В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2013 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд в складі судді
Бердія М.А.,

при секретарі Корінець К.В.,

з участю прокурора Михайліченка Є.І.,

підсудного ОСОБА_1, захисника
підсудного ОСОБА_1- ОСОБА_2,

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Рівне, кримінальне провадження про
обвинувачення :

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
села Оженіно Острозького району
Рівненської області, українця, гр-на
України, з середньою освітою, не
одруженого, не працюючого, раніше
судимого: 1/. 02.11.2000 року Рівненським
міським судом за ч. 3 ст. 142 КК України до
шести років позбавленні волі з
конфіскацією майна, 2/. 26.06.2007 року
Острозьким райсудом Рівненської
області за ст.ст. 395, 296 ч. 1, 121 ч. 1, 69, 70 КК
України до трьох років позбавлення
волі, 3/. 30.03.2011 року Рівненським міським
судом за ст. 186 ч. 2, 69 КК України до двох
років одного місяця позбавлення волі,
прож. в АДРЕСА_1,

-за ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15, ч. 2
ст. 186 КК України, суд-

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2012 року приблизно в 23
години 30 хвилин ОСОБА_1, знаходячись в
стані алкогольного спяніння, будучи
оголеним по пояс, біля магазину «Манго»
по вулиці Відінській № 33 в м. Рівне, з
метою попросити цигарку, підійшов до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які сиділи на лавочці
і пили пиво. Вони стали розмовляти між
собою і у ОСОБА_1 з ними виник словесний
конфлікт із-за татуювань на тілі
ОСОБА_1, в ході якого ОСОБА_1, маючи
умисел на спричинення тілесних
ущкоджень, умисно став наносити удари
руками та ногами по різним частинам
тіла ОСОБА_3, спричинивши тим самим
останньому тілесні ушкодження у
вигляді закритого перелому
великогомілкової кістки в нижній
третині і малогомілкової кістки у
верхній третині зі зміщенням, які
відносяться до середнього ступеня
тяжкості тілесних ушкоджень по
критерію довготривалого розладу
здоровя, а також наніс один удар рукою в
область обличчя ОСОБА_4, спричинивши
тим самим останньому тілесні
ушкодження у вигляді забою верхньої
губи з наявністю садна по центру та
крововиливу з осадненням на слизовій
оболонці верхної губи по центру,
травматичного підвивиху першого зуба
на верхній щелепі зліва, які
відносяться до легких тілесних
ушкоджень.

Після того як ОСОБА_1 перестав
наносити удари руками та ногами ОСОБА_3,
він разом з ОСОБА_4, підняли ОСОБА_3 з
землі і посадили на лавочку, при цьому
ОСОБА_4 сказав ОСОБА_1, що він віддасть
все, що у нього є аби тільки не били
ОСОБА_3, після чого у ОСОБА_1 виник
умисел на відкрите викрадення чужого
майна, і він з корисливих мотивів,
обшукавши ОСОБА_4, намагався відкрито
викрасти у останнього мобільний
телефон марки « Е 371» вартістю 369, 55
гривень, в якому знаходилася сім-карта
оператора мобільного звязку вартістю 25
гривень, флеш карта вартістю 100 гривень
та гроші в сумі 70 гривень, а у ОСОБА_3
намагався відкрито викрасти сумку
вартістю 90 гривень, а всього ОСОБА_1
намагався відкрито викрасти чужого
майна, належного потерпілим ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 на загальну суму 654 гривні 55
копійок, але злочин не довів до кінця з
причин, які не залежали від його волі,
оскільки був затриманий працівниками
міліції при спробі втекти з місця
вчинення злочину.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_1, в інкримінованому йому злочині,
передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України
винним себе визнав повністю,
підтвердив ті обставини, що він
спричинив тілесні ушкодження
потерпілому ОСОБА_3, та ОСОБА_4, але при
цьому зауважив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
нанесли йому удари рукою першими.
Цивільні позови по відшкодуванню
матеріальної шкоди визнав повністю.
Цивільний позов по відшкодуванню
моральної шкоди не визнав. В
інкримінованому йому злочинах,
передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.
186 КК України винним себе не визнав і
показав суду, що він нічого не забирав
ні у ОСОБА_3, ні у ОСОБА_4, хуліганських
дій не вчиняв, справа проти нього
сфабрикована. Просить суд не
позбавляти волі.

