АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/149/15 Головуючий І-ої інстанції
Справа №420/1374/13-к ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.190 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційними скаргами прокурора Троїцького району Луганської області ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 20.10.2014р., -
В С Т А Н О В И Л А :
Вказаним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Демино-Олександрівка Троїцького району Луганської області, громадянка України, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , -
в пред`явленому обвинуваченні визнана невинуватою і виправдана за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Як вказано у вироку суду, згідно пред`явленого ОСОБА_9 органом досудового слідства обвинувачення, остання обвинувачується у наступному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 та 05.12..2002р. померли відповідно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які перебували у шлюбі, мешкали в с.Розпасіївка Троїцького району Луганської області та мали сертифікати на право на земельні ділянки (паї) ЛГ № 0099350 та ЛГ № 0099351.

Після смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 сертифікати на право власності на земельну ділянку (пай) на будь-кого переоформлені не були та знаходилися у сина померлих ОСОБА_12 .

В грудні 2003 року, більш точні дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, у мешканки с. Розпасіївка Троїцького району ОСОБА_9 , яка надавала допомогу у похованні подружжя ОСОБА_16 , виник злочинний намір на незаконне заволодіння чужим майном, а саме зазначеними вище земельними ділянками, шляхом обману.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 , діючи навмисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що подружжя ОСОБА_16 від спільного подружнього життя мали двох синів, які в силу вимог ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги та мають першочергове право на отримання зазначених вище земельних ділянок, а після смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не залишили заповіту, 07.05.2004 року подала до Троїцького районного суду позовну заяву про визнання права власності на земельні ділянки, право власності на які підтверджені сертифікатами на право власності ЛГ № 0099350 та ЛГ № 0099351, виданими на ім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в якій з метою усунення синів останніх від спадкового майна, зазначила завідомо неправдиві відомості про відсутність будь-яких родичів у померлих, а також відомості, згідно з якими померлі є її рідними, а саме двоюрідними тіткою та дядьком, тобто фактично, з метою заволодіння майном померлих, приховала від суду відомості, повідомлення яких мало суттєве значення для розгляду цивільної справи.

22 травня 2004 року Троїцьким районним судом, у відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України, на підставі вказаних вище неправдивих відомостей прийнято рішення про визнання за ОСОБА_9 права власності на сертифікати на право власності на земельні частки (паї), які належали померлим ОСОБА_14 серії ЛГ № 0099350 та ОСОБА_15 серії ЛГ № 0099351.

З метою доведення свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, до кінця, ОСОБА_9 з використанням зазначеного вище рішення суду, здійснила виготовлення технічної документації, на підставі якої отримала у власність земельні ділянки площею 6,91 га та 5,92 га загальною вартістю 132227,53 грн., здійснивши державну реєстрацію останніх та отримавши 06 та 08 грудня 2004 року державні акти серії ЛГ № 146976 та серії ЛГ № 146977.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , синам померлих подружжя ОСОБА_16 , спричинена шкода в розмірі 132227,53 грн., яка згідно з урахуванням положень п. 6.1.1. п. 6.1. ст.6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», діючого на час вчинення кримінального правопорушення, та прим. 1 до ст.185 КК України, відноситься до шкоди в особливо великих розмірах.
В обґрунтування свого рішення суд вказав, що оцінюючи усю сукупність досліджених у судовому засідання доказів, як тих, які були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих у судовому засіданні, у їх взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості і достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні умисних дій, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому у особливо великих розмірах, не доведено, наявні докази не доводять винність обвинуваченої; при цьому обвинувачення ОСОБА_9 в цілому має сумнівну основу, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Прокурор вказує, що суд, мотивуючи своє рішення, необґрунтовано зазначив про те, що в ході судового слідства потерпілі, маючи особистий інтерес до досліджуваних судом правовідносин, наприкінці судового слідства змінили свої свідчення, у зв`язку з чим суд не врахував їх в якості доказу. Так, потерпілий ОСОБА_11 лише наприкінці судового слідства під час допиту його прокурором пояснив, що отримував від обвинуваченої лист про смерть його матері. Прокурор вважає, що показання потерпілих наприкінці судового слідства не змінювались, а лише були лише більш детальними та підтверджували винність обвинуваченої, а крім того, такі їх показання відповідають тим, які вони надавали на досудовому розслідуванні, будучи попередженими про кримінальну відповідальність.
Прокурор вважає, що суд у вироку взагалі не надав оцінку тим доказам і фактам, які підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Так, на думку прокурора, суд необґрунтовано визнав неналежними доказами показання свідків, які підтверджували той факт, що ОСОБА_9 було відомо про те, що у подружжя ОСОБА_16 є сини.

