Провадження по справі № 1-кп/260/316/2013
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013г. Ленінський районний суд
м. Донецька у складі:

Головуючого судді Трофименко
Л.Р.

при секретарі Ткач Є.Г.

за участю прокурора Марахіна
Є.А.

потерпілого
ОСОБА_1,

представника потерпілого
ОСОБА_2,

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальне
провадження № 0001282 від 02.06.2013 року,
за звинуваченням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Донецька, громадянина
України, маючого вищу освіту,
працюючого директором ТОВ «Купол
Град», одруженого, маючого на утриманні
малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2,
не судимого, зареєстрованого за
адресою АДРЕСА_2, фактично мешкаючого
за адресою: АДРЕСА_1, у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.122 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2013 року приблизно о першій
годині ОСОБА_1 на прохання своєї
знайомої ОСОБА_6 приїхали спільно на
автомобілі таксі до будинку АДРЕСА_3, де
ОСОБА_1, вийшов з автомобіля та подав
руку ОСОБА_6, яка знаходилася на
задньому пасажирському сидінні, з
метою допомогти їй вийти з автомобіля.
В цей момент до ОСОБА_1 підійшов раніше
йому незнайомий ОСОБА_3, який
запідозрив ОСОБА_1 в залицянні до
ОСОБА_6 і умисно з метою помсти і
ревнощів та заподіяння тілесних
ушкоджень, завдав удар кулаком правої
руки в обличчя потерпілого. Від
отриманого удару, останній впав на
землю, а ОСОБА_3, продовжуючи свої
злочинні діяння, спрямовані на
заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1,
схилився до потерпілого і завдав йому
близько двох ударів кулаком правої
руки по обличчю. Злочинні дії ОСОБА_3
були припинені ОСОБА_6 та тривали не
менше однієї хвилини, в результаті чого
ОСОБА_1, згідно висновку
судово-медичної експертизи № 950 від 02
червня 2013 року був заподіяний
відкритий двосторонній перелом
нижньої щелепи в області суглобного
відростка праворуч і в ментальному
відділі ліворуч, синець правої бровної
області, струс головного мозку, які
відносяться до ушкоджень середньої
тяжкості, які потребують для свого
загоєння тривалий строк - понад 21 день.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину в
інкремінуючому йому злочині за ст. 122 ч.1
КК України визнав в повному обсязі,
суду пояснив, що 31 травня 2013 року о 21-30
год. зателефонував ОСОБА_6, з якою він на
той час перебував в цивильному шлюбі,
поцікавився коли вона збирається їхати
додому з роботи, оскільки на роботі був
святковий корпоратив, довідашись, що
ОСОБА_6 додому їхати ще не збиралась,
розхвилювався. Наступного разу
зателефонував їй приблизно о 23-00 год.,
дзвінок вона скинула, на смс на
відповідала. Він чекав її біля під'їзду
будинку АДРЕСА_3. Приблизно о першій
годині 01 червня 2013 року він побачив
світло під'їжджаючого автомобілю,
побачив на задньому пасажирському
сидінні таксі ОСОБА_6, коли автомобіль
зупинився першим з автомбіля вийшов
ОСОБА_1, та подав руку ОСОБА_6, яка
знаходилася на задньому пасажирському
сидінні, з метою допомогти їй вийти з
автомобіля. В цей момент він підійшов
до ОСОБА_1, якого раніше не знав,
запідозривши ОСОБА_1 в залицянні до
ОСОБА_6, оскільки потерпілий подав
ОСОБА_6 руку а потім поцілував їй руку,
будучи дуже схвильованим у пориві
ревнощі умисно з метою помсти, вдарив
кулаком правої руки в обличчя
потерпілого, від отриманого удару,
останній впав на землю, після чого він
наніс ще удар наклонившись до
потерпілого, який продовжував лежати
на землі. Скільки раз вдарив
потерпілого точно не пам'ятає, але
наніс не менш двох ударів в лице
потерпілого. ОСОБА_6 відтягувала його
від потерпілого і кричала що він
робить. Потерпілий ОСОБА_1 та ОСОБА_6
перебували в стані алкогольного
сп'яніння. Не заперечував, що дійсно в
результаті нанесення ним ударів ОСОБА_1
були заподіянні тілесні ушкодження
середньої тяжкості.В скоєному щиро
кається.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК
України суд, за згодою учасників
судового провадження, визнав
недоцільним дослідження інших доказів
у кримінальному провадженні, крім
пояснень обвинуваченого ОСОБА_3,
стосовно тих обставин, які ніким не
оспорюються. При цьому суд переконався,
що ОСОБА_3 і інші учасники судового
провадження не заперечують проти не
дослідження інших доказів добровільно,
підстав для сумніву в добровільності
та істинності їх позиції немає. Суд
з'ясував правильність розуміння
ОСОБА_3 і учасниками судового
провадження змісту цих обставин,
добровільність позиції обвинуваченого
ОСОБА_3, а також роз'яснив, що в даному
випадку, сторони будуть позбавлені
права оскаржити ці фактичні обставини
справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина
ОСОБА_3 у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122
КК України доведена.