Крім повного визнання вини
підсудним ОСОБА_1 в інкримінованому
йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК
України, і не визнання їм вини в
інкримінованих йому злочинах,
передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.
186 КК України суд, допитавши потерпілих,
свідків, дослідивши письмові докази по
кримінальному провадженню вважає, що
винність підсудного ОСОБА_1 в
інкримінованих йому злочинах,
передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.
186 КК України, повністю доведена
сукупністю всіх доказів зібраних по
справі, перевірених і досліджених
судом в судовому засіданні.

Зокрема винність підсудного
ОСОБА_1 в вище зазначених
інкримінованих йому злочинах
підтверджується показами потерпілих
та свідків, а саме:

Потерпілого ОСОБА_4, який суду
показав, що 02 вересня 2012 року приблизно
в 23 години 30 хвилин, коли він з своїм
дядьком ОСОБА_3 сиділи на лавочці біля
магазину «Манго» по вулиці Відінській
в м. Рівне і допивали пиво, то доних
підійшов, по пояс оголений, раніше їм
незнайомий ОСОБА_1 і вічливо попросив
цигарку. Вони стали розмовляти і між
ОСОБА_1і ОСОБА_3 виник конфлікт із-за
татуювань на тілі ОСОБА_1 і його одягу, в
ході якого ОСОБА_1 став наносити удари
руками та ногами по різним частинам
тіла ОСОБА_3, який впав на землю, також
ударив його кулаком в обличчя, коли він
їх намагався розборонити. Підійшов
знайомий ОСОБА_1, вони стали
віддягувати ОСОБА_1 від ОСОБА_3, він
став просити ОСОБА_1 щоб той не бив
ОСОБА_3, що він віддасть ОСОБА_1 все, шо у
нього є аби тільки той не бив ОСОБА_3,
ОСОБА_1 перестав бити ОСОБА_3 і вони
посадили його на лавочку. Після чого
ОСОБА_1 підійшов до нього, обшукав
кишені його одежі, і забрав у нього
мобільний телефон, який віддав свойому
знайомому і гроші в сумі 70 грн., а в
ОСОБА_3 забрав сумку. В цей час приїхали
працівники міліції і ОСОБА_1 став
тікати, але був затриманий
працівниками міліції. Всі їхні речі
залишилися на місці вчинення злочину.

Потерпілого ОСОБА_3, який дав
покази, аналогічні показам потерпілого
ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_6 показав суду, що
приблизно в кінці літа, в нічний час,
коли він чергував в магазині Манго, то
через вікно побачив раніше йому
незнайомого ОСОБА_3, який лежав на землі
і якого бив ногами раніше йому
незнайомий ОСОБА_1. Потім ОСОБА_1 ще з
одним чоловіком посадили ОСОБА_3 на
лавочку. Після чого ОСОБА_1 витягнув з
кармана раніше незнайомого йому ОСОБА_4
мобільний телефон і гроші, які став
розкидати. Приїхала міліція, яка
затримала напівоголеного ОСОБА_1, який
махав руками і обзивав працівників
міліції.