Крім того, прокурор вважає, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки ряд судових засідань проведено за відсутності потерпілих, яких не було повідомлено про дату і час їх проведення, чим порушено вимоги п.5 ч.2 ст.412 КПК України.

Також прокурор вважає необґрунтованим зазначення суду про те, що підтвердженням родинних відносин ОСОБА_9 з померлими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є рішення Троїцького районного суду від 21.05.2004р., оскільки цим рішенням суд лише визнав за обвинуваченою право власності на земельні сертифікати, не досліджуючи при цьому, чи відповідає дійсності той факт, що ОСОБА_9 є родичкою померлим ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .. Як вказує прокурор, дане рішення суду є незаконним, постановленим з істотними порушеннями вимог ЦК України, і було оскаржене потерпілим. На думку прокурора, саме матеріалами зазначеної цивільної справи підтверджується наявність у обвинуваченої злочинного наміру, спрямованого на заволодіння земельними паями.

Прокурор не згоден також з твердженням суду про те, що стороною обвинувачення не доведено факт відсутності родинних зв`язків між обвинуваченою та померлим подружжям ОСОБА_16 , оскільки це підтверджено показаннями потерпілих у судовому засіданні, а крім того, самою обвинуваченою не представлено відповідного документу або судового рішення, які б встановлювали цей факт.

Крім того, прокурор вважає, що суд, попри наявну необхідність, необґрунтовано відмовив у призначенні почеркознавчої експертизи з метою встановлення особи, якою виконано записи від руки на наданому потерпілими конверті, а також записи в зошиті з зазначенням адреси та ПІБ потерпілих, вилученому у будинку обвинуваченої, оскільки за переконанням сторони обвинувачення, зазначені записи виконала саме ОСОБА_9 .. Таким чином, прокурор вважає судовий розгляд неповним.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та призначити їй покарання відповідно до кримінального закону, не пов`язане з позбавленням волі.

Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи і не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, апелянт не погоджується з тим, що суд, посилаючись на пояснення потерпілого ОСОБА_12 та досліджені під час судового слідства письмові докази, в тому числі і оригінали земельних сертифікатів, дійшов до однозначного висновку про те, що ОСОБА_12 своєчасно, тобто у чинність ст.ст.548, 548 ЦК УРСР 1963 року, вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті батьків. В той же час, на думку апелянта, суд безпідставно відкинув як докази обвинувачення пояснення потерпілих та свідків, не давши їм належної оцінки. Як вказує адвокат, досліджуючи в судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд взагалі не взяв до уваги письмові докази, які могли істотно вплинути на його висновок. Так, апелянт вказує, що ОСОБА_9 в письмовій заяві до Троїцького районного суду діючи навмисно, з корисливих мотивів зазначила завідомо неправдиві відомості про свої родинні відношення з померлим подружжям та відсутність у них спадкоємців за законом чи заповітом. Аналізуючи матеріали цивільної справи, звертає на себе увагу той факт, що ОСОБА_9 стала спадкоємицею не тільки шляхом своїх шахрайських дій, але й внаслідок грубих порушень закону судом. Як вважає апелянт, ОСОБА_9 , отримавши незаконне рішення, з метою доведення свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, до кінця, здійснила виготовлення технічної документації та отримала державні акти про право власності на земельні ділянки та впродовж 10 років явно незаконно отримує значні дивіденди у вигляді орендної плати на підставі договорів оренди цих земельних ділянок з приватними сільгосппідприємствами, внаслідок чого потерпілим завдано матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Представник потерпілого також не погоджується з твердженнями суду про те, що в діях обвинуваченої відсутній прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, а також про те, що взагалі відсутній предмет злочину.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить вирок скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Вважає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги їхні з братом показання, та вказує, що під час першого допиту в суді сильно хвилювався і тому не повідомив суду більш детально всі відомі йому обставини, які свідчать про винуватість ОСОБА_9 в незаконному заволодінні земельними ділянками. Зазначає, що в судовому засіданні пояснював, що обвинувачена не доводилась родичем його батькам і не може бути їх двоюрідною племінницею, а також пояснював, що отримував наприкінці 2003 року листа від ОСОБА_9 , де вона повідомляла, що товаришувала з його покійною матір`ю та цікавилась, де знаходяться земельні сертифікати його батьків, які необхідні для чогось у сільській раді. Оскільки потерпілому не було відомо про місцезнаходження цих земельних сертифікатів, на цей лист, як вказано в апеляційній скарзі, він не відповідав. Крім того, з вказаним листом обвинуваченою було направлено копію свідоцтва про смерть його батька ОСОБА_15 , тоді як оригінал цього документу отримував у Троїцькій ЦРЛ чоловік обвинуваченої ОСОБА_17 , який цього ж дня здав його до сільської ради. Як вказано в апеляційній скарзі, зазначені факти у судовому засіданні, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, підтвердила також дружина потерпілого. Однак суд не взяв до уваги їх показання, вважаючи їх зацікавленими особами. Потерпілий також вказує, що всі ці обставини були повідомлені ними ще під час досудового розслідування. Крім того, вважає необґрунтованою відмову суду у призначенні почеркознавчої експертизи та вказує, що судом, в порушення вимог КПК України, ряд судових засідань проведено за його відсутності. Потерпілий ОСОБА_11 просить розглянути його апеляційну скаргу за його відсутності у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та проведенням на даний час на території Донецької області антитерористичної операції.
У запереченнях на апеляційні скарги прокурора, потерпілого та представника потерпілого обвинувачена ОСОБА_9 зазначає, що після переїзду подружжя ОСОБА_16 в с.Розпасіївка у 1992 року, від ОСОБА_15 вона випадково дізналася його прізвище та повідомила йому, що мала таке ж прізвище до заміжжя, на що він сказав, що в Троїцькому районі в нього багато родичів і представився її двоюрідним дядьком. Як вказує обвинувачена, її батько також підтвердив, що в них багато родичів. Обвинувачена зазначає, що з того часу, вони почали товаришувати сім`ями, допомагали один одному, вона їм допомагала фінансово, а коли ОСОБА_14 померла, вона допомагала дядькові в її похованні, який після смерті дружини практично мешкав у обвинуваченої. Обвинувачена зазначає, що вона доглядала дядька, він хотів зробити на неї заповіт на хату, земельні паї тощо, вважав її своєю донькою, казав при цьому, що дітей у них з дружиною не було. Як вказує обвинувачена, вона ніколи не бачила, щоб до подружжя ОСОБА_16 приїжджали їхні діти; на похорони, які вона організовувала за власні кошти, діти також не приїздили.

Обвинувачена також зазначає, що повідомлення про призначення судових засідань отримували всі учасники судового процесу, однак потерпілі декілька разів до суду не з`являлись, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладався.

Крім того, обвинувачена вказує, що твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що взимку 2002 року ОСОБА_12 приїздив у село для поховання свого батька та спілкувався з нею, не відповідають дійсності, як і те, що вона, начебто, надсилала йому лист, а також те, що її чоловік спілкувався з ОСОБА_12 з приводу поховання батька та отримання документів на будинок.

Обвинувачена зазначає, що гарно ставилась до батьків потерпілих, які були покинуті синами на призволяще, просить врахувати, що вона має 5 дітей, має статус Матері-героїні та ветерана праці.

