Справа № 11-706 -07 Головуючий у 1-й
інстанції: Павлова Ж.П .
ст.296 ч.3,122 ч.1 КК Доповідач: Царюк В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Миколаївської області

у складі:
головуючого - Карпія В.М. .

суддів : Дзюби
Ф.С., Царюка В.В.

за участю
прокурора Данчука В.М., засудженого ОСОБА_1

25 вересня 2007 року розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1

на вирок
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 23.07.2007 року , яким,-

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець м. Первомайська Миколаївської обл.., в силу ст..89 КК
України Раніше не судимий,

засуджений за ст..
122 ч.1 КК України -до 3 років позбавлення
волі;

·
за ст..296ч.3 КК
України - до 3 років позбавлення
волі;

·
за ст..
166 КК України - до 2 років
позбавлення волі.

На
підставі ст..70 КК
України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання - 4 роки позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що
7.10.2006 року , знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи
громадський порядок увірвався до квартири АДРЕСА_1, де проживали його дві
доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, де вчинив бійку, яка тривала біля 1 години,
при цьому побив своїх дочок та спричинив їм тілесні

ушкодження
- ОСОБА_3 - середньої тяжкості, а ОСОБА_2 - легкі тілесні ушкодження, які
потягли за собою короткочасний розлад її здоров'я.

Крім того, ОСОБА_1 , визнаний винним у тому, що являючись батьком
неповнолітньої ОСОБА_3, в порушення вимог ст..21, 51, 52 Конституції України та
ст.. 150 -
157 Сімейного Кодексу України на протязі 11 років не виконував батьківські
обов'язки, не піклувався про неї, не забезпечував матеріально, систематично
принижував честь і гідність своєї дитини та здійснював фізичне або психічне насильство над нею.

Зі змісту апеляції засудженого ОСОБА_1 вбачається, що він, не погоджуючись
з засудженням його за ст..ст..296 ч.3 та 166 КК України, просить пом'якшити
призначене йому покарання, посилаючись на те, що він постійно надавав
матеріальну допомогу своїй неповнолітній дочці та не здійснював над нею ніякого
насильства. Свої дії 7.10.2006 року пояснює тим, що дочки першими стали його
ображати та бити палкою. Усі події сталися між ним та його дочками. Спокій
інших осіб він не порушував і не намагався цього робити. Нікому із сторонніх
осіб опору не вчиняв. Просить врахувати його вік та стан здоров'я, а також те,
що він повністю розкаявся у вчиненому. Вважає, що тілесні ушкодження молодшій
дочці завдав не навмисно, а з необережності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав свою
апеляцію та просив пом'якшити призначене йому покарання, прокурора, який
вважав, що абляція не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінальної
справи та перевіривши доводи апелянта,
колегія суддів дійшла слідуючого.

Як вбачається з показань потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
свідка ОСОБА_4, сильний удар, від якого ОСОБА_3 майже втратила свідомість,
наніс останній її батько ОСОБА_1 Саме завдяки цьому удару потерпіла отримала
середньої тяжкості тілесні ушкодження. На підставі цих доказів суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ст.. 122 ч.1
КК України. Посилання засудженого на те, що він спричинив саме такі тілесні
ушкодження своїй дочці з необережності, є , на думку колегії суддів, безпідставними і нічим не обґрунтованими.

Що стосується засудження ОСОБА_1 за ст.. 166 та 296 ч.3
КК України, то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції допустився
помилки, не встановивши об'єктивних обставин, які б вказували на
наявність у діях
ОСОБА_1 саме цих
складів

злочину.

Так, відповідно до диспозиції ст.. 166 КК України
кримінальна відповідальність за невиконання батьками своїх обов'язків по
догляду за дитиною має місце лише
у разі злісного невиконання
ними своїх

обов'язків.
У чому полягає злісність невиконання ОСОБА_1 своїх обов'язків перед дітьми ні
судом, ні органами досудового слідства не встановлено. ОСОБА_1 розлучений
незадовго до подій, за які він засуджений. Незважаючи на те, що він на протязі
досить значного часу фактично не проживає однією сім'єю з ОСОБА_5 на нього
будь-яких додаткових обов'язкіь по вихованню або утриманню своїх дітей судом чи
іншими уповноваженими органами -не покладено. Більш того, даних про те, що
будь-хто з його колишньої сім'ї будь-коли ініціював ці питання - в матеріалах
справи немає. З показань засудженого та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_1 надавав матеріальну допомогу своїм дітям.
Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 органами внутрішніх справ
неодноразово попереджався про недопустимість вчинення сварок та бійок зі своєю
дружиною ( а.с.36 - 39, 47-51), як на факт насильницьких дій відносно своїх
дітей - є безпідставним, оскільки свідчить лише про те, що між ним та його
колишньою дружиною досить часто виникали сварки та бійки. Про порушення
будь-яких прав дітей ОСОБА_1 у цих документах мови не йдеться. Посилання суду на
те, що ОСОБА_1 на протязі 11 років не виконує свої батьківські обов'язки та не
піклується про дітей, також будь-якими доказами не підтверджено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у даному випадку, ні органами
досудового слідства, ні судом не встановлено події вчинення ОСОБА_1 злочину,
передбаченого ст.. 166 КК
України, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню, а справа закриттю на
підставі п.1 ст.6 КПК України.