Свідка ОСОБА_8, який показав суду,
що коли він був на службі то поступив
виклик, що біля магазину «Манго» бійка.
Коли він з іншими працівниками міліції
приїхали до магазину, то він побачив
потерпілих, обвинуваченого і ще одного
чоловіка, серед них був також охоронець
магазину, який сказав, що обвинувачений
наносив удари потерпілому і обшукував
кармани потерпілого. Після чого
обвинувачений штовхнув його і почав
тікати, він погнався за ним і затримав
його в кущах де він сховався. На одному
з потерпілих була кров, також кров була
на землі, один з потерпілих скаржився
на біль в нозі. Чи були тілесні
ушкодження у обвинуваченого не
памятає.

Свідок ОСОБА_9 дав покази
аналогічні показам свідка ОСОБА_8, і
крім того показав, що потерпілий
показував на обвинуваченого і говорив,
що він його побив, на потерпілих були
ссадини, чи були тілесні ушкодження на
обвинуваченому не памятає, йому
здається, що у обвинуваченого були
збиті кулаки. Обвинуваченого який був в
стані алкогольного спяніння доставили
в міськвідділ міліції, а потерпілого з
зломаною ногою відвезли в лікарню, за
другого потерпілого не памятає.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що
обвинувачений є її братом,
характеризує його позитивно. 02 вересня
2012 року ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_11
поїхали в Рівне. Коли син повернувся то
розповів їй, що в Рівне ОСОБА_1 підійшов
до хлопців попросити цигарку і між ними
завязалася бійка в чому винуваті і
ОСОБА_1 і ті хлопці.

Крім того, винність
обвинуваченого в інкримінованому йому
злочині підтверджується:

Протоколом огляду місця події,
прилеглої території до магазину
«Манго» по вулиці Відінській № 33 в м.
Рівне, в ході якого з кишень ОСОБА_1 було
вилучено гроші в сумі 92 гривні, та з
землі пятна бурого кольору схожі на
кров. /а.с.33/.

Протоколом виїмки сумки
потерпілого ОСОБА_3/а.с. 97/

Протоколам огляду та вилучення
мобільного телефону у потерпілого
ОСОБА_4, протоколом огляду грошей
вилучених у ОСОБА_1, протоколом огляду
сумки потерпілого ОСОБА_3 /а.с.26,89, 92, 108/.

Протоколами очних ставок між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
ОСОБА_8 та ОСОБА_1, в ході яких кожний
учасник очної ставки настояв на свої
попередніх показах./а.с. 59-61, 62,-64, 65-68/.

Висновком судово-медичної
експертизи ОСОБА_3, згідно з яким
тілесні ушкодження у ОСОБА_3
відносяться до середнього ступеня
тяжкості тілесних ушкоджень по
критерію довготривалого розладу
здоров"я, не суперечать вказаному в
обставинах терміну, а саме 02 вересня 2012
року, не харектерні при падінні.
Характер перелому ноги свідчить про
механізм його заподіяння внаслідок
удару тупим предметом, яким могла бути
нога людини./а.с. 75-76/.

Висновком судово-медичної
експертизи ОСОБА_4, згідно з яким
тілесні ушкодження у ОСОБА_4
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, які виникли від однієї дії
тупого предмету, яким могла бути рука,
нога, чи інший предмет./а.с. 71/

Висновками судово-товарознавчих
експертиз по мобільному телефону і
сумці потерпілих згідно з якими
залишкова вартість мобільного
телефону складає 369,55 грн., залишкова
вартість сумки складає 90,00 гривень./
а.с.83-87, 103-106/.

Таким чином, суд вважає, що
винність обвинуваченого ОСОБА_1 в
інкримінованих йому злочинах,
передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.
186 повністю доведена і його дії суд
кваліфікує:

-за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне
середньої тяжкості тілесне ушкодження,
тобто умисне ушкодження, яке не є
небезпечним для життя і не потягло за
собою наслідків, передбачених у статті
121 КК України, але таке, що спричинило
тривалий розлад здоровя.

