Справа №1-54
ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

25
червня 2007 року Тельманівський
районний суд Донецької області

в
складі: головуючого судді Залізняк
P.M.

при секретарі Ігнатенко
В.В.

за
участю прокурора Берлізова
A.M.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Тельманове кримінальну справу

за
обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки сел.Шаартуз,
Шаартузького району,
Курган-Тюбинської області,
Таджикської РСР, таджички, громадянки України, з освітою 9 класів, не одруженої,
маючої двох неповнолітніх дітей,
прописаної АДРЕСА_1, мешкаючої
АДРЕСА_2, раніше судимої 02.07.1999 року
Тельманівським районним судом за ст. 101
ч.1 УК України, у виді двох років
позбавлення волі, звільненої
умовно-достроково згідно ухвалі Іллічівського районного суду М. Маріуполя від
15.06.2000 року, невідбутий строк
5місяців 14днів,

у вчиненні
злочину, передбаченому ст. 164 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ

Підсудна
ОСОБА_1 зобов»язана згідно рішенню Тельманівського районного суду Донецької
області від 07.10.1999 року сплачувати аліменти на користь потерпілого ОСОБА_2
на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в період з 01 січня
2002 року по 25.06.2006 року з метою злісного ухилення від сплати встановлених
рішенням суду аліментів на утримання неповнолітніх дітей, діючи умисно,
з корисливих мотивів, незважаючи
на відповідні попередження держвиконавця відділу державної виконавчої служби
Тельманівського райуправління юстиції шляхом не працевлаштування; не
перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітної, тривало,
систематично і наполегливо, тобто
злісно ухилялась від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання
неповнолітніх дітей(аліментів),
внаслідок чого за вказаний вище період утворилась заборгованість по
сплаті аліментів у розмірі 6 227, 22грн.

Підсудна
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину в пред"явленому обвинуваченні визнала
повністю, показала, що вчинила інкріминоване їй злочинне діяння у
зазначені у вироку час, місці, при зазначених обставинах, у вчиненому розкаялася, прохала суворо не карати.

Суд, враховуючи думку учасників судового
розгляду, у відповідності із ст. 299 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів
відносно фактичних обставин справи, які

ніким не
оспорюються, оскільки підсудна правильно
розуміє їх зміст, повністю визнала себе
винною у пред'явленому їй обвинуваченні,
та у суда немає
сумнівів у добровільності та істинності її позиції.

Крім
визнавальних показань підсудної, її вина
у вчиненні злочину підтверджується: виконавчим листом (а.с. 5-6);
попередженнями (а.с. 7-8), розрахунком
заборгованостях. 10-11).

Оцінивши
дослідженні у судовому засіданні докази у сукупності, суд дійшов висновку, що подія злочину у якому звинувачується
підсудна ОСОБА_1, мала місце в період з
01.01.2002 року по 25.06.2006 року; вина підсудної ОСОБА_1 у вчиненні цього
злочину доведена повністю та що дії підсудної правильно кваліфіковані за ст. 164 ч.1 КК України як злісне ухилення від
сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів )на утримання неповнолітніх
дітей.

Суд при
призначенні підсудної ОСОБА_1 певного виду та конкретної міри покарання в
межах, встановлених у санкції ст.
164 ч. 1 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної
частини цього Кодексу, враховує ступінь
тяжкості вчиненого підсудною злочину, а
саме, що вона вчинила умисний злочин
невеликої тяжкості проти особистих прав і свобод людини і громадянина, особу винної,
що характеризується згідно вироку Тельманівського районного суду
Донецької області від 02.07.1999 року відносно підсудної та рішенню
Тельманівського районного суду Донецької області від 07.10.1999 року про
позбавлення батьківських прав підсудної негативно, не працюючої,
не маючої постійного місця мешкання,
раніше судимої.

Як
обставину, що пом"якшує покарання
підсудної, суд враховує щире каяття
підсудної у вчиненому.

Враховуючи
наведене вище, суд вважає за необхідне
призначити покарання підсудній ОСОБА_1 у виді обмеження волі. Але призначаючи
зазначене вище покарання, суд дійшов
висновку про можливість виправлення підсудної ОСОБА_1 без відбування цього
покарання та відповідно ст. .75 КК
України звільнення її від відбування призначеного покарання з
випробуванням, що буде достатнім, як для виправлення підсудної, так і для запобігання вчиненню нею нових
злочинів.

Міру
запобіжного заходу відносно засудженої ОСОБА_1-тримання під арештом в СІЗО м.
Маріуполя-належить змінити на підписку про невиїзд.

Керуючись ст.
ст. 321-324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винною у вчиненні злочину,
передбаченому ст. 164 ч.1 КК
України та призначити їй покарання за
ст. 164 ч.1 КК України у виді двох років обмеження волі.

На
підставі ст. 75, 76 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку-двох
року-не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов"язки: не
виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи.

Міру
запобіжного заходу відносно засудженої ОСОБА_1-тримання під вартою в СІЗО м.
Маріуполя-змінити на підписку про невиїзд до набрання вироком чинності, звільнивши її з-під варти прямо в залі суда.

Апеляція
на вирок суду може бути подана
до апеляційного суду Донецької області протягом п"ятнадцяти діб з моменту
його проголошення.