Справа № 456/506/15-к
Провадження № 1-кп/456/96/2015
ВИРОК

іменем України
28 квітня 2015 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого,

за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України,
встановив:

ОСОБА_4 26 грудня 2013 року близько 10 години 00 хвилин, в приміщенні ТЦ Ромакс, що по вул. Успенській,43А м. Стрий Львівської області, заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом обману та зловживання довірою, оформивши договір №4м/001 від 26.12.2013 року на виготовлення та реалізацію сходів по АДРЕСА_2 , в сумі 550 Євро, що згідно довідки про курс Національного Банку України станом на 26.12.2013 року становить 6017 гривень, які незаконно привласнив, спричинивши шкоду потерпілій ОСОБА_5 на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_4 18 серпня 2014 року близько 12 години в приміщенні ТЦ Ромакс, що по вул. Успенській,43А м. Стрий Львівської області, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 , шляхом обману та зловживання довірою, оформивши договір №295/19/2014 від 18 серпня 2014 року на виготовлення та реалізацію сходів по АДРЕСА_3 , в сумі 6900 гривень, які незаконно привласнив, спричинивши шкоду потерпілій ОСОБА_6 на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_4 22 серпня 2014 року близько 15 години в приміщенні ТЦ Ромакс, що по вул. Успенській, 43А м. Стрий Львівської області, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 , шляхом обману та зловживання довірою, оформив договір підряду №299/26/2014 від 22.08.2014 року на виконання робіт з виготовлення сходинок на сходи в кількості 17 штук по АДРЕСА_4 , в сумі 3000 гривень, які незаконно привласнив, спричинивши шкоду потерпілому ОСОБА_7 на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав суду пояснивши, що в його діях немає шахрайства, оскільки він мав намір виконати всі взяті на себе зобов`язання перед потерпілими щодо виготовлення сходів. Він закупив матеріал для виготовлення сходів, однак в цей період різко виріс курс долара, і йому не вистачило коштів. Завдатки, сплачені йому на виконання робіт, були занадто малі, щоб виконати ці роботи. На гроші ОСОБА_6 він закупив відповідні матеріали, але вона замовила сходи у інших людей. Чеки на матеріали він не зберігав. Гроші він не повернув у зв`язку із зростанням курсу валют. Здебільшого він працює як посередник, свого цеху він не мав, замовляв матеріали, на сходи, або замовляв вже готові сходи.

Не визнання обвинуваченим вини у вчиненому кримінальному правопорушенні суд розцінює як форму захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими у судовому засіданнями доказами, а саме:

показами потерпілої ОСОБА_6 , яка підтвердила, що обвинувачений 18.08.2014р. заволодів її коштами в сумі 6900 грн. шляхом обману, оскільки по даний час сходи ним не виготовлені. Заходи щодо повернення їй коштів за виготовлення сходів ним не вживалися. По даний час шкода їй не відшкодована. Крім цього, нею понесені додаткові витрати по виготовленню сходів, які повинні бути відшкодовані обвинуваченим. Вважає, що обвинувачений вчинив шахрайські дії, оскільки він не вчинив жодних дій щодо виготовлення сходів так як він навіть не виготовив проекту сходів. Це свідчить, що він не мав наміру виконувати укладений договір.

Цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

показами представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_8 , який суду пояснив, що обвинувачений заволодів у потерпілої коштами за виготовлення сходів. Частину коштів потерпілій повернуто, він не має претензій до обвинуваченого, вважає що той не вчиняв злочину.

Уточнив позовні вимоги і просить суд стягнути із відповідача в користь позивача ОСОБА_5 заподіяну моральну шкоду в сумі 3000 грн.

