Справа № 645/6096/14-к
Провадження № 1-кп/645/70/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2015 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, який працює водієм у ПП ТМ «Віра», одружений, має малолітню дитину, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В ході руху по Салтівському шосе в м. Харкові в районі перехрестя з вулицею Калінінградською м. Харкова порушив вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:
«Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,
внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , що рухалася нерегульованим пішохідним переходом по проїзній частині Салтівського шосе м. Харкова, зліва направо перпендикулярно його руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи 1570-С/14 від 28.07.2014 р. отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки лівого плеча.
Порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 , яке знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, виразилося в тому, що він, керуючи транспортним засобом, побачивши, що перед нерегульованим пішохідним переходом зупинився транспортний засіб, що рухався по сусідній смузі, не зупинив автобус та не переконався в тому, що на пішохідному переході немає пішоходів, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася пішохідним переходом зліва направо, чим заподіяв останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, надав пояснення про обставини його скоєння, щиро розкаявся у скоєнні злочину.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 правильно розуміє зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності та істинності позиції підсудного та інших учасників процесу. Тому, враховуючи думку прокурора, потерпілої ОСОБА_5 та підсудного, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вину обвинуваченого повністю доведено під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, ОСОБА_6 вчинив злочини невеликої тяжкості.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття ОСОБА_6 .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також дані, що характеризують його особу, наявність обставини, що пом`якшує покарання.
З урахуванням викладеного, суд вважає можливим призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Разом з тим, ОСОБА_6 у судовому засіданні просив суд застосувати відносно нього Закон України «Про амністію у 2014 році» у зв`язку з тим, що він має на утриманні дитину, якій ще не виповнилося 18 років.
Прокурор не заперечував проти застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році».
Потерпіла ОСОБА_5 проти застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році» заперечувала, зазначивши, що обвинувачений, на її думку, повинен нести реальну міру покарання.
Пункт «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України: осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Згідно наданих суду матеріалів, а саме: копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 11 грудня 2014 року, було встановлено, що обвинувачений є батьком ОСОБА_6 , яка на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 р. не досягла 18 років.
Враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, має дитину, яка, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р., не досягла 18 років, підстав, які б унеможливлювали застосування положень Закону України «Про амністію у 2014 році» у відношенні ОСОБА_6 ,що визначені статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» № 392/96-ВР від 1 жовтня 1996 року, судом встановлено не було, суд дійшов висновку про доцільність застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році».
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Запобіжні заходи не обиралися.
Керуючись ст.ст. 124, 349, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного даним вироком на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВСМ України в Харківській області витрати за проведення автотехнічної експертизи № 632/14 від 24.07.2014 року в сумі 391 грн. 20 коп.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1