Справа №576/1769/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - Моргун
Номер провадження 11-кп/788/11/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2014 року про відмову в задоволені заяви ОСОБА_6 про роз`яснення вироку Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2014 року та на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2014 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець та мешканець

АДРЕСА_1 ,

раніше судимий:

-вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15.03.2010 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10.12.2010 року за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.03.2014 року умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 2 місяці 14 днів, -

засуджений:

- за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;

-за ст. 186 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні наступних злочинів.

10.06.2014 року в період часу з 8 по 18 годину ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за ст. 185 КК України, повторно, незаконно проник до домоволодіння, по АДРЕСА_2 та викрав з двору та будинку належне ОСОБА_7 майно загальною вартістю 764,62 грн..

13.06.2014 року близько 16:00 год. ОСОБА_6 , діючи повторно знову незаконно проник до будинку по АДРЕСА_2 і перебуваючи там накинув сорочку на голову ОСОБА_8 1940 року народження та застосовуючи фізичне насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повалив його на підлогу і відкрито заволодів належними останньому грошима в сумі 2 200 грн. та мобільним телефоном «Нокіа 1280» вартістю 320,40 грн., а всього ОСОБА_6 внаслідок грабежу заволодів майном ОСОБА_8 на загальну суму 2540,40 грн.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що не доведено, що він, вчиняючи грабіж проник до будинку, зламавши замок та застосував фізичне насилля. Також вказує на те, що не вчиняв крадіжки, тому просить пом`якшити призначене покарання.

Також ОСОБА_6 посилається на те, що суд безпідставно не роз`яснив мотиви винесеного щодо нього вироку, а тому просить скасувати ухвалу суду про відмову в роз`ясненні вироку.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи і зміст апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_5 про законність та обґрунтованість вироку та ухвали суду, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 крадіжки та грабежу судом були встановлені на підставі доказів, досліджених в судовому засіданні та вірно кваліфіковані за ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3 КК України.

Висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч. ч. 3, 186 ч. 3 КК України ґрунтуються на доказах, зібраних у кримінальному провадженні, які були належно досліджені та оцінені судом в їх сукупності і детально викладені у вироку, З вказаними висновками погоджується і колегія суддів.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в скоєнні крадіжки 10.06.2013 року визнав повністю та частково визнав свою вину у вчиненні грабежу 13.06.2014 року, та пояснив, що в цей день він прийшов до будинку АДРЕСА_2 , щоб забрати свої речі та проник в будинок через вікно, а коли побачив потерпілого ОСОБА_8 , то накинув йому на голову сорочку, потім потерпілий впав і він помітив в кишені потерпілого гроші в сумі 2 200 грн., які забрав. Також забрав і мобільний телефон на столі.

Проте, таку позицію обвинуваченого суд першої інстанції обґрунтовано розцінив як обраний обвинуваченим спосіб захисту, з метою пом`якшити свою відповідальність по епізоду 13.06.2014 року, оскільки його вина підтверджена зібраними у справі доказами, які в своїй сукупності є узгодженими та послідовними.

Так, потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 13.06.14 року був вдома, будинок був закритий на навісний замок іззовні. Коли він почув звук біля вхідних дверей, то подумав, що прийшла невістка, потім почув стук біля вікна, повернувся в кімнату і раптово йому на голову хтось накинув сорочку та повалив на підлогу. Через сорочку він побачив ОСОБА_6 , який нишпорив у нього по кишенях та витяг з кишені 2200 грн., яка була застебнута на блискавку. Після цього ОСОБА_6 забрав зі столу мобільний телефон та відразу покинув будинок. Свої речі ОСОБА_6 не просив та не намагався забирати, опору йому також не чинив через вік та стан здоров`я.

Саме ці покази свідка суд обґрунтовано взяв до уваги, оскільки вони є незмінними, послідовними та логічними.

Що стосується з`ясування обставин крадіжки майна ОСОБА_7 , то відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України суд обмежився дослідженням показів лише обвинуваченого ОСОБА_6 , який визнав себе винним у вчиненні цього злочину та підтвердив факт крадіжки бензопили і розпашника і вказав на те, що ці речі він продав. Оскільки учасники судового провадження не оспорювали ці обставини справи і правильно розуміли їх зміст, а також впевнившись у добровільності позиції ОСОБА_6 суд, роз`яснивши вимоги ст. 349 ч. 3 КПК України, у тому числі й щодо обмеження права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не вчиняв крадіжки 10.06.2014 року не можуть бути прийняті до уваги.

Слушними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він не проникав до будинку ОСОБА_8 зламавши навісний замок, проте вони були враховані і судом першої інстанції, оскільки згідно вироку суду, ОСОБА_6 проник до будинку виставивши вікно.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 , на застосовував насильства до потерпілого ОСОБА_8 також не можна прийняти до уваги, оскільки він сам в судовому засіданні пояснював, що накинув потерпілому на голову сорочку після чого той впав. Ці обставини підтвердив і потерпілий ОСОБА_8 ..

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, дані про особу винного, а також вчинення злочину щодо особи похилого віку по епізоду відкритого викрадення чужого майна у якості обставини, що обтяжує призначене покарання та визнання вини і щире каяття у якості обставин, що пом`якшують призначене покарання, тобто суд врахував всі ті обставини на які ОСОБА_6 посилається в апеляційній скарзі та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкціями ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3 КК України і колегія суддів вважає, що це покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що зважаючи на вказані обставини відсутні підстави для пом`якшення ОСОБА_6 покарання, як про це ставиться питання в його апеляційній скарзі.

Що стосується скарги ОСОБА_6 на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2014 року про відмову в задоволені заяви ОСОБА_6 про роз`яснення вироку, то колегія суддів також не може погодитися з її доводами. Так, з зі змісту заяви та скарги ОСОБА_6 вбачається, що останній звернувся до суду за роз`ясненням мотивів прийнятого рішення щодо призначеного покарання.

Як убачається з вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання і призначив йому покарання у виді позбавлення волі. Отже суд відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у вироку зазначив мотиви прийнятого рішення, тому вирок є чітким, ясним і зрозумілим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок і ухвала Глухівського міськрайонного суду відповідають вимогам закону, тому підстав для скасування, або зміни цих судових рішень немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2014 року щодо ОСОБА_6 та ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2014 року про відмову в задоволені заяви ОСОБА_6 про роз`яснення цього вироку залишити без зміни, а його апеляційні скарги без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3