Справа № 727/2596/15-к
Провадження № 1-кп/727/158/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого, судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю учасників судового кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого юридичної особи ТОВ «Фоззі Фуд», за довіреністю

ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 в м. Чернівці справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 06.01.2015 року з обвинувальним актом відносно обвинувачених:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Новодністровськ Сокирянського району Чернівецької області, мешканки АДРЕСА_1 , не заміжньої, студентки 4-го курсу ЧНУ ім. ОСОБА_7 , раніше не судимої,- в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 191 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Раків Ліс Камінь Каширського району, Волинської області, мешканки АДРЕСА_2 , не заміжньої, студентки 2-го курсу БДФУ, раніше не судимої,- скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , працюючи відповідно, згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 26.09.2014 року, укладеного між обвинуваченою та вищевказаним товариством, будучи матеріально-відповідальною особою, яка несе повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей протягом всього часу від їх отримання до передачі, продажу, відпуску, в процесі та після переробки в інші види цінностей, на посаді касира торговельного залу магазину №52 мережі «Сільпо» ТОВ «ФоззіФуд», розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану 71, вступивши у попередню змову між собою, достовірно знаючи про порядок здійснення розрахункових операцій по продажу товару через касу магазину, діючи умисно, протиправно, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, вчинили замах на привласнення товарних матеріальних цінностей магазину, зокрема, 05.01.2015 року, близько 18 години 35 хвилин, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо» ТОВ «ФоззіФуд» по вул. Героїв Майдану 71, м. Чернівці, вибравши продукти харчування, а саме:

- 5 подарунків новорічних вартістю по 44 грн. кожний;

- 1 упаковку круасанів «7days» вартістю 16,54 грн.;

- 1 біффідойогурт «Активія» вартістю 15,99 грн.;

- 1 пляшку шампанського «французький бульвар» вартістю 42,09 грн.;

- 2 батончики «Snickers» лісовий горіх, вартістю по 10,53 грн. кожний;

- 2 батончики «Snickers» шоколадні, вартістю по 14,24 грн. кожний;

- 3 пачки драже «M&M» по 130 грам., вартістю по 16,36 грн.;

- 1 сирок «Дольче Кокос» 36 грам, вартістю 4 грн.;

- 1 пляшку горілки «GreenDay» ємкістю 0,7 л., вартістю 59,38 грн., а всього на загальну суму 456 грн. 62 коп. та маючи на меті заволодіти вказаними продуктами, в касі №1, за якою в цей день працювала ОСОБА_5 та яка, для проведення нібито розрахунку за вказані продукти харчування, після скасування штрих-коду кожного товару з виведенням ціни та найменування, проводила відміну операції, однак товар в магазин не повертала, а віддавала його ОСОБА_6 ; після чого, ОСОБА_5 , роздрукувала чек на увесь асортимент товару, вартість якого склала 456 грн. 62 коп. та надала його ОСОБА_6 , днак, можливості розпорядитися привласненим майном, ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_5 не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки в цей час до каси підійшов працівник охорони задля перевірки законності придбання товарів і який виявив факт спроби їх привласнення, тобто вчинили замах на привласнення товарно матеріальних цінностей магазину на вищеозначену суму.

В підготовчому судовому засіданні, представником потерпілої юридичної особи ТОВ «Фоззі Фуд», за довіреністю ОСОБА_4 та відповідно обвинуваченими - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заявлено клопотання з наданням письмової угоди від 01.04. 2015р. про примирення між потерпілим і обвинуваченими та її затвердженням, згідно з якою, як обвинувачена ОСОБА_5 , так і обвинувачена ОСОБА_6 , визнають свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 191 КК України, розкаялися, а також сторони погодились на призначення покарання відповідно обвинуваченим, за ч. 2 ст., 15, ч. 3 ст.191 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, а саме неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень в дохід держави.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення вищенаведеного клопотання та затвердження угоди від 01.04. 2015 року про примирення укладеної між потерпілим та обвинуваченими.

Судом установлено, що на момент підписання 01.04. 2015р. угоди про примирення потерпіла сторона юридичної особи ТОВ «Фоззі Фуд», за довіреністю в особі ОСОБА_4 та відповідно обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 розуміли наслідки укладення такої угоди, згідно ст.473 КПК України, і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку (ст.394 ч.3 п.2) КПК України) та касаційному порядку (ст.424 ч.3 п.2) КПК України), про що їм було роз`яснено і судом в засіданні.

Як обвинувачена ОСОБА_5 , так і обвинувачена ОСОБА_6 відмовилися від здійснення прав, передбачених ст.474 ч.5 п.1) КПК України, а представник потерпілого, юридичної особи ТОВ «Фоззі Фуд», за довіреністю в особі ОСОБА_4 погодився з тим, що буде позбавлений права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення (окрім випадку невиконання ними у подальшому умов угоди) і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Обвинувачені, як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 розуміють що у разі невиконання ними угоди про примирення (ст.476 КПК України) потерпілий - юридична особа ТОВ «Фоззі Фуд» має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та вимагати судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, а також те, що умисне невиконання цієї угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачені, як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 , а також представник потерпілого, юридичної особи ТОВ «Фоззі Фуд», за довіреністю, в особі ОСОБА_4 підтвердили факт примирення; просять затвердити укладену 01.04. 2015р. між ними угоду про примирення і призначити відповідно - ОСОБА_5 покарання за ст. ч. 2 ст., 15, ч. 3 ст.191 КК України, з застосуванням ст.. 69 КК України у виді штрафу, а саме неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень в дохід держави; - ОСОБА_6 покарання за ст. ч. 2 ст., 15, ч. 3 ст.191 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, а саме неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень в дохід держави.