Суд перекваліфіковує дії
обвинуваченого з ч. 3 ст. 15 на ч. 2 ст. 15 КК
України, тому-що за ч. 3 ст. 15 КК України
дії обвинуваченого на досудовому
слідстві кваліфіковані не вірно, і
кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 2
ст. 186 КК України,- як замах на відкрите
викрадення чужого майна /грабіж/,
вчинений повторно, при якому злочин не
було доведено до кінця з причин, які не
залежали від його волі.

Органами досудового слідства дії
ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК
України,- як хуліганство, тобто грубе
порушення громадського порядку з
мотивів явної неповаги до суспільства,
що супроводжується особливою
зухвалістю, вчинені особою, раніше
судимою за хуліганство, пов"язані з
опором громадянину, який припиняв
хуліганські дії.

В п.п. 4,8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 10 від 22
грудня 2006 року «Про судову практику у
справах про хуліганство» зазначено, що
суди мають відрізняти хуліганство від
інших злочинів залежно від
спрямованості умислу, мотивів, цілей
винного та обставин учинення ним
кримінально караних дій. Дії викликані
особистими неприязними стосунками,
неправильними діями потерпілих тощо,
слід кваліфікувати за статтями КК, що
передбачають відповідальність за
злочини проти особи, як опір
представникові влади, представникові
громадськості або іншим громадянам,
які припиняли хуліганські дії /ч. 3 ст. 296
КК/, слід розуміти активну протидію
особи, котра вчиняє хуліганство
/відштовхування, завдання побоїв,
заподіяння тілесних ушкоджень тощо/, з
метою позбавити зазначених осіб
можливості виконати службовий чи
громадський обовязок з охорони
громадського порядку.

Тому кваліфікація дій
обвинуваченого ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 296 КК
України не знайшла свого підтвердження
в судовому засіданні, тому що, як було
встановлено в судовому засіданні
умисла на порушення громадського
порядку у ОСОБА_1 не було, бійка виникла
в результаті конфлікту між потерпілим
і обвинуваченим, а не з хуліганських
мотивів, в 23 години 30 хвилин, коли на
вулиці не було людей, крім потерпілих,
обвинуваченого і знайомого
обвинуваченого, ніяких відпочиваючих
громадян біля магазину не було, яким
можливо було б порушити спокійний
відпочинок, також не було біля магазину
і громадян, які б виконували
громадський обов"язок з охорони
громадського порядку, а тому суд
перекваліфіковує дії обвинуваченого
ОСОБА_1 з ч. 3 ст. 296 КК України і
кваліфікує їх по епізоду спричинення
легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4за ч. 1
ст. 125 КК України,- як умисне легке
тілесне ушкодження

При обранні міри покарання
обвинуваченому суд враховує характер
та ступінь суспільної небезпечності
вчинених злочинів, які є злочинами
невеликої, середньої тяжкості та
тяжким злочином, обставини вчинення
злочину, його наслідки.

Особу обвинуваченого, який по
місцю відбування покарання
характеризувався негативно, по місцю
утримування під вартою в СІЗО м. Рівне
посередньо, має постійне місце
проживання, не працює, не одружений,
раніше судимий, судимості не зняті і не
погашені в установленому законом
порядку і знову вчинив аналогічні
умисні злочини через один день після
звільнення з місць позбавлення волі.

Обставини, які обтяжують
покарання обвинуваченого ОСОБА_1 є
рецидив злочинів та вчинення злочину
особою, яка перебуває в стані
алкогольного спяніння.

Обставин, які пом'якшують
покарання обвинуваченого ОСОБА_1 є щире
каяття з приводу спричинення тілесних
ушкоджень потерпілим.

