Справа № 583/1431/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2015 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,
Вироком Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 року, зміненим ухвалою судової колегії по кримінальним справам Сумського обласного суду від 05.08.1999 року, ОСОБА_4 було засуджено за ст. 176-3 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.08.1999 року згідно ст. 4 Закону України «Про амністію» від 16.07.1999 року на не відбутий строк 17 днів.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.03.2013 року було задоволено заяву ОСОБА_4 про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження.

27.01.2014 року ОСОБА_4 звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із заявою про перегляд вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 року за нововиявленими обставинами.

Свої вимоги мотивує тим, що при винесенні вироку суд не послався на протоколи допиту потерпілих, не проаналізував їх, що вплинуло на правильність винесеного у справі вироку. Після ознайомлення з даними протоколами у матеріалах кримінальної справи ОСОБА_4 виявив, що відсутні дані про те, що потерпілі були ображені ОСОБА_4 . Більше того, потерпілі вказують про те, що особисто до ОСОБА_4 вони не відчувають неприязнених відносин за здійснені ним дії. Вирішити, чи принижена честь і гідність людини, може тільки ця людина. Отже, протоколи допиту потерпілих підтверджують невинуватість ОСОБА_4 у злочині, за який його було засуджено.

Крім того, вважає, що маються інші обставини, які слід врахувати суду, а саме:

1) те, що кримінальні справи у відношенні ОСОБА_4 за ст. 176-3 КК України в редакції від 08.02.1995 року та за ст. 176-3 КК України в редакції від 02.10.1996 року не порушувалися, але він засуджений саме за цими статтями КК України в редакції 1960 року; 2) громадянка ОСОБА_5 , яка визнана потерпілою, не могла бути об`єктом злочину, передбаченого ст. 176-3 КК України в редакції від 04.05.1990 року, оскільки не являлася суддею; 3) суддя, який ухвалив у відношенні нього вирок, невірно трактував висновки лінгвістичної експертизи; 4) потерпілі (судді) не були ним позбавлені начисто людських, професійних та службових якостей, як це зазначено у вироку.

Прокурор у судовому засіданні заявив про відсутність законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 , оскільки викладені ним обставини не є підставою для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами.

Заявник ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши додані до заяви матеріали, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

При цьому згідно з ч. 3 цієї статті, обставини, передбачені у п.п. 2 і 3, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування.

Проте, ОСОБА_4 не навів будь-якої підстави з передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, з яких вирок Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року щодо нього підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Вироком місцевого суду ОСОБА_4 був засуджений за образу судді у зв`язку з його діяльністю по здійсненню правосуддя за період з 23.08.1990 року по 18.10.1997 року за ст. 176-3 КК України (в редакції 1960 року).

ОСОБА_4 оскаржував вказаний вирок до Сумського обласного суду і ухвалою судової колегії по кримінальних справах від 05.08.1999 року вирок місцевого суду щодо кваліфікації його дій за ст. 176-3 КК України в редакції Закону від 02.10.1996 року залишений без зміни, з пом`якшенням призначеного покарання за вказаною статтею кримінального закону.

Зміст протоколів потерпілих у справі був відомий суду на час винесення вироку, тому його врахування чи не врахування судом не може бути визнане нововиявленою обставиною, а є предметом апеляційного або касаційного оскарження, якщо тільки це не було результатом зловживання суддів або осіб, що проводили розслідування.

При цьому належних доказів зловживання суддів або осіб, що проводили розслідування кримінальної справи, ОСОБА_4 суду не надав.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи заявника фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом та перевірялись колегією суддів Судової палати у кримінальних справах Сумського обласного суду 05.08.1999 року, що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема, такій засаді кримінального провадження, як верховенство права, яке передбачає принцип юридичної визначеності, відповідно до якого, якщо суди остаточно вирішили справу, їхнє рішення не повинно братися під сумнів, жодна із сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового судового рішення.

Інші обставини, на які вказує ОСОБА_4 у своїй заяві (те, що кримінальні справи у відношенні ОСОБА_4 за ст. 176-3 КК України в редакції від 08.02.1995 року та за ст. 176-3 КК України в редакції від 02.10.1996 року не порушувалися, але він засуджений саме за цими статтями КК України в редакції 1960 року; громадянка ОСОБА_5 , яка визнана потерпілою, не могла бути об`єктом злочину, передбаченого ст. 176-3 КК України в редакції від 04.05.1990 року, оскільки не являлася суддею; суддя, який ухвалив у відношенні нього вирок, невірно трактував висновки лінгвістичної експертизи; потерпілі (судді) не були ним позбавлені начисто людських, професійних та службових якостей, як це зазначено у вироку), вже були предметом розгляду у справах за іншими заявами ОСОБА_4 про перегляд вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30.06.1999 року за нововиявленими обставинами, і ухвалами Охтирського міськрайонного суду від 28.05.2013 р., 03.10.2013 року, 14.11.2013 р., 12.02.2014 р., 12.12.2014 р., були залишені без задоволення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_4 про перегляд вироку суду від 30.06.1999 року задоволенню не підлягає за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 459-460, 465-467 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року, за яким ОСОБА_4 було засуджено за ст. 176-3 КК України (в редакції 1960 року), залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 7 днів із дня її проголошення, а для осіб, які брали участь у розгляді справи, однак не були присутні при проголошенні ухвали, - в цей же строк з дня отримання її копії.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: ОСОБА_1