Судом крім наведеного, з`ясовано, що обвинувачені цілком розуміють своє право на судовий розгляд, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та з`ясовано у представника потерпілого ОСОБА_4 що останній діючи в інтересах юридичної особи - ТОВ «Фоззі Фуд» розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченими являється добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а сама угода відповідає вимогам КПК України; обвинувачені відповідно мають можливість виконати взяті на себе за цією угодою зобов`язання.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Статтею 477 КПК України передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбаченого статтею 191 привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, крім вчиненого організованою групою, або шкода від якого завдана державним інтересам.

Отже, судом з`ясовано, що як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 в ТОВ «Фоззі Фуд» на посадах касира працювали, як наймані працівники, що підтверджується відповідними наказами ( а.с. 22-23); останні не являлися уповноваженими особами (тобто посадовими особами) даного товариства, з ними відповідно було укладено лише договори про повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей протягом всього часу від їх отримання до передачі, продажу, відпуску, в процесі та після переробки в інші види цінностей, що стверджується дослідженими договорами (а.с. 24-25) ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що фактично останніми не заперечувалося в засіданні.

Таким чином, виходячи з аналізу наведеної норми закону, з врахуванням досліджених матеріалів, судом вірно кваліфікуються дії обвинувачених як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст., 15, ч. 3 ст.191 КК України, як закінчений замах на привласнення чужого миайна, яке перебувало в її віддані, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Суд вважає, що дане кримінальне правопорушення не підлягає іншій кваліфікації, в тому числі за більш тяжке, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення цієї угоди про примирення.

Умови угоди про примирення від 01.04. 2015 р. відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При призначенні покарання обвинуваченим, відповідно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , суд враховує що останні не оспорювали фактичних обставин справи, повністю визнали свою винуватість у пред`явленому їм обвинуваченні за ч. 2 ст., 15, ч. 3 ст.191 КК України, в скоєному розкаялися і судом встановлено, що, як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 правильно розуміють зміст обставин і кваліфікацію пред`явленого обвинувачення, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій.

У відповідності до вимог ст. 65 ч.3 КК України, суд враховує при призначенні покарання обвинуваченим ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винних, їх роль у вчиненні злочину та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Згідно ст. 12 ч.3 КК України, вчинене обвинуваченими кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст., 15, ч. 3 ст.191 КК України, відноситься до категорії злочинів, відповідно середньої тяжкості і тяжкого злочину.

Обставинами, що в силу вимог ст. 66 КК України помякшують покарання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , судом визнається щиросердечне розкаяння останніх у вчиненому кримінальному правопорушенні, їх сприяння в розкриті злочину, відшкодування завданих злочином потерпілій стороні збитків.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинувачених, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладених обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинувачених, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує, що остання раніше не судима, вину свою визнала повністю, по місцю роботи характеризується негативно, їх молодий вік, відсутність перебування її на обліку як в облпсихлікарні так і наркодиспансері, відсутність матеріальної шкоди. Аналогічно, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує, що обвинувачена раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, вину у пред`явленому їй обвинуваченні визнала, щиро розкаялася, займається суспільно корисною працею, за місцем роботи характеризується задовільно, на обліку як в обласній психіатричній лікарні так і наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, завдані злочином збитки повністю відшкодовано, внаслідок чого в потерпілої сторони по справі відсутні претензії матеріального і морального характеру.

На підставі ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, на думку суду, наведене вище, при системному аналізі свідчать про можливість застосування до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вимоги статті 69 КК України, з призначенням покарання останнім більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч. 3 ст. 191 КК України.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Призначення покарання відповідно обвинуваченим є такими, що відповідають принципу необхідності й достатності, є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема міра запобіжного заходу відносно як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 не обиралася.

На підставі викладеного та керуючись ст. 69 КК України; ст. ст. 314, 315, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395, 469, 472, 474, 475, 477 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про примирення від 01 квітня 2015 року, укладену в м. Чернівці між потерпілим ОСОБА_4 (який є представником потерпілої юридичної особи товариства з обмежено відповідальністю «Фоззі Фуд») та обвинуваченою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 191 КК України та призначити їй покарання за ч. 2 ст., 15, ч. 3 ст.191 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у вигляду штрафу в розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот) гривень в дохід держави.

ОСОБА_6 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 191 КК України та призначити їй покарання за ч. 2 ст., 15, ч. 3 ст.191 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у вигляду штрафу в розмірі 1700 (однієї тисячі сімсот) гривень в дохід держави.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України, зокрема: обвинуваченими з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без їх згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення їм наслідків укладення угоди; потерпілим з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою та сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1