У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Кузьменко О.Т.,

за участю прокурора потерпілих представника потерпілих

Брянцева В.Л., ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

засудженого захисника

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 4 жовтня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5
на вирок апеляційного суду Запорізької області від 26 червня 2007 року.

Цим
вироком засуджено:

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Балабино Запорізької області, працюючого
рибалкою в ПП “Анапас”, судимості не має,

за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі, ч. 2
ст. 15, п.п.1,7 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі, ч. 3 ст. 289 КК України на 8 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_4 за сукупністю злочинів остаточно призначено
довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю;

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Балабино Запорізької області, працюючого
бетонником у ТОВ “Зазінвест Автобудтрест”, відповідно до ст. 89 КК України
судимості не має,

за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної
й моральної шкоди: на користь ОСОБА_1 відповідно 5 042 грн. 42 коп. і 150 000
грн.; на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_7 моральну шкоду відповідно 100 000 грн. і 50
000 грн.

ОСОБА_4 і ОСОБА_6 засуджено за вчинення умисних злочинів при таких
обставинах.

ІНФОРМАЦІЯ_3,
приблизно о 4 годині. 50 хвилин, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, на вул. Кірова в смт. Малокатеринівка Запорізького
району Запорізької області зупинили автомобіль
«ЗАЗ- Деу" державний НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_8 і попросили відвезти їх
АДРЕСА_1, де проживав ОСОБА_4

Приїхавши за вказаною адресою, ОСОБА_4 зайшов до себе в будинок, де з метою
заволодіння зазначеним автомобілем і вчинення умисного вбивства двох осіб, узяв
двоствольну мисливську рушницю «ІЖ-27-М» дванадцятого калібру, яка належала
йому, зарядив її мисливськими набоями, спорядженими дробом, узяв патронташ із
набоями та повернувся до автомобіля, у якому перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Приблизно о 5 годині 5 хвилин ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 із
метою заволодіння автомобілем направив рушницю на ОСОБА_8, і, погрожуючи її
застосуванням, разом із ОСОБА_6 примусили потерпілого залишити автомобіль,
після чого заволоділи ним. У подальшому на вказаному автомобілі під керуванням
ОСОБА_4 вони направились у смт. Малокатеринівка Запорізького
району. В салоні автомобілю також знаходився і ОСОБА_8

Приблизно о 5 годині 30 хвилин ОСОБА_4, проїжджаючи біля будинку №113-а по
вул. Кірова в смт. Малокатеринівка, побачив ОСОБА_9 і
ОСОБА_7, які йшли по дорозі. Указаних осіб він
із хуліганських мотивів вирішив убити.

Реалізовуючи цей намір, ОСОБА_4 зупинив керований ним автомобіль на
відстані близько 40 метрів до вказаних осіб, узяв у ОСОБА_6 мисливську рушницю,
відкрив із своєї сторони двері автомобіля, прицілився в ОСОБА_9 і зробив
постріл, у результаті чого той отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких у цей
же день у лікарні помер.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вбивство двох осіб із
хуліганських мотивів, ОСОБА_4 прицілився в ОСОБА_7 і зробив другий постріл,
заподіявши йому вогнепальні дробові поранення, однак не зміг довести свій намір на вбивство двох осіб до кінця з причин,
що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_7 завдяки своєчасному наданню
медичної допомоги залишився живим.

У
касаційних скаргах захисник ОСОБА_5 і засуджений ОСОБА_4 зазначають, що
висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи,
оскільки докази, які є у матеріалах справи, не підтверджують наявність у ОСОБА_4 умислу на вбивство двох осіб із хуліганських мотивів, а навпаки, вказують
на те, що він, учиняючи лише два неприцільні постріли зі значної відстані, не
мав наміру їх убивати, а тому повинен відповідати за заподіяння потерпілим
тяжких тілесних ушкоджень. Тому просять вирок змінити й перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з п. 7 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121
КК України та з ч. 2 ст. 15, п.п.1,7 ч. 2 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК України.
Також захисник і засуджений у скаргах зазначають про суворість призначеного ОСОБА_4 покарання й просять його пом'якшити, а захисник у скарзі ще вказує й про
те, що розмір стягнутої із засудженого ОСОБА_4
моральної шкоди є занадто великим і просить його зменшити.

Щодо
ОСОБА_6 вирок не оскаржено і не внесено касаційного
подання.