У кримінальному провадженні
заявлені цивільні позови: потерпілим
ОСОБА_3 заявлений цивільний позов по
відшкодуванню матеріальної шкоди в
сумі 20 000 гривень понесених потерпілим
ОСОБА_3 витрат на лікування та витрат,
які він несе на лікування, який
обвинувачений ОСОБА_1 визнав повністю,
прокурором в інтересах держави в особі
Відділу охорони здоровя виконавчого
комітету Рівненської міської ради
Рівненської області-Центральної
міської лікарні міста Рівне по
відшкодуванню витрат понесених на
стаціонарне лікування потерпілого
ОСОБА_3, в розмірі 2582 гривні 30 копійок,
який обвинувачений ОСОБА_1 визнав
повністю. Також потерпілий ОСОБА_3 в
своїй позовній заяві заявив позовну
вимогу про стягнення з обвинуваченого
ОСОБА_1 на його користь 25 000 гривень
завданої йому моральної шкоди, яку суд
вважає значно завищеною і оцінює
завдану моральну шкоду потерпілому,
виходячи з принципів розумності і
справедливості в розмірі 10 000 гривень.

За вище зазначених обставин
позовні вимоги потерпілого і прокурора
про стягнення матеріальної шкоди
підлягають до задоволення повністю, а
про стягнення моральної шкоди
частково.

Процесуальні витрати по
кримінальному провадженню, які
складаються з витрат на проведення
судово-товарознавчих експертиз в
загальному розмірі 352 грн. 80 коп.,
відповідно до ст. 124 КПК України слід
стягнути з обвинуваченого ОСОБА_1 на
користь держави, оскільки вони виникли
в результаті його злочинних дій.

Речові докази по справі:
мобільний телефон, гроші в сумі 70 грн.
та сумка, які повернуті потерпілим
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відповідно до ст. 100
ЦПК України, залишити потерпілим,
оскільки вони є їх власністю.

22 гривні, які не визнані речовими
доказами, належні обвинуваченому
ОСОБА_1 та здані у ФЕВ Рівненського МВ
УМВС України в Рівненській області,
повернути обвинуваченому ОСОБА_1

Враховуючи обставини справи і
особу обвинуваченого ОСОБА_1, суд
приходить до переконання, що
виправлення і перевиховання
обвинуваченого ОСОБА_1 не можливе без
відбування покарання у
кримінально-виконавчій установі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 376 КПК
України, суд-

З А С
У Д И В:

ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України до
ста годин громадських робіт.

-за ч. 1 ст. 122 КК України до трьох
років позбавлення волі,

-за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до
чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно до відбуття
ОСОБА_1 призначити чотири роки
позбавлення волі з відбуванням
покарання у кримінально-виконавчій
установі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1
рахувати з 15 жовтня 2013 року-часу його
затримання і утримування під вартою.

Зарахувати в строк відбуття
покарання ОСОБА_1 час його утримування
під вартою з 03 вересня 2012 року по 16
липня 2013 року.

До набрання вироком чинності
запобіжний захід ОСОБА_1 залишити
попередній-утримування під вартою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
потерпілого ОСОБА_3 20 000,00 гривень,
завданої матеріальної шкоди та 10 000,00
гривень завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Відділу охорони здоровя виконавчого
комітету Рівненської міської ради
Рівненської області-Центральної
міської лікарні міста Рівне 2582 гривні 30
копійок витрат, понесених на
стаціонарне лікування потерпілого
ОСОБА_3

22 гривні, які не визнані речовими
доказами, належні обвинуваченому
ОСОБА_1 та здані у ФЕВ Рівненського МВ
УМВС України в Рівненській області,
повернути обвинуваченому ОСОБА_1

Речові докази по справі:
мобільний телефон, гроші в сумі 70
гривень та сумку, які повернуті
потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_3, залишити
потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Процесуальні витрати по
кримінальному провадженню, які
складаються з витрат на проведення
судово-товарознавчих експертиз в
загальному розмірі 352 грн. 80 коп.,
стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

На вирок може бути подана
апеляція до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд протягом 30 днів з дня його
проголошення, а для особи, яка
перебуває під вартою, строк подачі
апеляційної скарги обчислюється з
моменту вручення їй копії вироку.

Суддя Рівненського

міського суду

Бердій М.А.