У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Матієк Т.В., суддів
Романець Л.А., Шилової Т.С., секретаря
судового засідання Петрика В.В.,

розглянула в судовому засіданні
матеріали кримінального провадження,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №
0000032, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця і мешканця
АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296
КК, за касаційними скаргами прокурора
Тернопільської області та потерпілого
ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 19
березня 2014 року,

за участю прокурора Міщенко
Т.М.,

представника потерпілого
ОСОБА_7,

захисника
ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

Вироком Козівського районного суду
Тернопільської області від 18
грудня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1
ст. 296 КК до покарання у виді арешту на
строк 15 діб.

Як установлено місцевим судом, 22
вересня 2012 року ОСОБА_6 прибув до с.
Медова, де у приміщенні клубу
відбувався масовий захід - дискотека.
Коли ОСОБА_6 та його товариші
перебували неподалік клубу, до них
підійшла група осіб та неповнолітній
ОСОБА_5, який діючи умисно, з явною
неповагою до встановлених у
суспільстві правил поведінки, грубо
порушуючи громадський порядок та
спокійний відпочинок вказаних осіб,
вчинив хуліганські дії по відношенню
до ОСОБА_6 за таких обставин.

Так, у ході словесного конфлікту,
реалізуючи свій злочинний умисел,
направлений на грубе порушення
громадського порядку, ОСОБА_5
запропонував ОСОБА_6 відійти в сторону
від приміщення клубу, де з метою
з'ясування стосунків ОСОБА_5, грубо
порушуючи громадський порядок з
мотивів явної неповаги до суспільства,
що проявилося у відкритому, очевидному
для винного зневажливому ставленні до
громадського порядку, безпричинно, з
хуліганських мотивів, умисно наніс
удар кулаком у маску, яка була на
обличчі ОСОБА_6 Продовжуючи свої
агресивні дії і діючи з особливою
зухвалістю, ОСОБА_5 наніс удари обома
руками по голові та ділянці потилиці
ОСОБА_6, спричинивши останньому легких
тілесних ушкоджень з короткочасним
розладом здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду
Тернопільської області від 19 березня
2014 року вирок місцевого суду
скасовано, а кримінальне провадження
щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК закрито за
відсутністю в його діях складу
вказаного кримінального
правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284
КПК.

Закриваючи кримінальне провадження
щодо ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції,
дослідивши матеріали провадження та
співставивши доводи, викладені в
апеляціях захисника засудженого,
потерпілого та зміненої апеляції
прокурора, з наявними у справі
доказами, дійшов висновку про те, що
ОСОБА_5 діяв не безпричинно, а з
особистих спонукань, оскільки перед
початком нанесення тілесних ушкоджень
між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виник словесний
конфлікт через маску, яку одів
потерпілий. За таких обставин
апеляційний суд вказав про відсутність
у обвинуваченого умислу на вчинення
хуліганських дій та мотиву явної
неповаги до суспільства, а отже про
відсутність суб'єктивної сторони
інкримінованого йому правопорушення.
Також апеляційний суд зазначив, що
оскільки потерпілий та його
представник заперечують щодо
перекваліфікації дій ОСОБА_5 на ч.
2 ст. 125 КК, то суд не може переглядати це
провадження за новим приватним
обвинуваченням.

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про скасування ухвали суду
апеляційної інстанції та призначення
нового розгляду в цьому суді внаслідок
істотного порушення вимог
кримінального процесуального закону
та неправильного застосування закону
України про кримінальну
відповідальність. Скаржник зазначає,
що апеляційний суд безпідставно не
перекваліфікував дії обвинуваченого з
ч. 1 ст. 296 КК на ч. 2 ст. 125 КК, оскільки
саме за такою нормою закону це
кримінальне провадження було порушено
та потерпілий не відмовлявся від цього
обвинувачення. Крім того суд
апеляційної інстанції не з'ясував у
потерпілого, чи має він намір подати в
судовому засіданні заяву про
притягнення ОСОБА_5 до кримінальної
відповідальності за ст. 125 КК. За таких
обставин вважає рішення про закриття
кримінального провадження у справі
незаконним.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6
просить скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції та призначити
новий розгляд у цьому суді внаслідок
неправильного застосування закону
України про кримінальну
відповідальність та істотного
порушення вимог кримінального
процесуального закону. Потерпілий
зазначає: що апеляційний суд не
призначив його апеляцію до судового
розгляду, тому розгляд цієї апеляції в
суді відбувся поза межами вимог КПК;
вважає доведеним обвинувачення щодо
ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК; вказує, що суд не
врахував наявність у матеріалах
провадження його заяви про притягнення
ОСОБА_5 до кримінальної
відповідальності за ст. 125 КК, і
постановив незаконне судове рішення.

