АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1616/2927/2012
Номер провадження 11/786/313/2013
Головуючий у 1-й інстанції Тимчук
Руслан Ігоревич Категорія: ч.2 ст.187 КК
України Т.З. Доповідач Герасименко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Полтавської області
у складі:

головуючого Герасименко В.М.

суддів Ландара О.В., Захожая О.І.

за участю прокурора Деряги Л.М.

захисника - адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтава кримінальну
справу за апеляцією засудженого ОСОБА_4
на вирок Ленінського районного суду
м.Полтава від 03 грудня 2012 року.

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
м.Полтава, українець, громадянин
України, освіта неповна середня, не
одружений, не працюючий, проживаючий за
адресою: АДРЕСА_1, раніше судимий:

- 03.08.2002 року Кобеляцьким районним
судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК
України на 3 роки позбавлення волі, на
підставі ст.ст.75, 104 КК України
звільнений від відбування покарання з
іспитовим строком 2 роки;

- 01.07.2005 року Октябрським районним
судом м.Полтави за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1
ст.187, ч.3 ст.187, 69, ч.1 ст.70, ст.71 КК України
на 6 років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією ? частини майна, ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 03.05.2006 року вирок суду змінено,
вважати засудженим за ч.1 ст.187, ч.2 ст.185,
ч.3 ст.185, ч.1 ст.122, ч.1 ст.70, ст.71 КК України
на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,
звільнений з місць позбавлення волі
24.05.2008 року по відбуттю покарання,

засуджений за ч.2 ст.187 КК України на 7
років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

Позов прокурора задоволено,
стягнуто з ОСОБА_4 на користь Головного
фінансового управління Полтавської
обласної державної адміністрації
витрати на стаціонарне лікування
потерпілого в сумі 684,50 грн.

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним
в тому, що він 10.02.2012 року, близько 15.00
год., перебуваючи неподалік будинку №5
по пров.Півненка в м.Полтава, діючи
повторно, за попередньою змовою з
особою, матеріали щодо якої виділені в
окреме провадження, скоїли напад з
метою заволодіння майном ОСОБА_5 В ході
нападу особа, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження, наніс
ОСОБА_5 не менше 7 ударів руками в
область голови та тулуба, чим спричинив
потерпілому легкі тілесні ушкодження,
що спричинили короткочасний розлад
здоров'я у вигляді: закритої
черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, перелому кісток носу
та гематоми голови, а ОСОБА_4 з кишені
одягу потерпілого витяг грошові кошти
в сумі 150 грн.

В принесеній апеляції засуджений
просить вирок суду скасувати та
застосувати відносно нього положення
ст.ст. 66, 69 КК України, оскільки вирок
суду першої інстанції є занадто
суворим та незаконним, так суд не
врахував його щирого каяття у
вчиненому, сприяння слідству у
розкритті злочину, позитивних
характеристик з місця проживання та
СІЗО, обіцянки відшкодувати витрати на
лікування потерпілого та відсутності
негативного ставлення потерпілого. В
принесених доповненнях до апеляції
засуджений ОСОБА_4 ставить питання про
перекваліфікацію його дій з ч.2 ст.187 КК
України на ч.2 ст.186 КК України, в зв'язку
з тим, що внаслідок нападу потерпілому
ОСОБА_5 спричинені легкі тілесні
ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, а
диспозиція ч.2 ст.187 КК України
передбачає відповідальність за
вчинення нападу з метою заволодіння
чужим майном, поєднаного з насильством,
небезпечним для життя чи здоров'я
особи, яка зазнала нападу .

Інші учасники судового розгляду
вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
захисника - адвоката ОСОБА_3, яка
підтримала апеляцію з доповненнями,
принесену засудженим ОСОБА_4 з підстав
в ній зазначених, прокурора, який
заперечив проти задоволення апеляції
та прохав вирок суду залишити без змін,
заслухавши виступи учасників судового
розгляду у судових дебатах,
перевіривши доводи апеляції та
матеріали кримінальної справи,
приходить до висновку, що апеляція
засудженого задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, вина
ОСОБА_4 у вчиненні розбійного нападу за
обставин, викладених у вироку, доведена
доказами, що досліджувались у судовому
засіданні та приведені у ньому судом
першої інстанції.

Так, потерпілий ОСОБА_5 як під час
досудового, так і в ході судового
слідства вказував, що 10 лютого 2012 року
ОСОБА_4 та інша особа напали на нього,
побили та заволоділи його грошима.

Допитаний в суді першої інстанції
свідок ОСОБА_6 показав, що 10.02.2012 року
він разом з ОСОБА_4 та особою на ім'я
ОСОБА_5, з метою отримання коштів на
придбання спритного, пішли до пункту
прийому металобрухту, де ОСОБА_4 за
зданий ним калорифер отримав 15 грн.
Помітивши потерпілого, який також
прийшов до пункту прийому
металобрухту, ОСОБА_4 запропонував
зачекати його та коли потерпілий
з'явився, підійшов та, представившись
працівником міліції, певний час вів з
ним про щось розмову. Коли потерпілий
пішов далі, він та ОСОБА_4 рушили за ним,
свідок збив його з ніг та наніс йому
два, три удари в область обличчя, а
ОСОБА_4 з кишень потерпілого забрав
гроші та вони разом втекли.

