Провадження № 1-кс/461/7717/14
УХВАЛА

31.12.2014 року м.Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :

Слідчим ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000685 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч.2 ст.15 - ч.3 ст. 185, ч.4 ст.185 КК України.

Слідчий ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 , за погодженням прокурора відділу процесуального керівництва управління нагляду прокуратури Львівської області, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки Форд Фієста 1992 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_3 , мотивуючи клопотання тим, що вказаний автомобіль використовувався підозрюваним ОСОБА_4 як знаряддя вчинення злочинів, тобто відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.167 КПК України, визнаний речовим доказом та з метою запобіганню втрати речового доказу.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Тобто, з наведених норм Закону випливає, що питання накладення арешту на тимчасово вилучене майно, відповідно до критеріїв, передбачених ст.167 КК України, вирішується лише з обов`язковим врахуванням вимог ст.170 КПК України.

Згідно ч.4 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, вважаю, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки слідчим не подано достатніх доказів на підтвердження права власності ОСОБА_4 на вказані у клопотанні автомобілі, а дійсний власник таких не є підозрюваним, обвинуваченим та особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, пунктом 1 ч.2 ст.167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Однак, при цьому, слідчим не подано жодного належного доказу на підтвердження того, що вказаний автомобіль зберіг на собі сліди злочину.

Також, як встановлено, на підставі ст.98 КПК України, згаданий автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000685.

Рішення щодо речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (ч.9 ст.100, ч.4 ст.374 КПК України).

Разом з тим, вважаю за необхідне зазначити, що, у відповідності до ч.1 ст.159, ч.7 ст.163 КПК України, ухвалою слідчого судді від 22.11.2014р. надано тимчасовий доступ з можливістю вилучення автомобіля марки Форд Фієста 1992р.в., д.н.з., НОМЕР_1 , що в свою чергу унеможливлює зникнення, втрати або пошкодження таких або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того, відповідно до вимог ст.100 КПК України, слідчий вправі вирішити питання про належне зберігання речових доказів, що в свою чергу також дає підстави вважати, що орган досудового розслідування наділений відповідними процесуальними повноваженнями щодо забезпечення належного збереження і зберігання цих доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення слідчого на підтримання доводів, викладених у клопотанні, приходжу до переконання про відмову в його задоволенні.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні клопотання.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, в строки, передбачені ст.395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1