Таким чином, суд вважає, що органами
досудового слідства противоправні дії
ОСОБА_3 за ст.122 ч.1 КК України,
кваліфіковані вірно, як умисні дії, які
виразилися в умисному заподіянні
середньої тяжкості тілесне ушкодження,
тобто умисне ушкодження, не небезпечне
для життя і не потягло наслідків,
передбачених ст. 121 КК України, але
заподіяло тривалий розлад здоров'я
потерпілому ОСОБА_1

Вирішуючи питання про призначення
покарання, суд керується вимогами ст. 65
КК України, яка передбачає загальні
засади призначення покарання, зокрема:
суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання; особі, яка вчинила злочин,
має бути призначене покарання,
необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

Суд призначає покарання на основі
всебічного врахування фактичних
обставин справи в їх сукупності та
визначає тяжкість конкретного злочину,
характер та ступінь участі особи в
скоєнні цього злочину, наслідки що
настали та оцінює громадську небезпеку
винної особи, образ її життя, сімейне
становище, стан здоров'я, поведінку
цієї особи до, в процесі та після
злочину, наявність інших судимостей, що
і дозволяє суду визначити необхідне та
достатнє покарання.

Таким чином, суд при призначенні
покарання ОСОБА_3, враховуючи характер
та ступінь тяжкості скоєного, те що
скоєне ним кримінальне правопорушення
відноситься до категорії середньої
тяжкості злочинів, а також особу
обвинуваченого, який має постійне
місце мешкання за яким
характеризується позитивно, працює,
має на утриманні малолітню дитину, на
обліку в наркологічному та
психоневрологічному диспансерах не
знаходиться, не судимий, наслідки
скоєного ним злочину, поведінку
обвинуваченого ОСОБА_3, який вину в
скоєному злочині на досудовому
слідстві не визнавав, а визнав її в
судовому засіданні, але матеріальну та
моральну шкоду заподіяну потерпілому
не відшкодував, вибачився перед
потепілим тільки під час судового
засідання. Також враховує, що
обставиною, яка пом'якшує покарання
обвинуваченого, суд визнає його щире
каяття у скоєному.

При визначені виду покарання, суд
враховує приписи статті 50 КК України,
якими визначена мета покарання, якою є
кара, виправлення засуджених, а також
запобігання вчиненню нових злочинів як
засудженими, так і іншими особами.

Судом з`ясовано, що обвинувачений
ОСОБА_3 працює на посаді директора ТОВ
«Купол Град» з 04 вересня 2013 року, тобто
знаходиться на керівній посаді, суд не
має відомостей про розмір заробітної
плати обвинуваченого, що позбавляє
можливості, з урахуванням інтересів
дитини, яка знаходиться на його
утриманні, визначити розмір
відрахувань з заробітної плати ОСОБА_3,
а тому суд не находить підстав для
застосування такої міри покарання, як
виправні роботи,вважає, що така міра
покарання не буде відповідати
принципам та цілям його призначення, і
буде недостатнім для його виправлення.

При визначені міри покарання, суд
враховує думку потерпілого ОСОБА_1 та
його представника ОСОБА_2, які
наполягали на призначенні
обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання у
вигляді позбавлення волі. Проте,
враховуючи всі, викладені вище
обставин по справі, суд вважає, що
достатнім та необхідним засобом
кримінально-правового впливу на
обвинуваченого ОСОБА_3 буде
призначення покарання у вигляді
обмеження волі, яке не пов'язане з
позбавленням волі і в межах санкції
інкримінуючої йому статті Особливої
частини КК України, із застосуванням
вимог ст. 75 КК України, вважаючи, що саме
таке покарання буде найбільш
відповідати принципам та цілям його
призначення, і буде необхідним та
достатнім для його виправлення,
невідвертості покарання та
попередження нових кримінальних
правопорушень.

Цивільний позов до початку судового
розгляду не заявлений.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369,370,373, 374, КПК України,
суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3, визнати винним за ст.122 ч.1 КК
України та призначити покарання у
вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст.75,76 КК України
засудженого ОСОБА_3 звільнити від
відбування покарання з іспитовим
строком тривалістю в 1 рік, якщо на
протязі встановленого судом строку він
не скоїть нового злочину та виконає
покладені на нього обов'язки:

- не виїжджати за межи України на
постійне місце проживання без дозволу
кримінально- виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання
та роботи;

- періодично з'являтися для реєстрації
до кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржено з підстав,
передбачених ст. 394 КПК України, до
апеляційного суду Донецької області
через Ленінський районний суд м.
Донецька шляхом подачі апеляційної
скарги протягом тридцяти днів з дня
його проголошення.

Суддя