Ухвала

іменем україни

28 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Тельнікової
І.Г.,

суддів Лагнюка
М.М., Суржка А.В.,

при секретарі Лукашеві Р.М.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
ЄРДР за № 0001407, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Запоріжжя,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190
КК України,

за участю прокурора Голюги В.В.,

за касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1 на вирок Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 9 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі засуджений ставить
питання про зміну оскаржуваних судових
рішень, застосування ст. 69 та
пом'якшення призначеного покарання.
Зазначає, що він раніше не судимий, вину
визнав, щиро розкаявся, частково
відшкодував заподіяну шкоду, на його
утриманні знаходяться хворі дружина і
неповнолітній син та непрацездатна
мати, а потерпілий не наполягав на
суворому покаранні. Вказує, що він є
приватним підприємцем, а ця обставина
не врахована судом. Призначене
покарання у виді обмеження волі вважає
невиправдано суворим.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який заперечував проти
задоволення скарги, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вироком Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_1
засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України на 2
роки обмеження волі.

Стягнуто із засудженого на користь
ОСОБА_2 19000 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 19 січня 2014 року вирок суду
залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнаний
винним у тому, що він на початку січня
2013 року, знаходячись біля торгового
кіоску АДРЕСА_3, маючи умисел на
заволодіння чужим майном шахрайським
шляхом, під вигаданим приводом показу
ювелірних виробів товаришу, шляхом
обману ОСОБА_3 заволодів майном, що
належало ОСОБА_2 на загальну суму 19000
гривень.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні
зазначеного кримінального
правопорушення та кваліфікація його
дій за ч. 1 ст. 190 КК України засудженим у
касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги про
суворість призначеного покарання, то
вони є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 65 КК України покарання
призначається з урахуванням ступеня
тяжкості вчиненого злочину, особи
винного, обставин, що пом'якшують і
обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Ці вимоги кримінального закону судом
виконані.

Як убачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 вперше притягується до
кримінальної відповідальності, вину
визнав, щиро розкаявся. Заподіяну шкоду
добровільно не відшкодував.

Судом правильно взяті до уваги
пом'якшуючі покарання обставини - щире
каяття та активне сприяння розкриттю
злочину.

З урахуванням всіх зазначених обставин
вчиненого кримінального
правопорушення, даних про особу
винного, суд дійшов вірного висновку
про можливість виправлення та
перевиховання засудженого без
ізоляції від суспільства, але в умовах
здійснення за ним нагляду з
обов'язковим залученням до праці, що
відповідає призначеному покаранню у
виді обмеження волі, яке є наближеним
до мінімального, передбаченого
санкцією ч. 1 ст. 190 КК України.

Призначене ОСОБА_1 покарання з
урахуванням вимог ст. 65 КК України, є
необхідним і достатнім для його
виправлення та попередження нових
злочинів, підстав для його пом'якшення
та застосування ст. 69 КК України
колегія суддів не вбачає.

Доводи касації засудженого, щодо
суворості призначеного покарання, які
аналогічні доводам його апеляційної
скарги, належно перевірені апеляційним
судом, ухвала суду відповідає вимогам
ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального
процесуального закону чи
неправильного застосування закону
України про кримінальну
відповідальність, колегія суддів не
вбачає, а тому підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 9 січня 2014 року щодо ОСОБА_1,
залишити без зміни, а касаційну скаргу
засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

І.Г.Тельнікова М.М.Лагнюк А.В.Суржок