АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 663/2186/14-к
Провадження №11кп/791/500/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 213 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ;

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000573 від 12.05.2014 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 30 березня 2015 року, щодо: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, маючого на утримані двох неповнолітніх дітей, не військовозобов`язаного, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого, працюючого заступником голови Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.І ст. 213 КК України

обвинуваченого за ч. 1 ст. 213 КК України;

в с т а н о в и в:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та виправдано.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, в період часу з жовтня 2013 року по травень 2014 року, не маючи спеціального дозволу(ліцензії), організував на території домоволодіння АДРЕСА_1 , пункт прийому та схову брухту чорних металів, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, систематично, без державної реєстрації та спеціального дозволу, отримання якого передбачено ч.2 ст.4 ЗУ «Про металобрухт» від 05.05.1999 року та п.26 ч.З ст.9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року, здійснював операції з ломом чорних металів, приймаючи його від населення.

Так, ОСОБА_7 , протягом вищевказаного часу, точну дату встановити не уявилось за можливе, в різний час доби, здійснював прийом брухту чорних металів:

у ОСОБА_10 у кількості 100 кг з розрахунком 1,50 грн. за 1 кг на загальну суму 150 грн.;

у ОСОБА_11 у кількості 26 кг з розрахунком 1,80 грн. за 1 кг на загальну суму 46,80 грн.;

у ОСОБА_12 у кількості 50 кг з розрахунком 1,50 грн. за 1 кг на загальну суму 75 грн.;

у ОСОБА_13 у кількості 4 кг з розрахунком 1,50 грн. за 1 кг на загальну суму 6 грн. та в інших невстановлених слідством громадян.

Загальна сума прийнятого металобрухту ОСОБА_7 становить 180 кг на загальну суму 277,8 грн.

Під час проведення огляду території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 12.05.2014 року, біля будинку виявлено та вилучено пакет з брухтом чорного металу вагою 4 кг., який ОСОБА_7 прийняв у ОСОБА_13 , про що останній цього ж дня, повідомив правоохоронні органи.

Під час проведення санкціонованого обшуку виявлено брухт чорного металу у кількості 2935 кг, який ОСОБА_7 зберігав на території подвір`я будинку АДРЕСА_2 з метою його подальшої реалізації, окрім цього на території вищевказаного подвір`я виявлено та вилучено металеву ресору вагою 26 кг, яку 20.05.2014 року ОСОБА_7 прийняв у ОСОБА_11 та великі металеві ваги без маркування.

В апеляційній скарзі прокурор, вважає, що вирок є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, так як викладені в ній підстави є надуманими, оскільки цим доказам надано відповідну оцінку в суді першої інстанції, інших доказів не надано. Крім того, вважає, що в своїй апеляції прокурор не надав ніяких аргументованих доказів які б спростували вирок суду. Вирок суду вважає обґрунтованим та законним. Просить апеляційну скаргу прокурора відхилити, а вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення захисника, заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, виправданого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, і просили вирок залишити без зміни, останнє слово ОСОБА_7 з аналогічним проханням, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, обвинувачення ОСОБА_7 на досудовому слідстві обґрунтовано показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у яких ОСОБА_7 нібито придбав брухт чорних металів та проведеним 20.05.2014 року обшуком на подвір`ї будинку свідка ОСОБА_14 де виявлено брухт чорного металу в кількості 2935 кг та металеву ресору вагою 26 кг, яку ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_11 .

Вказані свідки (окрім ОСОБА_12 , який не викликався для допиту судом за заявою прокурора) були ретельно допитані судом першої інстанції та їх покази докладно викладені у вироку.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , суд правильно зазначив, що ці свідки в судовому засіданні не підтвердили факту організації незаконного пункту прийому, схову металобрухту та здійснення операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу.

Так, свідок ОСОБА_10 показав, що весною 2014 року привозив ОСОБА_7 металеві банки, шестерні, рельсу, труби, всього на суму 100 грн. за ціною 1,70 грн за 1 кг. Потім ще щось привозив. Але ці покази є не конкретними, нічим не підтверджуються, та основуються на припущеннях.

