Справа № 372/4795/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/904/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 04.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
4 серпня 2015 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

виправданого: ОСОБА_7 та його захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України в зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження закрито.

Згідно вироку, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 28 квітня 2014 року близько 17 години ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив та мету, шляхом вільного доступу, переконавшись, що його ніхто не бачить, з кімнати вказаного будинку шляхом вільного доступу викрав планшет марки «MiRa-Meli» з вмонтованою камерою 8 mega та в подальшому викраденим скористався на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 550 грн.

Дії ОСОБА_7 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та виправдано в зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення. Кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України закрито.

Не погоджуючись з таким рішенням суду прокурор, який приймав участь в розгляді справи в суді 1 ї інстанції подав апеляційну скаргу, яка відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 КПК України змінена заступником прокурора Київської області. В змінах та доповненнях до апеляції прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вирок судом постановлений по не сформульованому належним чином обвинуваченню. При складанні обвинувального висновку прокурором не було дотримано вимого ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення, не містить конкретизацію відомостей щодо належності майна та розміру заподіяної майнової шкоди і зазначається лише проте, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити зміни та доповнення до апеляції, пояснення ОСОБА_7 та його захисника, які вважали зміни та доповнення до апеляції неприйнятними та просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та зміни і доповнення до неї, провівши судові дебати, та надавши останнє слово колегія суддів приходить до таких висновків.

Доповнення та зміни до апеляції прокурора відповідно до вимог ч.4 ст. 36 КПК України подані належною особою, не суперечать вимогам ст. 403 КПК України і підлягають до розгляду.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України. Частини 5 та 7 п. 2 ст. 291 КПК України передбачають, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України з зазначенням, як вданому випадку, встановленого відповідно до вимог даного Кримінально процесуального Кодексу розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відповідно до вимог ч.2 п.6 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків завданих потерпілому.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано зазначених вимог закону. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та наведена не встановлена належним чином вказівка про розмір заподіяної шкоди. Таким чином, прокурором всупереч вимогам кримінального процесуального закону ОСОБА_7 фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги положень ст. 370 КПК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Із урахуванням викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В той же час, суд апеляційної інстанції згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України, не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням даного кримінального провадження на новий судовий розгляд. Відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України. Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,408, 409, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий

Судді