П О С Т А Н О В А

19.06.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про обвинувачення ОСОБА_7 за ст.140 ч.1 КК України.

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду стороною потерпілих заявлено клопотання про призначення у справі повторної комісійної судово-медичної експертизи.

Клопотання мотивовано тим, що висновки експертиз та актів дослідження, проведених у межах справи, не дають можливості з`ясувати їх об`єктивність, неупередженість експертів Київського головного бюро при їх постановленні і законність проведеної ними експертизи в цілому, оскільки висновки експертиз взаємопротилежні та взаємосуперечливі.

Виникнення потреби у проведенні повторної експертизи вбачають у тому, що висновок останньої з проведених експертиз висновок Головного бюро судово-медичних експертиз суперечить іншим матеріалам справи, зокрема, основному і додатковому висновкам Львівського обласного бюро судово-медичних експертиз.

З огляду на взаємосуперечливі позиції експертних установ, що входять до системи Міністерства охорони здоров`я України, просять доручити проведення повторної експертизи Міністерству оборони України, на вирішення якої поставити питання, запропоновані потерпілими згідно наведеного у клопотанні переліку.

Захисником підсудної подано заперечення проти клопотання потерпілих про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи.

Вказує, що в межах даної кримінальної справи є п`ять висновків судово-медичних досліджень по факту настання смерті ОСОБА_8 .

Вважає, що твердження потерпілих про те, що висновок Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України породив нові неузгодженості, різнотлумачення, суперечності, не відповідає дійсності, оскільки висновки експертів Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, як експертної установи вищої категорії в медичній галузі, повністю узгоджуються та підтверджують первинні експертні дослідження.

Крім того, звертає увагу, що два висновки судово-медичної експертизи (висновки експертів Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи №69/06-к від 06-23.06.2006 року та висновки додаткової комісійної експертизи експертів Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи №17 від 25.01.2008 року - 21.02.2008 року є суперечливими, такими, що не відповідають наявній медичній документації хворої ОСОБА_8 , іншим матеріалам справи, згідно висновків експертів Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України №153 від 30.04.2009 року - 01.09.2009 року не можуть вважатися повними та обґрунтованими. Такі висновки базуються на припущеннях.

Заперечується також можливість проведення повторної судово-медичої експертизи експертами центру судових експертиз Міністерства оборони України, оскільки згідно Закону України «Про судову експертизу» розподіл державних структур, що здійснюють судово-експертну діяльність з правом проведення судових експертизи, на експертні установи та експертні служби проводиться за принципом їх належності до сфери управління цивільних (Міністерство юстиції України, Міністерство охорони здоров`я України) та воєнізованих (Міністерство внутрішніх справ України, Міністерство оборони України, Служба безпеки України, Державна прикордонна служба України) відомств. Такий розподіл базується на різниці у функціональній спрямованості цивільних судово-експертних установ і воєнізованих експертних служб. Судово-експертна діяльність експертної служби Міністерства оборони України на відміну від Міністерства охорони здоров`я України регламентується протилежно різними нормативно-правовими актами, інструкціями і стандартами, а тому є неприйнятним проведення аналізу та оцінки первинної медичної документації та її відповідність існуючим стандартам і інструкціям МОЗ України у справах про притягнення до кримінальної відповідальності цивільних медичних працівників за професійні порушення, які вчинені у цивільних відомствах МОЗ України.

Правомірність проведення судово-медичної експертизи саме фахівцями державних установ судово-медичних експертиз МОЗ України мотивує, посилаючись на п.1.5 Інструкції «Про проведення судово-медичних експертиз» №6 від 17.01.1995 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 року за №254/790.

Стверджується, що потерпілими не наведено достатніх та обґрунтованих підстав, які б вказували на неясність та необґрунтованість експертного висновку Головного бюро СМЕ №153 від 30.04.2009 року - 01.09.2009 року Призначення повторної судово-медичної експертизи вважає порушенням вимог ч.ч.4,5 ст.75 КПК України (1960 р.).

Вважає, що зазначені потерпілою стороною питання можуть бути вирішені шляхом допиту експертів, про що заявили клопотання.

Проаналізувавши докази у справі, суд вбачає підстави для призначення по даній справі не повторної, а додаткової судово-медичної експертизи, проведення якої слід доручити Головному бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України.

При цьому суд виходить з тих мотивів, що в межах даної кримінальної справи потребує дослідження питання встановлення причин смерті ОСОБА_8 , перебування їх у безпосередньому зв`язку із діями лікуючого лікаря щодо правильності встановленого діагнозу, проведення наступної діагностики захворювання, призначеного лікування.

Висновок експерта Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України №153 віл 30.04.2009 року - 01.09.2009 року не містить вичерпної відповіді на всі питання, що підлягали вирішенню щодо головного предмету дослідження цієї експертизи встановлення безпосередньої причини смерті ОСОБА_8 та чи є смерть ОСОБА_8 наслідком неправильно та не кваліфковано виставленого діагнозу, проведених в послідучому діагностичних обстежень та призначеного лікування лікуючим лікарем ОСОБА_7 в обласній інфекційній лікарні м. Ужгорода.

