УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_16,
суддів ОСОБА_17 і ОСОБА_18,
за участю прокурора захисника при секретарі ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_15,

розглянувши в судовому засіданні 21 травня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 20134 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, таку, що немає судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 5.04.2001 року) до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності, строком 1 рік.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку з закінченням строків давності.

За ч. 4 ст. 191 та ч.2 ст. 366 КК України за епізодами від 7 липня 2008 року ОСОБА_7 виправдано за відсутністю складу кримінального правопорушення.

За ч. ч. 2, 4 ст. 358 КК України ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянку України, таку, що не має судимості,

- за ч. 2 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 5.04.2001 року) до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону від 5.04.2001 року) до покарання у вигляді обмеження волі на строк на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання за ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України у зв'язку з закінченням строків давності.

За ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_8 виправдано за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у тому, що вона, будучи директором Запорізького будівельного коледжу, в період із грудня 2007 по червень 2009 року затвердила табелі обліку використання робочого часу, в яких вказана недостовірна інформація про відпрацьовані дні і години викладачів ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які фактично в Запорізькому будівельному коледжі у зазначений час не працювали. В подальшому на підставі вищевказаних табелів обліку використання робочого часу співробітниками бухгалтерії Запорізького будівельного коледжу викладачам ОСОБА_9 ОСОБА_10 і ОСОБА_12 нараховувалася заробітна плата, яка надходила на карткові рахунки цих осіб.

ОСОБА_8 визнана винуватою в тому, що разом з невстановленими посадовими особами коледжу в лютому 2008 року та березні 2009 року, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами Запорізького будівельного коледжу, підробила з метою використання офіційні документи ВАТ КБ «Надра банк» та ВАТ «VАВ банк» на відкриття поточних карткових рахунків ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_10 В дійсності ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_10 указані документи не підписували, наміри відкривати поточні банківські рахунки не мали, а зарплатні банківські картки не отримували. Надалі ОСОБА_8 та невстановлені особи, використали вищевказані документи та передали їх в банки для відкриття поточних карткових рахунків на зазначених осіб.

Крім того, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, будучи службовими особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою та невстановленими особами, оформили викладачами Запорізького будівельного коледжу ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10, достовірно знаючи, що насправді зазначені особи заяв про прийом на роботу на 2007-2008, 2008-2009, 2009-2010 навчальні роки не писали, наміру викладати не мали, з педагогічним навантаженням, розкладом на зазначені навчальні роки ознайомлені не були. Маючи в розпорядженні копії документів вказаних осіб (копії паспортів, ідентифікаційних кодів, дипломів про вищу освіту) згідно внутрішніх наказів по Запорізькому будівельному коледжу ОСОБА_7 прийняла на роботу ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10

У кінці лютого 2008 року ОСОБА_7, маючи умисел на підробку офіційних документів, з метою їх використання для заволодіння грошовими коштами Запорізького будівельного коледжу, дала вказівку ОСОБА_8 та іншим невстановленим посадовим особам коледжу підробити ряд документів для відкриття поточних карткових рахунків ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_12 у ВАТ КБ «Надра Банк» із метою їх подальшого використання з метою заволодіння грошовими коштами Запорізького будівельного коледжу.

Маючи умисел на приховання скоєних злочинів у період із вересня 2007 року по травень 2010 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 і невстановлені посадові особи коледжу вносили відомості в журнали навчальних груп про прочитані навчальні години викладачами ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10, які в дійсності не викладалися. Заповнювали від їх імені журнали навчальних груп, повідомляли студентам навчальних груп, що заняття не проводитимуться, а також оформляли документально роботу вищевказаних викладачів у Запорізькому будівельному коледжі з метою подальшого нарахування зазначеним викладачам заробітної плати.

Із вересня 2007 року по червень 2010 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 і невстановлені посадові особи коледжу, використовуючи наявні у них в розпорядженні банківські карти після надходження грошових коштів на карткові рахунки вказаних осіб у ВАТ КБ «Надра Банк», ВАТ «VАВ Банк», перевели в готівку їх через банкомати м. Запоріжжя та привласнили.

Всього в зазначений період ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 і невстановленими особами Запорізького будівельного коледжу заволоділи грошовими коштами Запорізького будівельного коледжу на загальну суму 140 270,26 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2014 року вирок щодо ОСОБА_7 в частині визнання її винною за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано, а кримінальне провадження закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та вичерпаності можливості їх отримання.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що суд, виправдовуючи ОСОБА_7 за ч. 2, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 191 КК України, своє рішення належним чином не мотивував та не обґрунтував. Також судово-бухгалтерська експертиза №40 від 7 серпня 2012 року місцевим судом безпідставно визнана неналежним та недопустимим доказом, що в свою чергу позбавило суд можливості встановити наявність матеріально кваліфікованого складу злочину та належний розмір збитків. Крім того, не враховано, що відповідно до посадової інструкції та контракту в обов'язки саме ОСОБА_7 як директора коледжу входить цільове використання бюджетних та позабюджетних коштів, підбір кадрів, прийом на роботу, контроль підрозділів, викладачів та працівників, розпоряджання грошовими засобами технікуму (коледжу) тощо, а тому вона не могла не знати, що викладачі ОСОБА_13, ОСОБА_10 і ОСОБА_12 в коледжі фактично не працюють. Окрім того, апеляційний суд в своїй ухвалі одночасно погодився з оцінкою доказів, наданою районним судом щодо недоведеності вини ОСОБА_7 за ст. 191, ст. 358 КК України і визнав неналежною оцінку тих самих доказів в частині її засудження за ст. 366 КК України та виніс протилежне рішення без дослідження доказів при апеляційному розгляді. Крім того, відповідно до обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 затвердила табелі обліку використання робочого часу, в яких указана недостовірна, а не помилкова, як про це йдеться в ухвалі суду апеляційної інстанції інформація, про відпрацьовані дні. Також доводи прокурора про неповноту судового слідства, при якому свідок ОСОБА_12 не була допитана, своєї оцінки відповідно до вимог ст. 419 КПК України не знайшли. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, на а.с. 195 т.1 міститься журнал судового засідання від 31 січня 2013, який не підписаний секретарем судового засідання та технічний носій інформації вказаного судового засідання запису не містить.

У запереченні ОСОБА_7 просить судові рішення щодо неї залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Окрім того, посилається на те, що прокурор, який подав касаційну скарну у той же день був звільнений з посади заступника прокурора Запорізької області.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора про необхідність скасування судових рішень у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, думку захисника про залишення скарги прокурора без задоволення, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У п. 2 вказаної статті зазначено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Відповідно положень ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Так, в ч. 2 згаданої статті передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, зокрема, у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження суду першої інстанції.

Із огляду на ч. 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов'язковим.

Також частиною 5 статті 27 КПК України передбачено, що під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому КПК України. Якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, і така фіксація була обов'язковою, судове рішення підлягає скасуванню.

Разом із тим, при перевірці матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 судом касаційної інстанції встановлено, що в кримінальному провадження відсутній технічний носій інформації за 31 січня 2013 року.

Апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув та залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне судові рішення по кримінальному провадженню скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у зв'язку із зазначеними вище істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

За результатами нового судового розгляду суду, із урахуванням доводів касаційної скарги прокурора, слід ухвалити законне, вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України касаційний суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 20134 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18