Показання потерпілого підтверджуються
висновком судово-медичної експертизи
№ 404 від 16.03.2012, згідно якого тілесні
ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, перелому кісток носу
та гематоми голови, виявлені у ОСОБА_5,
утворилися від дії тупих предметів,
якими можуть бути пальці рук стиснуті
в кулак, кваліфікуються як легкі
тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я (а.с.16-18).

Згідно даних протоколу пред'явлення
особи для впізнання, потерпілий ОСОБА_5
впізнав ОСОБА_4, як особу, яка здійснила
на нього напад (а.с.47-49).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про доведеність
вини ОСОБА_4 у вчиненні нападу з метою
заволодіння чужим майном, поєднаного з
насильством, небезпечним для життя чи
здоров'я потерпілого (розбій), вчинений
за попередньою змовою групою осіб,
особою, яка раніше вчинила розбій.

Є неспроможними і посилання
засудженого в апеляції на те, що
оскільки потерпілому спричинені легкі
тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я, тому
його дії мають бути перекваліфіковані
з ч.2 ст.187 КК України, оскільки
застосоване до потерпілого насильство
не є небезпечним для життя та здоров'я
особи, що зазнала нападу.

Так, відповідно до роз'яснень,
викладених в п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №10 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
у справах про злочини проти власності»,
небезпечне для життя чи здоров'я
насильство - це умисне заподіяння
потерпілому легкого тілесного
ушкодження, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я або
незначну втрату працездатності,
середньої тяжкості або тяжке тілесне
ушкодження, а також інші насильницькі
дії, які не призвели до вказаних
наслідків, але були небезпечними для
життя чи здоров'я в момент їх вчинення.
До них слід відносити, зокрема, і
насильство, що призвело до втрати
свідомості чи мало характер
мордування, придушування за шию,
скидання з висоти, застосування
електроструму, зброї, спеціальних
знарядь тощо.

В даному випадку потерпілому ОСОБА_5
внаслідок насильницьких дій ОСОБА_4 та
особи, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження,
спричинені легкі тілесні ушкодження,
що спричинили короткочасний розлад
здоров'я, тому дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.187 КК
України, як напад з метою заволодіння
чужим майном, поєднаний із насильством,
небезпечним для життя та здоров'я
особи, яка зазнала нападу, вчинений за
попередньою змовою групою осіб, особою
яка раніше вчинила розбій,
кваліфіковані вірно.

Що стосується покарання, обраного
відносно засудженого, то воно
призначено із врахуванням тяжкості
вчиненого злочину, обставин, що
обтяжують покарання засудженому,
характеру та ступеню суспільної
небезпечності вчиненого злочину, даних
про особу засудженого, який раніше
неодноразово судимий,
характеризуються посередньо, його
сімейний стан, вік та стан здоров'я,
конкретні обставини справи. Призначене
покарання відповідає вимогам ст. 65 КК
України, є необхідним і достатнім для
виправлення ОСОБА_4 і попередження
вчинення ним нових злочинів.

Обставин, які б пом'якшували покарання
засудженому судом першої інстанції,
відповідно до положень ст.66 КК України
встановлено не було. Не вбачає таки
обставин і колегія суддів.

Колегія суддів не вбачає підстав для
застосування до засудженого положень
ст.69 КК України та призначення йому
покарання за ч.2 ст.187 КК України нижче
від найнижчої межі, встановленої в
санкції зазначеної частини статті,
оскільки вказана норма закону може
бути застосована судом при
призначенні покарання у випадку
наявності кількох обставин, що
пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого
злочину та з урахуванням особи винного.

Тому доводи апеляції засудженого
ОСОБА_4 на суворість покарання не
заслуговують на увагу.

Разом з тим, мотивувальна частина
вироку суду першої інстанції підлягає
уточненню.

Відповідно до ст.275 КПК України (1960 р.)
розгляд справи провадиться тільки
відносно підсудних і тільки в межах
пред»явленого їм обвинувачення.

З огляду на викладене, з вироку суду
підлягає вилученню вказівка про
вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому
дій за попередньою змовою з ОСОБА_6 та
вважати, що ці дії вчинені ним за
попередньою змовою з особою матеріали
щодо якої виділені в окреме
провадження.

На підставі викладеного,
керуючись п.15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК України, ст.ст. 365, 366 КПК
України (1960р.), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_4 залишити
без задоволення, а вирок Ленінського
районного суду м.Полтава від 03 грудня
2012 року відносно ОСОБА_4 - без змін.

В порядку ст.365 КПК України уточнити
мотивувальну частину вироку, вказавши,
що злочин ОСОБА_4 вчинено за
попередньою змовою з особою, матеріали
щодо якої виділені в окреме
провадження.

СУДДІ :

Герасименко В.М. Ландар
О.В. Захожай О.І.