ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

26 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_11,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 на вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 07 липня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродження м. Ровеньки Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, в силу ст. 89 КК України не судимого,

якого визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12

захисника ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернулись засуджений ОСОБА_1 та в його інтересах захисник ОСОБА_2 із касаційними скаргами на вказані судові рішення.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_1 стверджує про незаконність ухвалених щодо нього судових рішень, у зв'язку з порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, суворість призначеного покарання. Зазначає про порушення його права на захист у зв'язку з відмовою у задоволенні клопотання про допит експерта в суді, ненаданні достатнього часу на ознайомлення з матеріалами провадження після ухвалення вироку для підготовки до апеляційного оскарження. За змістом скарги посилається також на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду обставинам провадження.

- захисник ОСОБА_2 указує на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку захисника, дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані неправильно, оскільки вбивство потерпілої ОСОБА_3 засуджений вчинив в стані сильного душевного хвилювання, а тому дії останнього необхідно кваліфікувати ст. 116 КК України. Вказує на те, що розгляд даного кримінального провадження у суді апеляційної інстанції відбувся за відсутності ОСОБА_1, що, на думку захисника, свідчить про істотне порушення кримінального процесуального закону. Зазначає вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

За вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 квітня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Вирішено питання щодо судових витрат та долю речових доказів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції зазначений вирок залишено без змін.

За обставин, встановлених у вироку, 19 жовтня 2012 року близько 18:30 год, ОСОБА_1 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1, де проживала ОСОБА_3, у ході суперечки із останньою, на ґрунті неприязних стосунків, які виникли внаслідок її образ на адресу ОСОБА_1, умисно з метою позбавлення життя ОСОБА_3, наніс потерпілій не менше 8 ударів молотком і обухом сокири по голові потерпілої, внаслідок чого настала її смерть.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_2, на підтримання поданих касаційних скарг, думку прокурора, який зазначив про безпідставність касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судами.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Так, стороною захисту не заперечується та обставина, що ОСОБА_1 убив ОСОБА_3 нанісши їй не менше 8 ударів молотком і обухом сокири по голові потерпілої.

Ці обставини також підтверджені даними, встановленими із показань свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, аналізу сукупності перевірених судом зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, у тому числі протоколів огляду місця події, висновків судових експертиз щодо характеру виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, судово-психологічної експертиз та інших детально наведених у вироку доказах.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

При цьому твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 перебував у стані сильного душевного хвилювання, викликаного тяжкою образою з боку потерпілої ретельно перевірялися судам першої апеляційної інстанцій, які свого підтвердження не знайшли.

Зокрема, відповідно до даних висновку судово-психологічної експертизи №5 від 28 лютого 2014 року, суд встановив, що на момент скоєння даного кримінального правопорушення ОСОБА_1 в стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, не перебував, усвідомлював реальний зміст власних дій і міг свідомо керувати ними та передбачати їх наслідки.

При цьому, стан сильного душевного хвилювання є таким емоційним станом винного, який значною мірою знижує його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, що виявляється, зокрема, у порушенні довільної регуляції діяльності та частковому звуженні свідомості з фрагментарністю сприяння та неповнотою його як у часі так і в просторі, відсутності чітких спогадів про обставини всіх подій.

Те, що засуджений під час вчинення злочину повною мірою усвідомлював свої дії та міг керувати ними, суд обґрунтував, проаналізувавши також показання свідка ОСОБА_4, який був понятим при слідчому експерименті, під час якого ОСОБА_1 чітко згадував події, детально відтворив обставини вчиненого злочину, при цьому вів себе розсудливо й послідовно, показував місце, звідки він взяв молоток та сокиру, механізм нанесення ударів по голові потерпілої, яким чином залишив місце події, а також пояснював, що вбивати потерпілу не хотів, вона просто потрапила «під гарячу руку».

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону внаслідок проведення апеляційного розгляду без участі засудженого ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Положеннями ч. 4 ст. 401 КПК України передбачено, що обвинувачений підлягає обов'язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов'язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Разом з тим, стороною обвинувачення апеляції з питаннями про погіршення становища ОСОБА_1 не подавались.

В матеріалах провадження відсутнє клопотання ОСОБА_1 про його виклик в судове засідання суду апеляційної інстанції, а захисник ОСОБА_2 приймав участь у цьому засіданні.

З огляду на викладене, посилання захисника на те, що розглянувши дане провадження за відсутності ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, є необґрунтованими.

Та обставина, що суд не викликав у судове засідання експерта не є порушенням вимог кримінального процесуального права, оскільки, як передбачено ч.1 ст.356 КПК України, це є правом, а не обов'язком суду.

Також з матеріалів провадження вбачається, що 22 квітня 2014 року ОСОБА_7 подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження №0000035, а 05 травня 2014 року - апеляцію в якій додатково указав, що доповнення до апеляції будуть надіслані після ознайомлення з матеріалами провадження. 28 травня 2014 року ОСОБА_7 склав розписку в якій зазначив, що ознайомився з першим та другим томом провадження № 0000035. Доповнення до апеляції ОСОБА_7 не подав, а в матеріалах провадження відсутні дані про те, що він виявив бажання продовжувати ознайомлення з матеріалами провадження.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_1 вищевказані вимоги кримінального закону дотримано.

Так, судом ураховано тяжкість вчиненого злочину, що належить до категорії особливо тяжких, дані про особу засудженого, який силу ст. 89 КК України не судимий, позитивно характеризувався за місцем проживання та роботи, на спеціальних обліках не перебував, обставину, що пом'якшує покарання - щире каяття.

Призначене судом покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, а підстав для його пом'якшення колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 в його інтересах колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 07 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_2- без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10