У запереченні на апеляційну скаргу потерпілого захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований. Захисник вважає, що суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, а також вважає, що клопотання прокурора про допит свідків та призначення почеркознавчої експертизи спрямовані на затягування судового процесу, враховуючи те, що під час досудового розслідування сторона обвинувачення мала всі можливості щодо збору доказів винуватості ОСОБА_9 . Захисник вважає, що під час судового розгляду не надано жодних доказів щодо навмисного злочинного характеру дій ОСОБА_9 , а саме те, що вона достовірно знала, що у померлих ОСОБА_16 є сини, які є спадкоємцями першої черги. Натомість, як вказує захисник, допитані у суді в якості свідків мешканці села підтвердили показання обвинуваченої про стосунки між нею та подружжям ОСОБА_16 . Крім того, захисник посилається на показання потерпілих, які пояснювали, що мешкали окремо від батьків, після їх смерті спадщину не прийняли, з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертались та в судовому порядку відповідний строк прийняття спадщини не поновлювали, до суду з заявою про визнання права власності на відповідне майно в порядку спадкування не звертались, а крім того стверджували, що приїжджали на похорони до батьків, однак жодного разу не спілкувались з обвинуваченою та взагалі її не знають, матеріальна шкода обвинуваченою спричинена не була, звернутись до правоохоронних органів їм порекомендували робітники міліції. Однак, як зазначає захисник, під час судового розгляду, потерпілі змінили свої показання, тому суд їх розцінив критично. Захисник вважає, що жоден з допитаних в суді свідків, представлених стороною обвинувачення, не надав доказів підтвердження того факту, що обвинувачена достовірно знала про синів подружжя ОСОБА_16 та спілкувалась з родичами померлих, а тому судом обґрунтовано, на думку захисника, ці показання визнані недостовірними доказами, оскільки вони не спростовують та не підтверджують винуватість ОСОБА_9 , також, як і долучений до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу, конверт, спрямований на адресу одного з потерпілих, підписаний від імені чоловіка обвинуваченої. На думку захисника, докази, які були надані суду сторонами даного кримінального провадження, свідчать про наявність цивільно-правових відносин, пов`язаних зі спадкуванням майна померлих ОСОБА_16 та відсутність в діях ОСОБА_9 складу будь-якого злочину. Крім того, захисник вказує, що всі судові засідання проводились за участю потерпілого, крім тих, коли він подавав відповідну заяву про розгляд без його участі.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з викладених в ній підстав та частково підтримав апеляційні скарги потерпілого та представника потерпілого, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційних скарг та вважали вирок законним, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно з положеннями ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є зокрема неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності зі ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Згідно п.5 ч.2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_9 не визнала. Після обговорення питання щодо обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, судом постановлено рішення про дослідження доказів у повному обсязі.

Під час судового провадження, в судовому засіданні 08.10.2014р. за участю потерпілих судовий розгляд було відкладено на 10.10.2014р. В матеріалах кримінального провадження знаходяться заяви від 08.10.14р. потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 щодо проведення судового засідання 10.10.2014р. без їх участі (т.1 а.с.177, 178).

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо повідомлення потерпілих про судові засідання, які були проведені без їх участі 15.10.2014р., 16.10.2014р. Таким чином, потерпілі були відсутні при з`ясуванні судом питання про закінчення з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами, позбавлені права виступати в судових дебатах.

В матеріалах кримінального провадження знаходяться ксерокопії заяв від 08.10.2014р. від імені потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , щодо проведення судового розгляду 15.10.2015р. без їх участі (т.1 а.с.186, 187). Однак достовірність цих заяв потерпілих викликає сумнів, оскільки датою їх складання зазначено 08.10.2014р. і в той день їм могло бути відомо лише про судове засідання, що призначено на 10.10.2014р. Крім того, на ксерокопіях цих заяв відсутній штамп суду з датою отримання та вхідним номером, оригінали заяв в матеріалах кримінального провадження також відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає неправильним рішення суду щодо необхідності закінчення судового розгляду за відсутності потерпілих, оскільки з`ясувати всі обставини справи, захистити права та законні інтереси потерпілого у його відсутність, а зрештою постановити рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України, за таких обставин суд був позбавлений можливості.
З урахуванням викладеного, апеляційні скарги прокурора та потерпілого на вирок суду підлягають задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого частковому задоволенню.
Оскільки вирок підлягає скасуванню в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд при призначенні нового судового розгляду, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а також позбавлений можливості перевірити інші доводи, викладені в апеляційних скаргах і запереченнях на них, зокрема щодо необхідності призначення почеркознавчої експертизи, а тому вони підлягають ретельній перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 415 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора і потерпілого ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 20.10.2014р. у відношенні ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5