Щодо засудження ОСОБА_1 за ч.3 ст.296 КК України, а саме за злісне
хуліганство, то і в цій частині, на думку колегії суддів, вирок підлягає
скасуванню.

Так, ні у обвинуваченні ОСОБА_1, ні у вироку суду не
вказано чому дії засудженого, пов'язані зі сваркою та бійкою з ч.1енами своєї
родини, у дворі свого будинку- с
хуліганськими діями. Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_1 дійсно
склалися неприязливі стосунки як зі своєю бувшою дружиною , так і з дітьми, які
стали на сторону матері. 7.10.2906 року ОСОБА_1 прийшов до квартири своїх дітей
з'ясувати особисті стосунки. Під час скандалу та бійки зі своїми дочками він
спокою оточуючих громадян не порушував. Свідок ОСОБА_9 у своїх показаннях у
суді вказав, що діями ОСОБА_1 7.10.2007 року був порушений громадський порядок,
але в чому це полягало, з його пояснень не вбачається. Він чув крики у дворі
будинку ІНФОРМАЦІЯ_2, але туди не виходив і про події, які там сталися узнав
пізніше від ОСОБА_5 Свідок ОСОБА_10 також показала у суді, що під час бійки у
дворі знаходилась у приміщені
офісу по вул. М.Морській № 72. Хтось
їй

повідомив,
що ОСОБА_1 побив своїх дочок, але вона на те місце не виходила. Свідок
ОСОБА_11. також показувала суду, що про бійку у дворі свого будинку дізналась
зі слів своєї матері. Коли вийшла у двір, то бачила як якась жінка відводила та
підтримувала ОСОБА_3. ОСОБА_1
у дворі вже не було. Свідок ОСОБА_4 також пояснив суду, що побачивши бійку
ОСОБА_1 зі своїми дочками, підбіг до них та розборонив їх. ОСОБА_1 припинив
насильство і ніякого опору йому не завдавав. Він вважав, що конфлікт між
ІНФОРМАЦІЯ_2 вичерпано і тому пішов до свого офісу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що сварка та бійка між ОСОБА_1
виникла на грунті особистих стосунків, а не з хуліганських спонукань.

Як вбачається з обвинувачення ОСОБА_1 під час бійки зі
своїми дочками засуджений спричинив ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження, які
потягли короткочасний розлад її здоров'я. Ці дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки
злочину, передбаченого ст..
125 ч.2 КК України. Однак по обвинуваченню за цією статтею, відповідно до
вимог ст..27 КПК України, встановлений
інший порядок притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб. ( у
порядку приватного обвинувачення). В матеріалах справи відсутня заява
потерпілої ОСОБА_2 про притягнення батька до кримінальної відповідальності за
спричинення легких тілесних ушкоджень. Відсутнє таке прохання потерпілої і у судовому засіданні.

За таких обставин, суд не може вирішити питання про перекваліфікацію дій
ОСОБА_1, а тому в частині засудження його за ч.3 ст.296 КК України вирок суду
першої інстанції підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутністю у діях
засудженого складу цього злочину.

З урахуванням того, що засудження ОСОБА_1 за ст.. 122 ч.1 КК
України є законним та обґрунтованим, а призначене йому покарання відповідає
вимогам ст.. 65 КК
України, разом з тим, колегія суддів зважаючи на те, що ОСОБА_1 вчинив злочин
середньої тяжкості, вважається раніше не судимим, має постійне місце жительства та роботи,
характеризується позитивно, страждає на тяжке захворювання серця та може бути
виправлений без ізоляції від суспільства, приходить до висновку про те, що він
може бути звільнений від відбування покарання з іспитовим строком та
покладенням на нього певних обов'язків.

Керуючись
СТ..СТ.. 365, 366 КПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду від 23.07.2007 року відносно ОСОБА_1-
змінити.

В частині засудження ОСОБА_1за ст.. 166 КК України
вирок - скасувати, а провадження по справі у цій частині закрити на підставі
п.1 ст.6 КПК України за відсутністю події цього злочину.

В частині засудження ОСОБА_1 за ч.3 ст.296 КК України
вирок скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.2 ст.6 КПК
України за відсутністю у його діях
складу цього злочину.

ОСОБА_1вважати засудженим за вироком Заводського районного суду м.
Миколаєва від 23.07.2007 року за ст..
122 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.. 75 КК
України ОСОБА_1 від відбування покарання
звільнити з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ст..
76 КК України зобов'язати ОСОБА_1 не

виїжджати за межі
України без дозволу
органів кримінально-

виконавчої
системи та повідомляти ці органи про зміну місця жительства
та роботи.

В останній
частині цей вирок - залишити без змін.

ОСОБА_1 звільнити з під варти у залі суду.