У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Таран Т.С. і Федченка
О.С.

за участю прокурора Пересунька С.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 25 березня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області
від 23 липня 2007 року щодо ОСОБА_1

Цією постановою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України, такого, що відповідно

до ст. 89 КК України судимості не має,

на
підставі п. “ж” ст. 1, ст. 6 Закону України “Про амністію” від 19.04.2007 року
звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 186 ч. 1 КК України і
провадження в кримінальній справі щодо нього закрито.

У апеляційному порядку справа не переглядалась.

ОСОБА_1 обвинувачувався у відкритому
викраденні 31 травня 2007 року в ОСОБА_2мобільного телефону “Нокіа 6233”
вартістю 1580 гривень зі стартовим пакетом оператора мобільного зв'язку
“Діджус” вартістю 20 гривень та грошима на рахунку в сумі 14 гривень.

У касаційному поданні прокурор просить
постанову щодо ОСОБА_1
скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а справу
направити на новий судовий розгляд. Мотивує тим, що ОСОБА_1 на час розгляду
справи не мав документів, якими б підтверджувався його статус як постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому суд безпідставно його звільнив від
кримінальної відповідальності на підставі п. “ж” ст. 1, ст. 6 Закону України
“Про амністію” від 19.04.2007 року.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про підтримання касаційного подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню.

Суд звільнив ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ст. 186 ч. 1 КК
України на підставі п. “ж” ст. 1, ст. 6
Закону України “Про амністію” від 19.04.2007 року, пославшись на те, що на
нього поширюється дія цього Закону, оскільки він є потерпілим наслідок Чорнобильської
катастрофи.

Згідно з положень статті 11 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991
року до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти,
зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття визначення
статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах,
визначених частиною першою статті 11 цього Закону.

Із копії посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 26.05.1995 року на ім'я
ОСОБА_1, вбачається, що це є посвідчення дитини, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи, і воно дійсне до її повноліття (а.с. 53).

Отже, строк дії даного посвідчення закінчувався з настанням повноліття
ОСОБА_1 тобто 18 травня 2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 обвинувачувався у відкритому
викрадені 31 травня 2007 року чужого майна, тобто діяння, вчиненого у
повнолітньому віці.

Проте, документи, які б підтверджували статус ОСОБА_1 як потерпілого від
Чорнобильської катастрофи після досягнення ним повноліття, в кримінальній
справі відсутні.

Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.
“ж” ст. 1, ст. 6 Закону України “Про амністію” від 19.04.2007 року від
кримінальної відповідальності за ст. 186 ч. 1 КК України неправильно застосував
кримінальний закон.

У зв'язку з цим постанову щодо ОСОБА_1
необхідно скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23
липня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд.

С у д д і:

Ю.М. Кармазін Т.С. Таран О.С. Федченко