У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А., Кліменко М.Р.,

за участю прокурора

Кравченко Є.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 9 вересня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього,

в с т а н о в и л а :

вироком Ізяславського
районного суду Хмельницької області від 28 березня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

такого, що не
має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк сім
років.

Ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 30 травня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без
зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у
тому, що він 11 липня 2006 року близько
24 год., перебуваючи в будинку ОСОБА_2, що в с. Михля Ізяславського
району Хмельницької області, будучи в
стані алкогольного сп'яніння, спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження, від яких
настала смерть потерпілої.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_1 вказує, що суд необґрунтовано кваліфікував його дії за ч. 2
ст. 121 КК України, оскільки тяжких тілесних ушкоджень він потерпілій не
заподіював, а висновок суду ґрунтується на суперечливих доказах. Посилається на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та
неповноту досудового слідства і судового розгляду, істотні порушення
кримінально-процесуального закону, застосування до нього недозволених методів
слідства. Просить судові рішення скасувати, а справу закрити.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, міркування прокурора Кравченко Є.С., яка вважала за необхідне
скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1, а справу направити на новий судовий
розгляд, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 323
КПК України суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в
судовому засіданні.

Проте, зазначені вимоги закону
судом першої інстанції при розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_1 дотримані
не були.

Як убачається з вироку, на
підтвердження винності ОСОБА_1 у вчиненому злочині суд послався на його
показання в судовому засідання, у яких він вказував, що бив потерпілу головою
об стіну та руками по голові та тулубу. Після чого черевиком наносив удари по
голові.

Разом з тим, з протоколу
судового засідання вбачається, що засуджений ОСОБА_1 давав показання про те, що
наносив потерпілій лише декілька ударів по голові. При цьому не вказував
механізму їх нанесення та заперечував свою вину щодо заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень ОСОБА_2, від яких вона померла (а.с 106).

Таким чином, суд поклав в
обґрунтування вироку показання засудженого, яких він у судовому засіданні не
давав. Його показання, які він давав під час досудового слідства, як убачається
з протоколу судового засідання, не досліджувалися, а тому суд не вправі був
посилатися на ці показання, як на доказ.

У зв'язку з цим, колегія суддів
вважає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України вказане порушення є
істотним, яке перешкодило суду повно та всебічно розглянути справу й
постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК
України в мотивувальній частині обвинувального вироку наводяться докази, на
яких ґрунтується висновок суду щодо
підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Зі змісту вказаної статті випливає,
що суду належить дати аналіз усім зібраним у справі доказам, зокрема,
показанням свідків, потерпілих, засудженого, висновкам експертиз та іншим
доказам, які підтверджують чи спростовують пред'явлене обвинувачення.

Як убачається з мотивувальної
частини вироку, суд лише навів у ній докази, які були ним досліджені, але не
зазначив мотивів прийняття одних і відхилення інших доказів, не дав їм
оцінки та не проаналізував їх, при тому, що засуджений у заподіяні тяжких тілесних ушкоджень
потерпілій ОСОБА_2 вини не визнавав.

Відповідно до ст. 75 КПК
України висновок експерта для суду не є обов'язковим, але незгода з ним повинна
бути мотивована у вироку.

Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову експертизу в кримінальних
і цивільних справах” від 30 травня 1997 року № 8, суд повинен дати оцінку
висновку експертизи з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності
експертного дослідження.

Як убачається з висновку
судово-медичної експертизи від 7 жовтня
2006 року (а.с. 49), смерть ОСОБА_2 настала внаслідок закритої
черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки
головного мозку, забоєм речовини головного мозку.

Разом з тим, відповідно до висновку комісійної судово-медичної
експертизи від 6 березня 2007 року (а.с. 130), безпосередньою причиною смерті
ОСОБА_2 явилася підгостра правобічна субдуральна гематома, яка ускладнилася
набряком головного мозку та легень.

Таким чином, при наявності
протилежних висновків двох експертиз щодо причини смерті потерпілої, не
проаналізувавши їх, суд у вироку послався як на доказ на ці висновки, чим
допустив суперечності, що на думку колегії суддів відповідно до ч. 1 ст. 370
КПК України є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого необхідно усунути
зазначені недоліки, дослідити всі докази по справі, дати їм належну оцінку та
постановити рішення з дотриманням усіх вимог кримінально-процесуального
законодавства.

Керуючись ст. ст. 395, 396
КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 березня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 травня 2007
року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той
же місцевий суд в іншому складі.

судді:

Паневін В.О. Коротких О.А. Кліменко М.Р.