Заслухавши
доповідача суддю Верховного Суду України Кузьменко О.Т., пояснення засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5, які підтримали касаційні
скарги, потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3, які заперечували проти
задоволення касаційних скарг, прокурора Брянцева В.Л., який вважав,
що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_4
зміні з пом'якшенням призначеного йому
покарання за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та сукупністю злочинів до 15 років позбавлення волі, а також скасуванню
в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,
перевіривши матеріали справи, доводи скарг та заперечення на них потерпілого
ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Висновок суду
про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих злочинів відповідає фактичним обставинам справи і
підтверджується наявними доказами, які судом всебічно й повно досліджені та
правильно оцінені.

Зокрема, ОСОБА_4
визнав, що внаслідок зроблених ним двох пострілів із мисливської рушниці, яку
він узяв удома, були поранені ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Заподіяння
ОСОБА_4 вогнепальних поранень вказаним потерпілим та їх наслідки
підтверджуються також показаннями очевидців події, а саме засудженого ОСОБА_6
та потерпілих ОСОБА_8 й ОСОБА_7, висновками судово-медичних, судово-балістичної
експертиз, даними протоколу огляду місця події.

Як убачається з
показань засуджених, вночі ІНФОРМАЦІЯ_3 вони після вживання алкогольних напоїв
на автомобілі “Таврія” під керуванням ОСОБА_4 поїхали до сусіднього села. По
дорозі їх зупинили працівники міліції, але вони змогли уникнути переслідування,
після чого залишили автомобіль, а коли повернулись через деякий час, виявили,
що працівники міліції зачинили його і забрали ключі. Зустрівши раніше
незнайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_7, попросили їх допомогти відчинити автомобіль, але
ті відмовились, у зв'язку з чим між ними виник конфлікт, у процесі якого
ОСОБА_4 намагався одного з хлопців
ударити, а потім ОСОБА_4 та ОСОБА_6 втекли.

Через деякий
час, зупинивши таксі “ЗАЗ- Деу” під керуванням ОСОБА_8, поїхали додому до ОСОБА_4, де
останній узяв мисливську рушницю “ІЖ-27-М”, патронташ із набоями та, погрожуючи
рушницею, змусив водія пересісти зі свого місця назад, а сам сів за кермо
автомобіля “ЗАЗ- Деу”. Проїжджаючи по вул. Кірова, вони
побачили чоловіків, із якими недавно відбувся конфлікт. Обігнавши їх на
відстань близько 40-50 метрів, ОСОБА_4 зупинив автомобіль, відчинив дверці і,
не виходячи із салону, зробив два постріли в бік, де знаходились потерпілі.
Після цього вони поїхали з місця події, ще деякий час, спочатку ОСОБА_4, а
потім і ОСОБА_10, керували автомобілем, їздили в різні місця.

Доводи
касаційних скарг засудженого і захисника про відсутність у ОСОБА_4 умислу на
вбивство потерпілих є необгрунтованими.

Так, ОСОБА_10 та
ОСОБА_4 під час досудового слідства вказували, що останній постріли в
потерпілих робив цілеспрямовано й прицільно. Аналогічні показання давав і
потерпілий ОСОБА_8 як під час досудового слідства, так і в суді.

При проведенні
відтворення обстановки й обставин події кожний з них указував положення, із
якого ОСОБА_4 вчинив постріли. Як убачається з фототаблиць до протоколів
указаної слідчої дії, дуло рушниці було спрямоване в бік потерпілих, а не в
іншому напрямку.

Відповідно з
висновками судово-медичних експертиз смерть ОСОБА_9 настала від множинних
вогнепальних дробових проникаючих
поранень правої передньої
поверхні грудної клітки й живота, що супроводжувалось ушкодженнями
правої легені, дванадцятипалої кишки, печінки
та ускладнилось масивними крововиливами в праву плевральну черевну порожнину,
із розвитком крововтрати й шоку; у ОСОБА_7 виявлені
вогнепальні дробові поранення в області правого надпліччя, м'яких тканин
голови, а також правої половини шиї з ушкодженням внутрішньої сонної артерії,
що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Враховуючи характер спричинених потерпілим ОСОБА_9 та
ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, направленість пострілів,
відстань, із якої вони були зроблені, навики ОСОБА_4, який більше десяти років
являється мисливцем, щодо користування
вогнепальною зброєю, його поведінку після пострілів, коли він не вжив заходів
для надання допомоги потерпілим, суд обґрунтовано визнав наявність у нього
прямого умислу на вбивство двох осіб, який він не довів до кінця з незалежних
від нього причин, так як ОСОБА_7 було своєчасно надано медичну допомогу.

