АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/425/15 Справа № 182/1332/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14 серпня 2002 року Нікопольським міськрайсудом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 1 рік,

27 листопада 2003 року Нікопольським міськрайсудом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

12 вересня 2007 року Нікопольським міськрайсудом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 2 роки,

21 квітня 2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 2 місяці,

засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2009 року та призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 15 січня 2014 року, приблизно о 14.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_2 на міжсходинковому майданчику, побачив потерпілого ОСОБА_9 та, маючи злочинний намір на відкрите заволодіння майном потерпілого, наблизився до останнього і скориставшись тим, що ОСОБА_9 не міг чинити ніякого опору, оскільки є інвалідом, навмисно, відкрито, з корисливих мотивів витяг з кишені куртки потерпілого, таким чином заволодів мобільним телефоном «Нокіа 1616» вартістю 300 грн. в чохлі чорного кольору вартістю 10 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 грн., на рахунку якої було 11 грн., з флеш-картою на 16 гб, вартістю 85 грн., а також грошима у сумі 35 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 451 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну вироку суду першої, оскільки вважає його занадто суворим. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття ОСОБА_7 та дані про його особу, який має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, наявність на його утриманні матері, яка має онкологічне захворювання та потребує постійного догляду, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого, а також наявність у обвинуваченого ряду хронічних захворювань. Обвинувачений просить пом`якшити покарання, призначене йому судом першої інстанції, знизивши його до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Прокурор Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, у запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7
просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін у зв`язку з відповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , кожен з яких окремо підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційній скарзі не заперечується. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України обвинуваченим не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Згідно з положеннями ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначені покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду і міри покарання обвинуваченому та призначаючи йому покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбути реально, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, але й відповідно до статей 65, 67 КК України урахував обставини, що обтяжують покарання, конкретні обставини справи, а також дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я, а саме: ОСОБА_11 раніше притягався до кримінальної відповідальності, вину визнав частково, скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілого. До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд відніс перебування ОСОБА_7 під час скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Крім того, за сукупністю вироків, згідно з вимогами частини 1 статті 71 КК України до призначеного покарання за новий злочин судом частково приєднано не відбуте обвинуваченим покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2009 року.

Перевіркою доводів апеляції обвинуваченого встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення злочину, навівши у вироку обставини, які впливають на вид і розмір покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі передбачене санкцією частини 2 статті 186 КК України, дотримався вимог закону при призначенні покарання за сукупністю вироків за правилами частини 1 статті 71 КК України.

Доводи апеляції обвинуваченого щодо наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання, та не враховані судом першої інстанції, які б давали підстави для пом`якшення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та довідкою медчастини слідчого ізолятора про стан здоров`я ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання, врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України, згідно з яким покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який знаходиться під вартою, в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
_______________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4