справа 1-169/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2007
року

Рівненський
районний суд Рівненської області

в особі
головуючої судді Кушнір
Н.В.

при
секретарі Данчук
Л.А.

з участю
прокурора Янчевської
А.О.

потерпілої ОСОБА_1

захисника
адвоката ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівному кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
уродженця АДРЕСА_1в с. Карпилівка Рівненського району Рівненської
області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, непрацюючого,
розлученого, на утриманні одна
неповнолітня дитина, раніше судимого

30
березня 2006 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.1 ст. 164 КК України до шести місяців виправних
робіт з відрахуванням в доход держави десяти відсотків заробітку,

16
лютого 2007 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 389 КК україни, із застосуванням ч.1 ст. 71,
ст. 72 КК України до одного місяця та 5 днів арешту, звільнився 21 березня 2007 року по відбуттю
строку покарання,

за ч.2 ст.
164 КК України

встановив:

ОСОБА_3, який згідно рішення Ківерцівського районного
суду Волинської області від 08 лютого 1999 року, повинен сплачувати аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. та донькиОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3. в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01 лютого 1999 року і до
повноліття дітей, будучи здоровим та
працездатним, будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, злісно ухиляється від сплати встановлених
рішенням суду коштів на утримання дитини. Станом на 01 квітня 2007 року за ним
рахується заборгованість в сумі 8 311, 57 грн.

Підсудний
в судовому засіданні свою вину у скоєному визнав повністю і підтвердив встановлені
судом обставини. По суті справи показав,
що він повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання їх
малолітнього сина ОСОБА_5т а дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів
заробітку щомісячно. У 2001 році своєю дружиною ОСОБА_1 він розлучився і після
того став співмешкати з ОСОБА_6 в с. Карпилівка Рівненського району Рівненської
області разом з її трьома дітьми, двоє з
яких дорослі і мають роботу. ОСОБА_6 працює на ЗАТ "'Рівненський ливарниїй
завод". Він же з того часу працював на різних підприємствах, але ніде довго не затримувався. Останнє його
місце роботи було у ТзОВ Городоцький завод
"Будматеріали",
де з 06
грудня по 29
вересня 2006 року
він працював

завантажувачем-вивантажувачем сушарок. Адміністрації підприємства про
те, що в нього є обов'язок зі сплати
аліментів, він не повідомив. Про свою
роботу в ТзОВ Городоцький завод "Будматеріали" державного виконавця
він також не повідомив.

В своєму
користуванні його співмешканка має близько 0, 5 га землі. В господарстві є дві
пари коней, з допомогою яких вони на
земельній ділянці вирощують сільськогосподарську продукцію, свині,
птиця. Крім того, в КСТІ
"Нива" вона має земельного пая, за оренду якого щорічно отримує зерно.
Особисто ж в нього ніякого майна, в тому
числі земельної ділянки, немає. В період
часу, коли він офіційно ніде не
працював, то, крім роботи в своєму господарстві, ходив на заробітки до людей.

На
сплату коштів на утримання своїх дітей від першої дружини грошей в нього ніколи
не вистачало, тому аліментів він не
сплачував. Іншої допомоги на утримання дітей він також не надавав у зв'язку з
відсутністю такої можливості.

У
зв'язку з несплатою аліментів 30 березня 2006 року Рівненським районним судом
Рівненської області він був засуджений за ч.1
ст. 164 КК України до шести
місяців виправних робіт з відрахуванням в доход держави десяти відсотків
заробітку.

Покарання
у вигляді виправних робіт він відбував за місцем своєї роботи в ТзОВ
Городоцький завод "Будматеріали". Навіть після засудження за несплату
аліментів про своє місце роботи державного виконавця він не повідомив.
Керівництву підприємства про свій обов'язок зі сплати аліментів він також не
повідомив. Будучи здоровим та працездатним,
29 вересня 2006 року він звільнився з роботи за власним бажанням, після звільнення він не працевлаштувався.
Коли викликали у виконавчу службу Рівненського району, то попереджали про кримінальну
відповідальність в разі непогашення заборгованості та виплати аліментів, незвачаючи на це, допомоги та коштів на утримання дітей він не
надавав. Станом на 01 квітня 2007 року за ним рахується заборгованість в сумі 8
311, 57 грн.

Оцінюючи
зібрані по справі докази в їх сукупності,
суд вважає, що вина підсудного у
скоєному повністю доведена.

У
зв'язку з тим, що учасники судового
розгляду не оспорюють фактичні обставини справи, суд вважає за можливе визнати дослідження
доказів щодо цих обставин недоцільним.
При цьому дані факти вважаються дослідженими та встановленими в судовому
засіданні, оскільки сторони
вважають, що фактичні обставини справи
доведені наявними у справі доказами, які
не потребують дослідження у ході судового розгляду справи. При цьому суд
переконався у тому, що підсудний
правильно розуміє зміст всіх обставин справи,
які б підлягали б доказуванню і ним не заперечуються та сумнівів у
добровільності та істинності його позиції немає. Підсудному роз'яснено, що він при відмові від дослідження доказів
щодо фактичних обставин справи буде позбавлений можливості оспорювати їх в
апеляційному порядку. Усвідомивши це,
підсудний настояв на істинності своєї позиції у визнанні вини і
викладених обставинах справи.

Крім
визнання підсудним своєї вини, його вина
у скоєному підтверджується зібраними по справі доказами, дослідженими судом, зокрема поясненнями потерпілої ОСОБА_1 /
а.с. 29 /, свідоцтвом про розірвання шлюбу / а.с. 12 /,
поданням державного виконавця ДВС у Рівненському районі / а.с. 4-5 /,
рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.02.1999
року / а.с. 6-7 /, свідоцтвами про народження дітей / а.с. 9 /,
довідкою Рівненського районного центру зайнятості від 26.04.2007 року /
а.с. 52 /, показами свідка ОСОБА_6 / а.с. 40 /.

Таким
чином, судом встановлено, що ОСОБА_3,
будучи особою, раніше судимою за
злочин, передбачений цією статтею, злісно ухиляється від сплати встановлених
рішенням суду коштів на утримання дітей / аліментів /, тому його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.
164 КК України.

При
обранні виду та міри покарання суд враховує,
що злочин, в якому
обвинувачується підсудний, згідно ст.
12 КК України є злочином невеликої тяжкості, він

негативно характеризується
за місцем проживання, раніше
судимий, є здоровим та
працездатним, але не працевлаштованим.

Обставин, що обтяжують та пом»якшують покарання
підсудного, суд не вбачає.

Таку
сукупність обставин суд вважає підставою для застосування відносно
підсудного ст. 75 КК України з
покладенням на нього певних обов«язків,
оскільки, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного, суд вважає,
що його виправлення можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за його
поведінкою з боку органів кримінально-виконавчої системи.

При
визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь
тяжкості вчиненого злочину, виду і
строку призначеного основного покарання,
обставин, що характеризують особу
підсудного, середовище, в якому він перебуває.

На підставі
наведеного та керуючись ст. 323, 324,
335 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_3визнати
винним у скоєнні злочину, передбаченому
ч.2 ст. 164 КК України і призначити
покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки.

На
підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання,
якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов«язки.

Зобов'язати
ОСОБА_3повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи, періодично заявлятися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний
захід підсудному до вступу вироку в законну силу залишити попередній-підписка
про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський
районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.