Зокрема, підсумки вказаного експертного висновку містять ряд заключень експертів, що ґрунтуються лише на припущеннях (через відсутність даних лабораторних досліджень, які б підтверджували діагноз «туберкульозний менінгоенцефаліт», однак наявність вказаних у висновку клінічних проявів дають підстави припустити, що у ОСОБА_8 міг бути туберкульозний процес). У висновку вказано, що обстеження та лікування, що проводились в обласній інфекційній лікарні, в основному відповідали встановленому діагнозу та Стандартам медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги населенню в лікувально-профілактичних закладах України (затв.наказом МОЗ України від 27.07.1998 року).

Разом з тим, у висновку не міститься конкретних заключень фахівців, в якій саме частині обстеження та лікування не відповідали встановленому діагнозу та вимогам стандартів, та чи впливало це безпосередньо на перебіг захворювання та лікування, що в результаті призвело до смерті ОСОБА_8 .

У п.8 Підсумків висновки також ґрунтуються на певних припущеннях щодо можливості підвищення ймовірності сприятливого прогнозу для життя ОСОБА_8 , які ґрунтуються на відсутності остаточно діагностованого захворювання ОСОБА_8 . Разом з тим, не вказано на причини неможливості такого діагностування.

Таким чином, враховуючи необхідність повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усунення суперечностей у визначенні наявності або відсутності порушень вимог нормативних документів та стандартів при встановленні діагнозу ОСОБА_8 на початку та при перебігу лікування, проведенні необхідних клініко-лабораторних досліджень, призначеного лікування, конкретних причин смерті ОСОБА_8 слід призначити додаткову судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання, з урахуванням в т.ч. блоку питань, запропонованих потерпілими.

Керуючись ст. 75 КПК України 1960 р., суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Призначити по справі додаткову комісійну судово-медичну експертизу з наступних питань:

1)
Для якого саме захворювання найбільш характерними є симптоми, з якими хвора ОСОБА_8 поступила до стаціонарного відділення обласної інфекційної лікарні м. Ужгород?

2) Які першочергові методи діагностики та засоби лікування слід було застосувати при симптомах, з якими хвора ОСОБА_8 поступила до стаціонарного відділення обласної інфекційної лікарні м. Ужгород, та чи були вони застосовані лікуючим лікарем?

3) Чи були симптоми, з якими хвора ОСОБА_8 поступила до стаціонарного відділення обласної інфекційної лікарні м. Ужгород, достатніми для діагностування менінгіту та здійснення спинно-мозкової пункції?

4) Чи спостерігалося прогресування або, навпаки, регресування симптомів менінгіту/менінгоенцефаліту у хворої ОСОБА_8 за період лікування у обласній інфекційній лікарні?

5) Чи можна стверджувати, що важкість стану та симптоматика хворої ОСОБА_8 під час лікування в інфекційній лікарні відповідали виставленому діагнозу: правобічна середньонижньодольова плевро-пневмонія?

6) Чи є правильним переведення хворого із симптоматикою, з якою хвора ОСОБА_8 поступила до стаціонарного відділення обласної інфекційної лікарні м. Ужгород, до пульмонологічного відділення, відділення судинної неврології?

7) Чи можливо було при більш ранньому діагностуванні менінгіту у хворої ОСОБА_8 успішне лікування та збереження життя хворої?

8) Чи допустимо було призначення лікування хворої ОСОБА_8 антибіотиками до проведення аналізів біоматеріалів?

9) Чи підтверджується те, що збудником захворювання, від якого настала смерть ОСОБА_8 , є золотистий стафілокок? Якщо так, то чи можливо було при проведенні відповідних досліджень відібраних біоматеріалів хворої виявити цей збудник та перевірити його на чутливість до антибіотиків?

10) Чи існували об`єктивні причини неможливості точного виявлення лікуючим лікарем хворої ОСОБА_8 збудника менінгіту та чи достатній для цього було проведено діагностичний пошук?

11) Чи високою була ймовірність збереження життя ОСОБА_8 при завчасному виявленні збудника менінгіту/менінгоенцифаліту, що спричинений бактерією «золотистий стафілокок», та призначення правильного лікування на ранніх етапах розвитку хвороби?

12) На якій стадії захворювання менінгітом/менінгоенцифалітом, що спричинений бактерією «золотистий стафілокок», хвора ОСОБА_8 поступила до стаціонарного відділення ОІЛ м. Ужгорода та чи можливий був перебіг успішного його лікування та збереження життя хворої при вчасному виявлені справжнього збудника хвороби «золотистий стафілокок»?

13) Чи допущено лікуючим лікарем порушення вимог нормативних документів при проведенні діагностики, лабораторно-клінічних досліджень та призначенні лікування хворої ОСОБА_8 .? Якщо так, то які конкретно допущено порушення?

При проведенні додаткової експертизи експерти, за необхідності, можуть надати висновки і щодо інших питань, що входять до предмету дослідження експертизи, в т.ч. з врахуванням кола питань, які поставлено потерпілими, клопотання яких додано до справи.

Проведення експертизи доручити Головному бюро судово-медичних експертиз МОЗ України?

На час проведення експертизи зупинити провадження в справі.

В розпорядження експертів надати матеріали кримінальної справи.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1