Справа № 466/6767/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/759/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Калуш Івано-Франквської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого^

1) вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 1997 року за ч.4 ст. 81, ст. 44, ч.2 ст. 81, ч.1 ст. 89, ч.3 ст. 140, ст. 44, ч.2 ст. 140 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2004 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 315, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

3) вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2006 року за ч.3 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 680 грн.;

4) вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2008 року за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

5) вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2012 року за ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ст. 69, ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна,

з участю прокурора - ОСОБА_8

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 13 жовтня 2014 року у задоволенні спільного клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії № 30 управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації ЛМР про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_10 відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просить розглянути його прохання та винести справедливе рішення, оскільки сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, три рази заохочувався за сумлінне ставлення до своїх обов`язків начальником установи.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги засудженого без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст. 82 КК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, встановлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У відповідності з ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях вправлення.

За змістом ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі ОСОБА_10 , правильно та об`єктивно врахував особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме, особливу тяжкість вчинених ним злочинів, що раніше звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі та на шлях виправлення не став, тому підставно відмовив йому у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 13 жовтня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_11 ОСОБА_12