УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.ст.342 ч.2, 345 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7
встановила:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
· 24.06.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.309 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строкова на 1 рік,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.342 ч.2, 345 ч.2 КК України та призначено покарання:
- за ст. 342 ч.2 КК України - 1 рік позбавлення волі
- за ст. 345 ч.2 КК України - 2 роки позбавлення волі
На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено засудженому покарання у виді 2-х років позбавлення волі.
В силу ст. 71 ч.1 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2014 року та призначено остаточне покарання - 2 роки 2 місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Відповідно до ст. 72 КК України до терміну відбуття покарання зарахувано строк попереднього ув`язнення з часу затримання обвинуваченого - з 5 жовтня 2014 року.
Відповідно до вироку суду 5 жовтня 2014 року приблизно об 11год. 30хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу будівельного майданчику по Площі Польовій, 6 в м. Житомирі, де вчиняв протиправні дії, які виразились в пошкодженні зелених насаджень, а саме зриванні квітів.
В цей час наряд патрульно-постової служби міліції у складі: заступника командира взводу № 2 роти № З БПС при УМВС України в Житомирській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_9 , інспектора ПС БПС при УМВС України в Житомирській області прапорщика міліції ОСОБА_10 та інспектора ПС БПС при УМВС України в Житомирській області сержанта міліції ОСОБА_11 , які у відповідності до розстановки сил і засобів батальйону патрульної служби міліції при УМВС України в Житомирській області на 05.10.2014 року вели патрулювання вулиць з охорони громадського порядку та у вказаний час знаходились на перехресті вул. Вітрука - Площа Польова, 8 в м. Житомирі, де помітили ОСОБА_7 , який вчиняв протиправні дії.
З метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 заступник командира взводу №2 старший лейтенант міліції ОСОБА_9 та інспектор ПС БПС сержант міліції ОСОБА_11 , які перебували при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, діючи відповідно до вимог п.п. 2.1, 2.3., 3.1. наказу УМВС України в Житомирській області «Про затвердження Положення про батальйон патрульної служби, підпорядкованого УМВС України в Житомирській області» від 04.04.2013 року №94 та ч. 2 ст. 10 Закону України «Про міліцію», підійшли до ОСОБА_7 та зробили останньому зауваження.
Однак ОСОБА_7 , не бажаючи підкорюватись законним вимогам працівників міліції, почав висловлювати свої невдоволення законними діями останніх, вступив з ними у словесну суперечку, грубо висловлюючись в бік працівників міліції, використовуючи при цьому нецензурну лексику. Після чого почав фізично активно протидіяти здійсненню відповідними працівниками міліції своїх обов`язків з охорони громадського порядку, що виразились у тому, що останній почав різко розмахувати руками, відбиваючи від себе руки міліціонерів, штовхатися та намагатися втекти, тим самим чинив опір представникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків з охорони громадського порядку.
З метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 заступник командира взводу №2 роти старший лейтенант міліції ОСОБА_9 , запропонував ОСОБА_7 пройти до службового автомобіля для з`ясування анкетних даних останнього.
Тоді, ОСОБА_7 кулаком лівої руки умисно наніс один удар по правій руці працівника міліції ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому другої п`ясної кістки правої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2353 від 07.10.2014 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити, виправдавши його за ч.2 ст. 345 КК України за відсутністю в його діях цього складу злочину, а за ч.2 ст.342 КК України призначити мінімальне покарання і остаточне покарання призначити обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Апелянт вказала, що спірний вирок є незаконним та необгрунтованим з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
В обгрунтування апеляції адвокат стверджує, що показання допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , з приводу спричинення йому тілесного ушкодження обвинуваченим, різняться між собою та мають протиріччя. Також різняться між собою і показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте суд не взяв цього до уваги.
Захисник зазначила, що суд також не дав належної оцінки суперечливості в показаннях потерпілого та свідка ОСОБА_11 стосовно механізму нанесення удару ОСОБА_7 потерпілому під час проведення слідчих експериментів.
Крім того, адвокат вказала, що показання потерпілого та вказаних свідків спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 , який наголосив, що не бачив, та й такого не було, щоб ОСОБА_14 умисно наніс удар своєю рукою по руці потерпілому.