Свідок ОСОБА_11 показав, що займався збором металобрухту, який здавав ОСОБА_7 . Але будь-який конкретних показів по кількості, вазі, або будь-які інші характеристики зданого металу в своїх показах не навів. Крім того, ОСОБА_11 при першому допиту у суді дав покази про те, що ресору він продав як виріб, а не як металобрухт, для подальшого її використання за призначенням.

Оцінюючи покази свідка ОСОБА_13 , суд обґрунтовано послався на те, що вони не підтверджують вину ОСОБА_7 в інкримінованому злочині, оскільки той факт, що ОСОБА_13 приніс у двір ОСОБА_7 пакет с брухтом чорного металу без відома Кукоти та в його відсутність не можна розцінити як встановлений факт організації незаконного пункту прийому та схову металобрухту та здійснення ОСОБА_15 будь-яких операцій з брухтом чорних металів.

Суд правильно вказав у вироку про те, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 не тільки не підтвердили причетність підсудного до організації незаконного пункту прийому металобрухту, а навпаки пояснили суду, що обшук проведено на подвір`ї будинку ОСОБА_14 , а не ОСОБА_7 . Тому факт виявлення на її подвір`ї металобрухту не може бути визнано доказом вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині. Крім того, свідок ОСОБА_14 вказала, що металобрухт, виявлений на її подвір`ї було передано їй на збереження іншими особами.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 як приватний підприємець (копія свідоцтва а.п. 106 т.2) займався зварювальними роботами та використовував металеві вироби, які приносили односельці, в своїй діяльності, що виключає його відповідальність за здійснення операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації в розумінні диспозиції ч.1 ст. 213 КК України.

Цей факт підтвердили свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та інші.

Суд правильно визнав недопустимим доказом протокол обшуку дворів та помешкань ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , розташованих в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , оскільки обшуки були проведені в порушення вимог п.1 ч.3 ст. 104 КПК України, про що докладно викладено у вироку.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 працівників міліції та ОСОБА_25 , ОСОБА_16 які були присутні під час обшуку в якості понятих, суд правильно вказав на те, що ці покази ґрунтуються на припущеннях, оскільки з показів жодного з них не встановлено точної ваги, характеристики, зовнішніх прикмет та інших ідентифікуючих ознак виявленого на подвір`ї металу та їх приналежність саме ОСОБА_7 . До того ж свідок ОСОБА_16 вказав, що металобрухт не зважували, записали вагу приблизно.

Сам ОСОБА_7 винним себе не визнав та пояснив, що він не займався організацією незаконного пункту прийому, схову металобрухту та здійсненням операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу. Ці покази суд визнав допустимими, правильно зазначивши, що іншого стороною обвинувачення не доведено.

З огляду на це суд правильно прийшов до висновку про відсутність об`єктивних даних, що підтверджують факту заняття ОСОБА_7 організацією незаконного пункту прийому, схову металобрухту та здійсненням операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу та виправдав його в зв`язку з відсутністю складу злочину.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на неповноту та неправильність висновків суду фактичним обставинам провадження - безпідставні та є фактично особистим суб`єктивним тлумаченням даних отриманих під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження.

Вимоги апелянта про необхідність передопиту свідків допитаних судом першої інстанції та додатково дослідити письмові та речові докази не ґрунтуються на законі, оскільки, згідно до ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд повторно досліджує обставини, встановлені під час кримінального провадження, лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Такі підстави не містяться в апеляційній скарзі прокурора, тому, на думку колегії суддів, є надуманими.

Крім того, суд вірно вказав на невідповідність письмових доказів та визнав їх недопустимими, оскільки вони складені з істотним порушенням діючого кримінально-процесуального законодавства, про що вмотивовано вказав суд у вироку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кримінальне провадження розглянуто судом у відповідності з вимогами КПК України і суд обґрунтовано, керуючись вимогами ст. 17 КПК України, виправдав ОСОБА_7 за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.404,405, 407 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 30 березня 2015 року, щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (три підписи)
З оригіналом згідно:
Головуючий