замовленням від 26.12.2013р. (а.к.п.47), з якого вбачається, що ОСОБА_5 замовила в ПП ОСОБА_4 сходи Helico на загальну суму 1350,00 Євро та сплативши за це ПП ОСОБА_4 передоплату 550,00 Євро;

розпискою від 13.09.2014р. (а.к.п.48), з якої вбачається що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 завдаток на виготовлення сходів у розмірі 550,00 Євро;

договором підряду №295/19/2014 від 18.08.2014р. (а.к.п.87-88), згідно якого ПП ОСОБА_4 зобов`язується на свій ризик виконати за завданням ОСОБА_6 роботи з виготовлення сходів, а ОСОБА_6 зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

договором підряду №299/26/2014 від 22.08.2014р. (а.к.п.111-112), згідно якого ПП ОСОБА_4 зобов`язується на свій ризик виконати за завданням ОСОБА_7 роботи з виготовлення сходів, а ОСОБА_7 зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Потерпілий ОСОБА_7 подав до суду заяву, згідно якої він отримав від обвинуваченого ОСОБА_4 відшкодування в розмірі 3000 грн. Просить не притягати його до кримінальної відповідальності.

Шахрайство (ч.1 ст.190 КК України) полягає у заволодіння майном шляхом обману чи зловживання довірою, в результаті чого потерпілий добровільно передає майно винній особі. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. У випадку, передбаченому ч.2 ст. 190 КК України, кваліфікуючою ознакою є вчинення шахрайства повторно.

Обман, як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном, полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей, або приховування відомостей, що мають суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. За ознакою шахрайського обману, дії обвинуваченого спрямовані на створення враження про себе як про особу, яка має намір виконати взяті на себе зобов`язання.

Крім цього шахрайство (ч.1 ст. 190 КК України) має місце тоді, коли відбувається заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником майна. Такі стосунки виникли між обвинуваченим та потерпілими внаслідок укладення відповідних договорів, на підставі яких він отримав від потерпілих їхнє майно (грошові кошти).

Суд не бере до уваги покази обвинуваченого в частині того, що він мав намір виконати взяті на себе зобов`язання по виготовленні сходів, оскільки він не представив суду жодного доказу про те, що ним вживались такі заходи (квитанції про перерахунок коштів для придбання матеріалів, частково закуплені матеріали для виготовлення сходів, виготовлення фрагментів сходів, виготовлення проектів сходів, які мав намір зробити і ін.). Такі обставини свідчать про те, що обвинувачений не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання відповідно до укладених угод.

Крім цього обвинувачений, знаючи про заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_9 і невиконання ним взятих зобов`язань, повторно отримував від потерпілих ОСОБА_10 та Подільник кошти, та не вчинив жодних дій для виконання зобов`язань.

Крім цього обвинувачений частково розпочав відшкодування заподіяної шкоди потерпілим тільки після скерування кримінального провадження до суду.

Така позиція захисту обвинуваченого, яка спростована у судовому засіданні при дослідженні доказів, підтверджує намір обвинуваченого заволодіти чужим майном, не повертати кошти, тобто про умисел на вчинення шахрайських дій.

Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №10 Про судову практику у справах про злочини проти власності отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

З огляду на дослідженні в суді докази, які не викликають сумніви в їх належності та допустимості, дії обвинуваченого, виходячи з диспозиції ч.1 та ч.2 ст.190 КК України та п. 18 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №10 Про судову практику у справах про злочини проти власності, вірно кваліфіковані як шахрайство.

Таким чином, суд вважає доведеним факт заволодіння обвинуваченим ОСОБА_4 чужим майном шляхом обману (шахрайства), тобто скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Крім цього, суд вважає доведеним факт заволодіння обвинуваченим ОСОБА_4 чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого повторно, тобто скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, а також те, що обвинувачений раніше не судимий; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; посередньо характеризується за місцем проживання; думку представника цивільного позивача ОСОБА_5 ОСОБА_8 , думку потерпілих ОСОБА_6 , та ОСОБА_7

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлені.

Беручи до уваги всі вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України у виді штрафу. Такий вид покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім цього, суд вважає, що вчиненими кримінальними правопорушеннями обвинуваченим заподіяно потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду, а потерпілій ОСОБА_5 моральну шкоду. Враховуючи підставність позовних вимог позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також визнання таких обвинуваченим, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд
засудив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст.190 КК України, і призначити йому покарання

- за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.;

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн.

Відповідно до ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн.

Позов ОСОБА_5 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 відшкодування за завдану моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Позов ОСОБА_6 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування за завдану майнову шкоду в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок виготовлений у одному примірнику та має силу оригіналу.

Головуючий-суддя ОСОБА_1