкнув покажчик і почав рухатись прямо. Він включивши покажчик повороту почав обганяти автомобіль, що їхав попереду. Коли автомобілі порівнялись і його автомобіль знаходився біля задніх дверей автомобіля ОСОБА_7 , останній повернув ліворуч. Йому уникнути зіткнення не вдалось, автомобіль винесло вліво і він вдарився в дерево на обочині.

Як вбачається із показань водіїв автомобілів обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 їх показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи в суді різняться.

Однак під час досудового розслідування був проведений слідчий експеримент по обставинах ДТП лише з водієм ОСОБА_8 по показаннях останнього. На проведення вказаного слідчого експерименту водій ОСОБА_7 досудовим слідством не запрошувався.

Крім того з метою підтвердження достовірності показань ОСОБА_7 чи їх спростування щодо обставин ДТП з останнім слідчий експеримент не проводився взагалі.

Судом першої інстанції вказані обставини порушення досудовим слідством вимог закону були залишені поза увагою та в даний час перешкоджають апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Положеннями п.3 ч.1 ст. 72 КК України визначено, що при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення одному дню обмеження волі відповідають три дні виправних робіт.

При призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції було залишено по за увагою те, що ОСОБА_7 був засуджений 11.11.2013 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 172 КК України до 1 року 6 місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 15% заробітку в дохід держави.

Суд призначаючи покарання ОСОБА_7 , не обґрунтував та не вмотивував своє рішення підставами не застосування вимог ч.4 ст. 70, п.3 ч.1 ст. 72 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, в ході якого необхідно врахувати вищевикладене, а також вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи і в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 9, 376, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2