АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

№ 11кп/791/205/2015 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1 Категорія: застосування примусових Доповідач: ОСОБА_2 заходів медичного характеру
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000930, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Протасівка Іванівського району Херсонської області, громадянина України з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, відповідно до ст. 89 КК України такого, що немає судимості, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 17 грудня 2014 року про застосування примусових заходів медичного характеру,

встановила:
Цією ухвалою до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Відповідно до ухвали суду ОСОБА_9 03 вересня 2014 року о 15 год. 30 хв., знаходячись на південній околиці с. Нововасилівка Іванівського району Херсонської області, в ході виниклої сварки, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар лопатою по спині ОСОБА_8 , чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді забійної рани лівої лопаткової ділянки та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 вказує на незаконність ухвали суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що застосовуючи до неосудного примусові заходи медичного характеру, суд не мав права зазначати в ухвалі назву конкретної психіатричної лікарні, в якій має проводитися примусове лікування та його строк, оскільки відповідно до п. 9 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» обираючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудного, суд повинен виходити не тільки з його психічного стану, а й з характеру вчиненого ним діяння. Рекомендації експертів щодо цього для суду не обов`язкові, оскільки вони встановлюють тип психіатричної лікарні виходячи лише з психічного стану хворого, без урахування характеру вчиненого діяння, що не належить до їх компетенції. Вказує, що у зв`язку з тим, що потерпілим, як головою сільської ради не виділяється ділянка для випасання отари овець, між ОСОБА_9 та потерпілим виникла сварлива обстановка, яка й призвела до сплеску нервозності у неосудного, так як ОСОБА_9 людина з двома класами освіти, хворіє, недієздатний, алкогольні та наркотичні засоби не вживає. Тому, на думку захисника, ОСОБА_9 необхідно зобов`язати пройти амбулаторне лікування за місцем його перебування на психіатричному обліку. Просить ухвалу суду першої інстанції змінити, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати ОСОБА_9 пройти амбулаторне лікування за місцем його перебування на психіатричному обліку.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін,в дебатах сторони залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд правильно встановив, що суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки складу злочину, передбаченого ст. 125 КК України, вчинене ОСОБА_9 у стані неосудності, що підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він 03.09.2014 року разом із слюсарем ОСОБА_10 здійснювали ремонт водопровідної мережі на території колишнього свинарника. В цей час до них підійшов ОСОБА_9 , який нічого не пояснюючи вихопив у нього з рук штикову лопату та наніс йому два удари: один удар в область руки, від якого він увернувся, а другий в область спини. Після цього, ОСОБА_9 сів у свій автомобіль та поїхав.
Також, із пояснень свідка ОСОБА_11 видно, що 03.09.2014 року, близько 15 год. він знаходився на території колишньої свиноферми, де бачив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та те, що ОСОБА_9 вихопив у ОСОБА_8 лопату, якою наніс ОСОБА_8 два удари: по руці, спині металевою частиною. Від останнього удару держак лопати лопнув. Після того, ОСОБА_9 кричав на ОСОБА_8 , нецензурно лаявся та погрожував фізичною розправою.
Відповідно до положень ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність в стані неосудності.
Підставами застосування судом примусових заходів медичного характеру є: 1) наявність суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК; 2) доведеність вчинення цього діяння цією особою; 3) встановлення того факту, що особа в момент вчинення суспільно небезпечного діяння була в стані неосудності, чи захворіла після цього на психічну хворобу, яка виключає застосування до неї кримінального покарання; 4) визнання цієї особи небезпечною для суспільства в силу її хворобливого стану, характеру вчиненого нею діяння і взагалі її поведінки.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 487 від 07.10.2014 року щодо ОСОБА_9 підтверджено, що він страждав і на теперішній час страждає розумовою відсталістю в ступені помірно вираженої дебільності із психопатизацією особистості. В період часу, що цікавить слідство, в силу наявної розумової відсталості із поведінковими розладами, він не міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. ОСОБА_9 потребує в застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру госпіталізація до психіатричної установи з посиленим наглядом (а.к.п. 33-37).
Згідно ч. 2 ст. 19 КК України до особи, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Вказане свідчить, що метою примусових заходів медичного характеру будь-якого виду є обов`язкове лікування, яке при всіх видах зазначених заходів є однаковим. Таким чином, вид примусових заходів пов`язаний лише з досягненням їх другої мети - запобігання вчиненню особою суспільно небезпечних діянь.
Відповідно до ч. 4 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози посиленого нагляду.
При вирішенні зазначеного суд першої інстанції розглянувши клопотання, дійшов вірного висновку, що ОСОБА_9 потребує госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, врахувавши при цьому висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи, психічний стан ОСОБА_9 , характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння та правильно застосував примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування в психіатричному закладі із посиленим наглядом, оскільки він потребує тримання у вказаному психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду через те, що умови такого нагляду виключають можливість вчинення ОСОБА_9 нового суспільно небезпечного діяння. При цьому, суд також врахував громадську характеристику на ОСОБА_9 , відповідно до якої за період проживання на території сільської ради стосовно ОСОБА_9 постійно надходили скарги від громадян села щодо агресивної його поведінки у громадських місцях, був організатором бійок, на попередження та зауваження не реагує, самовільно випасає стадо овець на землях запасу сільської ради та на землях орендованих громадянами під пасовище, своїми вчинками визиває обурення громадськості села.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 512 КПК України, участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання, а тому твердження захисника про необхідність присутності його підзахисного в судовому засіданні під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру є безпідставними. Крім того, як вбачається із журналу судового засідання в судовому засіданні був присутній законний представник обвинуваченого.
Суд дотримався вимог закону та з урахуванням характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_9 , тяжкості вчиненого ним діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд на законних підставах застосував такий примусовий захід медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом, а тому доводи апелянта, які це спростовують - є необґрунтованими, оскільки лікування у закладі зі звичайним режимом нагляду не дають бажаного результату, та надають можливість для вчинення ОСОБА_9 нового суспільно небезпечного діяння.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою, вона належним чином мотивована, має однозначні судження і не має припущень, її висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд дав правильну оцінку суспільно-небезпечному діянню, вчиненому ОСОБА_9 , які підпадають під ознаки складу злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 17 грудня 2014 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 - без змін.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: (підписи)
З оригіналом згідно,
Суддя: ОСОБА_2