У запереченнях на касаційні скарги
прокурора та потерпілого захисник
ОСОБА_8 просить залишити рішення
апеляційної інстанції без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав касаційні
скарги, думку представника потерпілого
на підтримання скарг, пояснення
захисника, який заперечував проти
задоволення скарг, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши викладені у скаргах
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційні скарги не підлягають
задоволенню на таких підставах.

При розгляді доводів, наведених у
касаційних скаргах, колегія суддів
відповідно до вимог ст. 433 КПК виходить
із фактичних обставин справи,
встановлених судом.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6
стверджує про безпідставність
висновків суду апеляційної інстанції
щодо відсутності в діях ОСОБА_5 ознак
складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296
КК.

З таким твердженням потерпілого
колегія суддів погодитися не може.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження,
апеляційний суд зробив умотивований
висновок про відсутність у ОСОБА_5
такого мотиву вчинення ним дій, як явна
неповага до суспільства, що є
обов'язковою ознакою суб'єктивної
сторони злочину, передбаченого ст. 296
КК. Дослідивши матеріали провадження
та співставивши доводи, викладені в
апеляціях, з наявними у справі
доказами, апеляційний суд дійшов
висновку, що причиною виникнення
конфлікту стали дії потерпілого, який
приїхав на дискотеку у масці та
відмовлявся її зняти, що стало мотивом
виникнення між ним та ОСОБА_5
словесного конфлікту. Про наявність
словесного конфлікту між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, який виник перед побиттям
останнім потерпілого, пояснили у
місцевому суді всі допитані у справі
свідки. За таких обставин апеляційний
суд дійшов умотивованого висновку про
те, що конфлікт виник на ґрунті
особистих неприязних стосунків, а отже
ОСОБА_5 діяв з особистих, а не з
хуліганських мотивів. До того ж суд
установив, що в результаті цього
конфлікту не було порушено громадський
порядок і проведення дискотеки в клубі.
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 після словесного
конфлікту відійшли від входу в клуб на
певну відстань, де протиправні дії
ОСОБА_5 щодо нанесення тілесних
ушкоджень потерпілому тривали 2-3
хвилини, тобто були нетривалими у часі.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком апеляційного
суду про те, що в діянні ОСОБА_5 відсутні
ознаки кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 296 КК.

Що ж стосується твердження у
касаційних скаргах про те, що суд
апеляційної інстанції мав усі підстави
перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст.
296 КК на ч. 2 ст. 125 КК та визнати його
винним за цією статтею, то вони не
відповідають вимогам процесуального
закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК
кримінальне провадження щодо
кримінальних правопорушень,
передбачених ст. 125 КК, здійснюється у
формі приватного обвинувачення лише на
підставі заяви потерпілого.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження, під час
розгляду справи в місцевому суді та в
суді апеляційної інстанції потерпілий
та його представник категорично
заперечували проти пред'явлення ОСОБА_5
приватного обвинувачення за ст. 125 КК та
вважали доведеним пред'явлене органом
досудового розслідування
обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК.

З цих мотивів вони заперечували проти
задоволення зміненої апеляційної
скарги прокурора, у котрій доводи щодо
м'якості призначеного ОСОБА_5 за ч. 1 ст.
296 КК покарання і прохання постановити
апеляційним судом свій вирок в цій
частині, було змінено на прохання
змінити вирок місцевого суду,
перекваліфікувати дії ОСОБА_5 на ч. ст.
125 КК і призначити йому за цим законом
покарання.

За таких обставин, виходячи з
вищевказаної позиції потерпілого,
апеляційний суд дійшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність у суду процесуальних
повноважень на перегляд цього
провадження за новим приватним
обвинуваченням. З цим висновком
погоджується колегія суддів.

Як встановлено з матеріалів
провадження, апеляційна скарга
потерпілого була направлена учасникам
провадження для ознайомлення та
надання на неї заперечень. На
апеляційну скаргу потерпілого
учасники провадження надали
заперечення. Ця скарга була предметом
апеляційного розгляду разом з
апеляційними скаргами прокурора і
захисника, по ній прийнято судове
рішення. Відсутність у справі ухвали
про призначення апеляції потерпілого
до судового розгляду не є істотним
порушенням вимог кримінального
процесуального закону, яке вплинуло би
на правильність постановленого у
справі судового рішення.

За таких обставин суд касаційної
інстанції не вбачає істотних порушень
вимог кримінального процесуального
закону, передбачених ст. 412 КПК, які би
перешкодили чи могли перешкодити суду
ухвалити законне й обґрунтоване судове
рішення. Ухвала апеляційного суду
відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи наведене, у задоволенні
касаційних скарг прокурора та
потерпілого слід відмовити.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора
Тернопільської області і потерпілого
ОСОБА_6 залишити без задоволення, а
ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 19 березня
2014 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення й оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

Т.В. Матієк Л.А. Романець Т.С. Шилова