Таким чином, захист вважає, що не знайшло своє підтвердження у який спосіб заподіянні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 , оскільки докази нанесення обвинуваченим удару по руці потерпілому відсутні.
На думку автора апеляції, умислу в ОСОБА_7 спричинити будь-які тілесні ушкодження потерпілому, як працівнику правоохоронного органу, не було. Досудовим розслідуванням протилежне не доведено, не знайшла дана обставина свого підтвердження і в суді.
Крім того, захисник вказала, що патрульно-постовий наряд, у склад якого входив потерпілий ОСОБА_9 здійснював свої службові повноваження на не підпорядкованій території.
Додатково адвокат зазначає, що мало місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки після оголошення підозри за ст.345 ч.2 КК України та повідомлення про завершення досудового розслідування і ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, всупереч положень ст.290 КПК України, було відкрито ще кримінальне провадження за ст.342 ч.2 КК України, яке об`єднане в одне та розпочалось розслідування кримінального провадження за ст.ст.342 ч.2, 345 ч.2 КК України.
Також адвокат ОСОБА_6 зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом не достатньо враховані його характеризуючі дані, а також те, що він має на утриманні матір похилого віку, яка хворіє та потребує постійного стороннього догляду. Судом не врахований і стан здоров`я самого обвинуваченого, який отримав травму ноги та потребує медичної допомоги.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти апеляції, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Винуватість ОСОБА_7 у скоєні даних кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким дана належна оцінка у вироку.
Так, винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , показаннями свідка ОСОБА_16 , дослідженими у судовому засіданні, які є послідовними та узгоджуються з іншими доказами по справі.
Зокрема, свідок ОСОБА_16 суду показав, що під час затримання працівниками міліції обвинуваченого, який пошкодив зелені насадження, останній чинив сильний фізичний опір, а саме: відштовхувався, брикався. У зв`язку з цим працівники міліції, в тому числі і потерпілий, намагалися надіти на нього кайданки. Саме тоді потерпілий звернув всіх увагу на те, що обвинувачений зломав йому палець на руці. Свідок ОСОБА_17 зазначив, що від місця події знаходився на відстані п`яти метрів, не бачив коли обвинувачений наніс удар по руці ОСОБА_9 . А коли підійшов ближче, то побачив, що у потерпілого почала опухати рука. Твердження захисника в апеляції про те, що нібито свідок ОСОБА_13 наголошував, що не було такого, щоб обвинувачений умисно наніс удар по руці потерпілому, не відповідає дійсності, оскільки згідно технічного запису судового засідання свідок ОСОБА_17 такого не говорив.
Перевірявся судом першої інстанції і механізм нанесення удару обвинуваченим по руці потерпілого ОСОБА_18 . У судовому засіданні досліджувалися протоколи проведення слідчих експериментів з потерпілим та свідком ОСОБА_11 , під час яких вказані особи розповіли та показали про механізм заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому (а.к.п.31-44).
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 2353 у громадянина ОСОБА_9 виявлено уламковий перелом 2-ї п`ясної кістки правої кисті, який утворився від дії тупого твердого предмету, при ударі таким по кисті, і враховуючи дані протоколів проведення слідчих експериментів, не виключають можливість виникнення вищевказаного перелому за вказаних обставин (а.к.п.47).
З огляду на вищенаведені докази, доводи в апеляції захисника про наявність суперечностей у показаннях свідків та потерпілого є необгрунтованими.
Згідно висновку про результати службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим лейтенантом міліції ОСОБА_9 від 10.10.2014 року дії працівників міліції під час затримання обвинуваченого ОСОБА_7 05.10.2014 року визнані правомірними (а.к.п.91), тому твердження апелянта про те, що наряд ППС у складі з потерпілим ОСОБА_19 здійснював свої службові повноваження не на своєму маршруті, є безпідставними.
Необгрунтованими також є доводи захисника в апеляції про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в даному кримінальному провадженні, оскільки посилаючись на порушення вимог ст. 290 КПК України, апелянт не вказала конкретно, яка норма цієї статті порушена.
Покарання ОСОБА_7 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, даних про його особу, також усіх обставин справи і є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції врахував при обранні покарання, що ОСОБА_7 вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості в період іспитового строку, характеризується посередньо, не працює, має на утриманні матір похилого віку, тобто враховані і ті обставини на які посилається в апеляції захисник.
З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.
Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: