У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Федченка
О.С.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Пекного С.Д.,

за участю
прокурора захисника

Кривов'яза Я.І., ОСОБА_1

розглянула у судовому засіданні в
м. Києві 16 жовтня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_2 на вирок колегії суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2007 року щодо нього.

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Києва, раніше судимого:

03.12.2003 року за ст. 185 ч. 3
КК України на 3 роки позбавлення волі;

27.02.2004 року за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України на 4
роки позбавлення волі, звільненого 27 червня 2006 року умовно - достроково на 1
рік 2 місяці 19 днів,

засуджено за:

- ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- ч.2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;

- ч.1 ст. 129 КК України на 2 роки обмеження волі;

- ч. 2 ст. 15 і ч. 2 п. 8 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ст. 71 КК
України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за
вироком Печерського районного суду
м. Києва від 27.02.2004 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_2
остаточне покарання у виді позбавлення
волі строком на 11 років.

Постановлено стягнути з засудженого на користь
потерпілих: ОСОБА_3 - 2275 грн. 10 коп. на відшкодування матеріальної шкоди;
ОСОБА_4. - 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Як визнав суд, ОСОБА_2., будучи наркозалежним, з метою незаконного отримання коштів для придбання наркотичних засобів, 12 серпня 2006
року близько 14-ї години через вікно
проник до квартири АДРЕСА_1 звідки таємно викрав майно та гроші потерпілого ОСОБА_3 на загальну суму 2775 грн.

З тією ж метою 3 вересня 2006
року близько 18-ї години ОСОБА_2., знаходячись біля буд. АДРЕСА_2,
вирвав з рук ОСОБА_5. сумку, в якій
знаходились гаманець з грошима, мобільний телефон
«Нокіа», косметичний набір, окуляри та інші речі. У такий спосіб засуджений відкрито заволодів
майном потерпілої на суму 1420 грн. 05 коп. Утікаючи від неї, ОСОБА_2. частину речей викинув, а гаманець з
грошима та телефон «Нокіа» залишив собі.

На прохання потерпілої ОСОБА_5. затримати злочинця відгукнулися
громадяни ОСОБА_6. та ОСОБА_4. Вони, виконуючи свій громадський
обов'язок, наздогнали ОСОБА_2 біля будинку НОМЕР_1 і, утримуючи його під руки, повели на місце вчинення ним
злочину, щоб передати працівникам міліції, яких викликали на місце події.

З метою уникнути відповідальності за скоєний злочин і втекти ОСОБА_2., рухаючись під супроводом ОСОБА_6. і ОСОБА_4., вихопив з кишені ніж і став
погрожувати останнім вбивством, якщо вони не відпустять його.

Сприймаючи цю погрозу реально, ОСОБА_6. відпустив ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_4. продовжував утримувати засудженого
останній, реалізуючи свої погрози, умисно, з метою
вбивства ОСОБА_4. наніс йому удар ножем в грудну
клітину й руку.

Своїми умисними діями, спрямованими на
вбивство, ОСОБА_2.
спричинив ОСОБА_4. колото-різане поранення грудної
клітини справа в проекції 6-го ребра, яке проникає в порожнину перикарда, з
пораненням стінки правого шлуночка серця, тобто
заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження, яке небезпечне для життя.

Однак смерть ОСОБА_4. не настала з
незалежних від волі засудженого причин, оскільки потерпілому своєчасно була
надана необхідна медична допомога.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2., не оспорюючи обґрунтованості його засудження за
ч.3 ст.185 і ч.2 ст. 186 КК України, просить вирок в частині його засудження за ч.1 ст.129 КК
України скасувати за відсутністю події злочину та перекваліфікувати його дії з ч.2
ст. 15 і п.8 ч.2 ст.115 на ч. 1 ст. 121 КК України, стверджуючи, що він не
погрожував убивством ОСОБА_6. і не
мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_4., й призначити
покарання у виді семи років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, захисника ОСОБА_1, який підтримав касаційну скаргу засудженого, думку
прокурора Кривов'яза Я.І. про залишення
вироку апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку,
підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні й детально викладених у вироку, і є
обґрунтованим.

Так, мотивуючи висновки про те, що
ОСОБА_2. вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, суд обґрунтовано послався
на показання потерпілого ОСОБА_3, які узгоджуються і з показаннями самого
засудженого й підтверджуються даними, які містяться в протоколі огляду місця
події.

Зібраними у справі доказами
доведено і вину ОСОБА_2 у відкритому викраденні майна ОСОБА_5.

Зокрема, як убачається з показань
потерпілої ОСОБА_5., коли вона 3 вересня 2006 року, близько 18-ї год.,
разом з ОСОБА_7. проходили повз будинок АДРЕСА_2, ОСОБА_2. вирвав з її руки сумку, в якій
знаходились мобільний телефон «Нокіа»,
гаманець з грошима в сумі 60 грн. та 101 долар США, косметичний набір,
окуляри та інші речі, які не являють собою цінності, і втік. Вона стала кликати
на допомогу і разом з ОСОБА_7. побігла за ОСОБА_2. У цей час до них на велосипеді під'їхав
ОСОБА_6., якому вона повідомила, що сталось. ОСОБА_6. поїхав у напрямку, куди побіг ОСОБА_2. Потім до ОСОБА_6. приєдналися охоронці лікарні, як потім з'ясувалося це були брати ІНФОРМАЦІЯ_2. Через декілька хвилин ОСОБА_2 було затримано.

Аналогічні за змістом показання
дали потерпілі ОСОБА_6. і ОСОБА_4. та свідок ОСОБА_7

Показання засудженого про те, що ці злочини
він вчинив з метою здобути кошти на придбання наркотичних засобів, узгоджуються
з даними, що містять у висновку судово-психіатричної експертизи, згідно з яким ОСОБА_2. у період, до якого відносяться
інкриміновані йому діяння, виявляв клінічні ознаки опійної наркоманії з
синдромом залежності (т. 2, а.с. 26-28).

Висновок суду про доведеність винуватості
ОСОБА_2 і у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 15 і п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України також відповідає фактичним обставинам справи,
підтверджується дослідженими судом доказами.

Так,
потерпілий ОСОБА_6. послідовно стверджував, що він на прохання ОСОБА_5.,
наздогнавши ОСОБА_2 біля підземного переходу,
затримав його. Останній визнав, що саме він вкрав сумку. При цьому робив
спроби вирватись. Невдовзі підбіг ОСОБА_4., з яким вони взяли ОСОБА_2 під руки та повели назустріч потерпілій.
Несподівано засуджений вихопив ніж і, тримаючи його в правій руці, замахнувся
ОСОБА_6. в обличчя, погрожуючи вбити, якщо він не відійде. Потерпілий сприйняв
цю погрозу реальною, а тому, побоюючись
за своє життя і здоров'я, відпустив руку затриманого та відступив від нього.
Оскільки ОСОБА_4. продовжував тримати ОСОБА_2, той умисно завдав ОСОБА_4. удар
ножем в грудну клітину і продовжував розмахувати ним на рівні грудей. Побачивши
це, ОСОБА_6. шоломом вибив з рук ОСОБА_2 ніж, збив останнього з ніг та разом
з ОСОБА_4. і ОСОБА_8. подолали його опір. Невдовзі приїхали працівники
міліції, які затримали ОСОБА_2 та вилучили ніж. Потерпіла впевнено вказала, що
саме ОСОБА_2. пограбував її.

Ці показання ОСОБА_6. узгоджуються і з
показаннями потерпілого ОСОБА_4. про те, що коли вони з ОСОБА_6 вели під руки
ОСОБА_2, щоб передати працівникам міліції, той виривався, просив відпустити,
обіцяючи заплатити гроші. Потім ОСОБА_2. несподівано відштовхнув ОСОБА_6. та з
силою вдарив його, ОСОБА_4. , в груди,
і намагався втекти. Він схопив ОСОБА_2 за плече, але той розвернувся, і вдарив
його ножем в руку. Далі
ОСОБА_2., викрикуючи «не підходь, поріжу» став розмахувати ножем.
Відчувши біль в грудях, ОСОБА_4. зрозумів, що ОСОБА_2. поранив його ножем.

Із протоколу огляду місця події
убачається, що цей ніж було виявлено та вилучено на місці вчинення злочину. (т.
2 а.с. 39).

Згідно даних, що містяться у висновку
судово-медичної експертизи, у ОСОБА_4. виявлено колото-різану рану передньої
поверхні грудної клітини справа по навкологрудинній лінії в проекції 6-го ребра,
що проникає в порожнину перікарду, поранення стінки правого шлуночка серця,
явища гемоперикардіту, правобічного гемоторакса. Зазначене пошкодження
спричинено предметом, що має колюче-ріжучі властивості, можливо клинком ножа,
та відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечних для життя (т. 2
а.с. 43-45).

Суд ретельно перевірив доводи ОСОБА_2,
аналогічні тим, які викладені у касаційній скарзі, про те, що він нікому не
погрожував вбивством та не мав умислу
на вбивство ОСОБА_4. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів
безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими, що відповідають
фактичним обставинам справи.

Так, мотивуючи висновки про те, що ОСОБА_2.
погрожував вбивством потерпілим, суд обґрунтовано послався на показання
потерпілого ОСОБА_6. про те, що засуджений висловлював саме такі погрози, намагаючись уникнути свого затримання за
вчинений ним злочин щодо потерпілої ОСОБА_5.

Про достовірність цих показань
потерпілого свідчить і та обставина, що
ОСОБА_6., побоюючись
здійснення ОСОБА_2. погрози
вбивством, спочатку відпустив засудженого.

Суд дійшов правильного висновку, що
сам характер подальших дій ОСОБА_2 також свідчить про реальність його погрози
вбивством, оскільки установлено, що потерпілому ОСОБА_4., який не відреагував
на такі погрози та продовжував тримати засудженого, останній наніс
один удар ножем в область грудей, спричинивши поранення правого шлуночка
серця, а іншим ударом поранив руку.

ОСОБА_2.
не заперечує, що зазначені удари потерпілому
наніс саме він.

Оцінюючи
суб'єктивну сторону складу цього складу, суд, як видно з вироку, обґрунтовано
послався на те, що характер заподіяних ОСОБА_4. тілесних ушкоджень, серед яких
і колото-різане поранення серця, знаряддя злочину - ніж, яким засуджений наніс удар потерпілому зі значною силою в
життєво важливий орган, свідчить про те, що ОСОБА_2. усвідомлював суспільно
небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті ОСОБА_4. і бажав
цього результату, який не настав тільки завдяки
адекватним діям ОСОБА_6.,ОСОБА_8. й ОСОБА_4. та своєчасно наданій
останньому медичній допомозі.

Отже, суд зробив правильний
висновок про те, що ОСОБА_2. погрожував ОСОБА_6. вбивством та діяв з умислом на
вбивство ОСОБА_4. у зв'язку з виконанням ним громадського обов'язку, але не
довів цей злочин до кінця з причин, які
не залежали від його волі, і вірно кваліфікував ці його дії за ч.1 ст.129, ч.2
ст. 15 і п.8 ч.2 ст.115 КК України.

Тому посилання у касаційній скарзі
ОСОБА_2 на відсутність у справі доказів про
вчинення ним цих злочинів, у зв'язку з чим вирок в частині його
засудження за ч.1 ст.129 КК України належить скасувати та закрити провадження у
справі за цим обвинуваченням та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15 і ч.2 п.8 ст. 115 на ч.1 ст.121 КК України, є
безпідставними.

При призначенні покарання суд
відповідно до вимог ст. 65 КК України
враховував характер та ступінь тяжкості вчинених
засудженим злочинів, один з яких відноситься до особливо тяжких, ступінь
здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено
до кінця, дані про його особу, вчинення злочину під час умовно - дострокового звільнення від відбування
покарання за попереднім вироком, обставину, яка пом'якшує покарання - з'явлення із зізнанням, і
призначив ОСОБА_2 покарання, яке є необхідним і достатнім
для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати це покарання надмірно
суворим колегія суддів не вбачає.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою
для скасування чи зміни вироку суду, не
виявлено.

Цивільні позови вирішені у
відповідності до вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 394-396 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 6
липня 2007 року щодо ОСОБА_2 - без
зміни.

Судді:

Федченко О.С. Пекний С.Д. Глос Л.Ф.