Дата документу 26.05.2015

Справа № 334/2944/14-к
Провадження № 1-кп/334/8/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, громадянина України, має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

1) 27.02.2001 року Ленінським райсудом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 140, ст.46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою на 2 роки. 17.05.2002 вирок суду переглянуто і направлено в місця позбавлення волі на 3 роки. Звільнився 21.07.2005 року з Бердянської ВК №77 по ст.3 п. «б» Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року;

2) 24.03.2009 року Ленінським райсудом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 317, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 20.07.2012 року з Оріхівської ВК №88 по відбуванню строку покарання ;

3) 10.12.2012 року Орджонікідзевським райсудом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч.2 ст.185 КК України,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Запоріжжя, громадянина України, має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не засуджений.

про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

у с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , будучи особою раніше засудженою за скоєння злочинів проти власності, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення і перевиховання не став і у період іспитового строку знову вчинив новий злочин.

Так, у період часу з 23 години 00 хвилин 28.08. 2013 року до 08 години 20 хвилин 29.08.2013 року, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи за попередньою змовою між собою ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та з невстановлена досудовим слідством особа, при цьому ОСОБА_5 діяв повторно, знаходячись навпроти 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , незаконно заволоділи мопедом «Viper», модель ТХМ59ОТВ, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме відкотили його до сходів підвалу будинку АДРЕСА_4 , завдавши матеріальний збиток ОСОБА_7 на суму 6000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_5 свою вину про пред`явленому обвинуваченню не визнав і пояснив суду, що не вчиняв інкримінованого йому злочину.

Крім того, пояснив, що в ході досудового слідства свою вину визнавав повністю та давав покази, які викривають його злочинну діяльність, т.я. до нього були застосовані недозволені методи ведення слідства, а саме психологічний тиск з боку працівників міліції.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину по пред`явленому обвинуваченню визнав у повному обсязі, і пояснив суду, що дійсно разом з малознайомим йому чоловіком в ніч з 28 на 29 серпня 2013 року, викрали мопед «Viper», у дворі біля буднику по вул. Портовій у м. Запоріжжі. Крім того, пояснив, що ОСОБА_5 участі у крадіжці не приймав, а в ході досудового слідства він його оговорив, т.я. знаходився під впливом психологічного тиску з боку працівників міліції. У вчиненому розкаюється.

Вислухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора та адвоката, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в інкримінованому їм злочині в повному обсязі доведена, виходячи з такого.

Так, з показів потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що він тимчасово проживав по АДРЕСА_3 і мав у власності мопед «Viper», модель ТХМ59ОТВ, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який у нічний час зберігав біля під`їзду будник у на зелені зоні. При цьому мопед не був оснащений охоронною сигналізацією, а лише мав «центральний замок», який блокував колеса.

В ніч з 28 на 29 серпня 2013 року мопед було викрадено невідомими особами, заподіяна шкода становить 6000 грн. В ході судового розгляду справи ОСОБА_6 повернув йому 2000 грн. у рахунок відшкодування заподіяної шкоди.

Цивільний позов підтримує і просить його задовольнити.

З показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що вона знаходилася на балконі своєї квартири у будинку АДРЕСА_5 , і бачила, як ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , а також невідомий їй чоловік , приблизно о 22 год. 30 хв. у серпні 2013 року, точну дату вона не пам`ятає, викрали мопед темного кольору, який стояв біля під`їзду будинку, і належить молодому чоловікові, якого вона особисто не знає, але знає, що мопед належить саме йому. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , а також невідомий їй чоловік котили мопед понад будинком, поки не зникли за рогом будинку, через якийсь час вони повернулися у двір будинку, але без мопеда. При цьому вона добре розгледіла, що мопед котили саме ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , т.я. знає їх особисто. Вона намагалася повідомити про злочин, і дзвонила до міліції, але її виклик не прийняли.

В ході досудового слідства під час одночасного допиту ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , вони обоє підтверджували покази один одного, і пояснювали, що саме вони за попередньою змовою заволоділи мопедом ( т.1., ас. 240-241).

Покази свідка ОСОБА_8 та покази ОСОБА_5 і ОСОБА_6 під час досудового слідства,а також покази ОСОБА_6 у суді узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчинення злочину, і не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності.

Крім того, вина ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підтверджується протоколом огляду місця події ( т.1, а.с. 235-239).

Суд не приймає до уваги доводи адвоката обвинуваченого ОСОБА_5 щодо того, що покази свідка ОСОБА_8 мають розбіжності з фактичними обставинами справи, а саме щодо часу вчинення злочину; мопед за її словами котили, а не переносили; свідок пояснювала, що мопед був темного кольору з багажником, а в дійсності він був темо-бордового кольору і без багажника, і оцінює їх критично, як позицію захисту та намір ОСОБА_5 уникнути відповідальності за вчинене, оскільки ОСОБА_5 взагалі заперечує свою причасність до вчинення злочину, а не доведеність його вини належними і достовірними доказами.

Доводи ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про застосування щодо них недозволених методів ведення слідства були перевірені в ході судового розгляду і не знайшли свого підтвердження ( Т.1, а.с. 149-152, 211).

Не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду пояснення ОСОБА_6 про те, що він оговорив ОСОБА_5 .

Таку позицію обвинувачених суд оцінює як позицію захисту, і намір уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 по ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, повторно, а дії ОСОБА_6 - по ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб

Щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України, то суд вважає за необхідне дане обвинувачення виключити, т. я. згідно ухвали суду від 26.05.2014 року кримінальне провадження в цій частині закрито, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який законодавцем віднесено до категорії тяжких злочинів, а також суд враховує дані про його особу, який задовільно характеризується за місцем проживання, страждає на хронічне захворювання, але раніше був засуджений за вчинення інших умисних злочинів, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку, злочин вчинив у період іспитового строку, що на думку суду свідчить про кримінальну направленість його особи, не працює і не вживає заходів щодо погашення заподіяної шкоди ( т.1 а.с.250-257).

Враховуючи конкретні обставини справи, ставлення ОСОБА_5 до вчиненого злочину, дані по його особу, думку потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, суд вважає, що необхідним і достатнім для попередження скоєння ним нових злочинів, буде покарання пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком підлягає частковому приєднанню не відбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2012 року.

У відбутий строк покарання має бути зарахований час перебування ОСОБА_5 під вартою з 11.02.2014 року і до 09.07.2014 року.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який законодавцем віднесено до категорії тяжких злочинів, а також дані про його особу, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, розкаюється у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду потерпілому ( т.1, а.с.242-249, 228).

Враховуючи конкретні обставини справи, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого злочину, дані по його особу, думку потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, суд вважає, що необхідним і достатнім для попередження скоєння ним нових злочинів, буде покарання не пов`язане з позбавленням волі, призначене з іспитовим строком відповідно до ст. 75,76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 на суму 6000 грн. в ході судового розгляду знайшов своє повне підтвердження та доведення, а тому підлягає задоволенню, разом з тим має бути зменшеним на відшкодовану суму 2000 грн.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368,370,373,374 КПК України, суд, -

П Р И С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2012 року і остаточно призначити покарання у вигляді 5 ( п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Зарахувати у строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_5 під вартою з 11.02.2014 року і до 09.07.2014 року.

Строк відбування покарання обраховувати з моменту фактичного затримання.

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов`язання - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , солідарно, на корись ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 4000 грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів.

Суддя: ОСОБА_1