Та
обставина, що ОСОБА_9 медична допомога надавалась через певний час після події,
не може вплинути на кваліфікацію дій засудженого, як про це вказує захисник у
касаційній скарзі, оскільки відповідно з висновком судово-медичної експертизи
крововтрата, що стала безпосередньою причиною смерті потерпілого, розвилась
внаслідок заподіяних йому ОСОБА_4 множинних дробових проникаючих поранень.

Правильно
встановлено судом і хуліганський мотив дій ОСОБА_4, оскільки вбивство ОСОБА_9
та замах на вбивство ОСОБА_7 засуджений учинив лише тому, що вони відмовились
допомогти йому відчинити автомобіль.

Винність ОСОБА_4
у незаконному заволодінні транспортним засобом за попередньою змовою з ОСОБА_6,
поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та
здоров'я потерпілого ОСОБА_8, також
доведена наведеними у вироку доказами і в касаційних скаргах не оспорюється.

Таким чином,
належно дослідивши та оцінивши докази по справі, суд правильно кваліфікував дії
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, п.п.1,7 ч. 2 ст. 115, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.
289 КК України.

Разом із тим
призначене ОСОБА_4 покарання за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді
довічного позбавлення волі та за ч. 2 ст. 15, п.п.1,7 ч. 2 ст. 115 КК України у
вигляді максимального строку позбавлення волі є занадто суворим.

Відповідно до ч.
1 ст. 64 КК України та роз'яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003р. “ Про судову практику в справах
про злочини проти життя та здоров'я особи”,
довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально
передбачених цим Кодексом, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати
позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинне
мотивуватись у вироку з обов'язковим наведенням обставин, які, на думку суду,
перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Як видно з
вироку, призначаючи ОСОБА_4 за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення
волі, суд послався на особливу суспільну небезпечність вчинених ним злочинів та
виключну небезпечність його особи. Однак при цьому конкретних обставин, які
свідчать про виключну небезпечність особи засудженого і неможливість його
перевиховання без довічної ізоляції від суспільства, суд у вироку не навів.

Одночасно суд зазначив у вироку, що ОСОБА_4 раніше не
судимий, характеризувався позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей,
престарілу мати, є учасником бойових дій. Дані обставини підтверджуються
і матеріалами справи.

Крім того, із
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 за мужність та відвагу під час
виконання інтернаціонального обов'язку неодноразово нагороджувався військовим
командуванням, має грамоту Президії Верховної Ради СРСР, весною 2003р. врятував
двох осіб, які тонули у водосховищі, має
тривалий трудовий стаж.

ОСОБА_4
розкаявся у скоєному, потерпілій ОСОБА_1 частково відшкодована завдана
матеріальна шкода.

Наведене в
сукупності свідчить про те, що ОСОБА_4 не є виключно небезпечною особою для
суспільства і дає підстави для незастосування
до нього довічного позбавлення волі та пом'якшення призначеного йому покарання
як за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, так і за ч. 2 ст. 15, п.п.1,7 ч. 2 ст. 115
КК України.

Що ж стосується
призначеного засудженому за ч. 3 ст. 289 КК України покарання, воно відповідає
ступені тяжкості вчиненого злочину та його особі. Підстав для застосування ст.
69 КК України й звільнення ОСОБА_4 від додаткового покарання - конфіскації
майна, як про це просить засуджений у касаційній скарзі, не вбачається.

Цивільні позови
потерпілих вирішені відповідно з вимогами закону. ОСОБА_4 у судовому засіданні
не заперечував проти заявлених потерпілими цивільних позовів та визначених ними
розмірів завданої їм моральної шкоди. Суд, належно вмотивувавши своє рішення,
обґрунтовано задовольнив цивільні позови потерпілих у повному обсязі, в тому
числі і рідного брата загиблого ОСОБА_9
- ОСОБА_2

Враховуючи
наведене та, керуючись статтями 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

касаційні скарги
засудженого ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок апеляційного суду Запорізької області від 26 червня 2007 року щодо
ОСОБА_4 змінити. Пом'якшити призначене йому покарання: за ч. 2 ст. 15,
п.п.1,7 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі, за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України до 15
років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п.1,7 ч. 2 ст. 115, п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України,
остаточно призначити ОСОБА_4 покарання 15 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

В решті вирок щодо ОСОБА_4 залишити без змін.

ї:

ГОШОВСЬКА Т.В. КОНОВАЛОВ В.М. КУЗЬМЕНКО О.Т.