Справа № 734/869/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/413/2015
Категорія - ч.2 ст. 185 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, який 29 листопада 2012 року був засуджений Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та зобов`язаннями не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 21 лютого 2014 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на крадіжку, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що господар його не бачить, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку гаманця, у якому знаходилися кошти в сумі 3 650 гривень.

Засуджений ОСОБА_7 вирок суду не оскаржує.

В апеляційній скарзі заступник прокурора області просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України приєднати невідбуте покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2012 року у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., яке відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що дане кримінальне правопорушення вчинене під час невідбутого реального покарання у виді штрафу, призначеного за вироком від 29 листопада 2012 року Гребінківським районним судом Полтавської області. Засуджений не виконав саме найменше покарання у виді штрафу, вчинив аналогічне правопорушення, у зв`язку з чим суд повинен був призначити покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України, у виді реального позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив не позбавляти його волі, зважити, що він повністю відшкодував потерпілому шкоду, не допускає правопорушень, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, розгляд провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений 29 листопада 2012 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.

Не сплативши штрафу, 21 лютого 2014 року близько 16 години 00 хвилин, повторно, вчинив крадіжку грошей в сумі 3 650 гривень, які належали ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, коли засуджений до повного відбуття основного чи додаткового покарання скоїв новий злочин, суд повинен призначити покарання за сукупністю вироків, чого не зробив.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

В порушення вимог ст. 65 КК України та загальних засад призначення покарання, суд першої інстанції порушив матеріальний закон та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі винного та меті покарання, яке повинне сприяти виправленню винного та запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Звільняючи обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням, районний суд не звернув уваги, що ОСОБА_7 не відбув найменш суворого покарання в системі покарань у виді штрафу, яке належало виконати реально, і за повторну крадіжку звільнив від покарання під умовою виконання обов`язків.

Приймаючи до уваги, що злочин був вчинений навмисно, корисний, на ґрунті вживання спиртних напоїв, звільнення від відбування покарання з випробуванням прямо суперечить принципам законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Враховуючи усі пом`якшуючі обставини покарання, в тому числі відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, данні, що характеризують винного як формально позитивну особистість, колегія суддів вважає призначити ОСОБА_7 покарання в межах наближених до мінімальної санкції статті. При цьому врахувати положення ч. 3 ст.72 КК України, що штраф складанню з іншими видами покарання не підлягає та виконується самостійно.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-407, 409, 420, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 травня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді трьох місяців арешту.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України приєднати невідбуте покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2012 року у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., і за сукупністю вироків призначити три місяці арешту і штраф в розмірі 850 грн., стягнення якого виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання у виді арешту обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 .

В решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набуває законної сили негайно після проголошення і може бути оскаржений до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11