У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_13
суддів ОСОБА_14 ОСОБА_15.,
при секретарі за участю прокурора захисників та засудженого ОСОБА_16.ОСОБА_17., ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 квітня 2015 року матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Київської області від 5 червня 2014 року.

Вироком Іванківського районного суду Київської області від 21 березня 2014 року

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Раска Бородянського району Київської області, проживаючого АДРЕСА_1, громадянина України, раніше не судимого, -

та

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителяАДРЕСА_2 проживаючого АДРЕСА_3, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого, -

засуджено кожного: за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 остаточно призначено по 4 роки позбавлення волі кожному.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 і ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладенням на них обов'язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За ч. 2 ст. 289 та ч. 1 ст. 317 КК України ОСОБА_8 і ОСОБА_9 виправдано за відсутністю в їхніх діях складу кримінального правопорушення.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винними у крадіжках чужого майна, вчинених ними в період кінця вересня 2012 року по кінець червня 2013 року на території Іванківського та Бородянського районів Київської області, Радомишльського та Малинського районів Житомирської області як одноособово (ОСОБА_9 у 8 епізодах) так і за попередньою змовою між собою у 32 епізодах та іншою особою (зокрема ОСОБА_8 з іншою особою у 2 епізодах), повторно, поєднаних з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище та такого, що завдало значної шкоди потерпілим; ОСОБА_9 визнано винним також у незаконному виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, переведенні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненому у вересні 2013 року, а ОСОБА_8 - у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту у вересні 2013 року за обставин, встановлених судом і викладених у вироку.

За обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 289 ч. 2 та ст. 317 ч. 1 КК України, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 виправдано за відсутністю в їх діях складу цих правопорушень.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 5 червня 2014 року вирок Іванківського районного суду Київської області від 21 березня 2014 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в частині їх виправдання за ч. 2 ст. 289 КК України та призначеного покарання скасовано, постановлено свій вирок, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винними за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання кожному: за ч. 2 ст. 289 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 185 КК України - 5 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 309 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 остаточно призначено 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна кожному. Цей же вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 змінено, з описової частини виключено посилання суду про вчинення ними кримінальних правопорушень в групі з ОСОБА_11 та ухвалено вважати, що обвинувачені вчинили ці правопорушення в групі з іншою особою. В решті цей вирок залишено без зміни.

У касаційних скаргах захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7, аналогічних за своїм змістом, просять вирок апеляційного суду щодо засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. При цьому захисники посилаються на те, що апеляційний суд безпідставно посилив кримінальну відповідальність обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 по епізоду заволодіння мопедом «Хюндай Діо» потерпілого ОСОБА_12, кваліфікувавши ці дії за ч. 2 ст. 289 КК України, в той час як місцевий суд кваліфікував цей епізод як крадіжку за ст. 185 КК України. При цьому захисники також вважають, що висновки суду в цій частині грунтуються на припущеннях внаслідок однобічності при дослідженні та оцінці доказів, зокрема показань ОСОБА_11, який помер, що потягло неправильне застосування кримінального закону.

Заслухавши доповідача, пояснення захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8, які підтримали касаційні скарги, думку прокурора про залишення касаційних скарг без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги захисників задоволенню не підлягають з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачувалися як у викрадені майна потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 8786 грн., так і у незаконному заволодінні його транспортним засобом - мопедом марки «Хюндай Діо» вартістю 5000 грн. Ці дії обвинувачених були кваліфіковані досудовим слідством відповідно за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 і ОСОБА_9 винними у викрадені майна потерпілого ОСОБА_12 на 8786 грн. і їх дії з огляду на вчинення інших крадіжок кваліфікував за ч. 3 ст. 185 КК України, що у касаційних скаргах не оскаржується.

Разом із тим, за епізодом обвинувачення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у заволодіння мопедом «Хюндай Діо» потерпілого ОСОБА_12 судом першої інстанції їх було виправдано за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України. При цьому, рішення про перекваліфікацію цих дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 289 на ч. 3 ст. 185 КК України судом першої інстанції не приймалося, що вірно зазначено і у вироку апеляційного суду. За таких обставин доводи касаційних скарг про те, що апеляційний суд посилив кримінальну відповідальність чи іншим чином погіршив становище обвинувачених колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження і положеннях кримінального та кримінального процесуального законів.

Необгрунтованими колегія судді вважає і доводи касаційних скарг захисників про те, що висновки апеляційного суду щодо визнання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 винними у незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілого ОСОБА_12 (мопедом «Хюндай Діо») грунтуються лише на припущеннях внаслідок однобічності при дослідженні та оцінці доказів, зокрема показань ОСОБА_11, оскільки апеляційним судом беззаперечно встановлено факт незаконного заволодіння обвинуваченими мопедом потерпілого, що вони не заперечували при розгляді провадження, а також підтвердили, що мопед було розібрано з метою полегшення транспортування, а не викрадено як майно у виді запасних частин, оскільки мопед був робочим, тобто використовувався потерпілим як транспортний засіб, про що показував сам ОСОБА_12 Крім того, обвинувачені підтвердили, що після заволодіння мопед було зібрано та реалізовано ними саме як транспортний засіб, а не як запчастини до нього.

Давши належну оцінку показанням обвинувачених у їх сукупності з фактичними обставинами цього злочину, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у незаконному (таємному) заволодінні транспортним засобом, яке кваліфікував за ч. 2 ст. 289 КК України, правильно застосувавши кримінальний закон.

З огляду на зазначене, підстав для скасування, чи зміни вироку апеляційного суду, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, за доводами касаційних скарг у колегії суддів немає, у зв'язку з чим ці скарги задоволенню не підлягають, оскільки висновки судів про винність ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні крадіжок чужого майна, незаконних діях з наркотичними засобами за викладених у вироку обставин, а також кваліфікація цих дій за ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України, вид та розмір призначеного остаточного покарання захисниками не оскаржуються.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Апеляційного суду Київської області від 5 червня 2014 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_13 ОСОБА_14. ОСОБА_15.