№4-212 Копія
ПОСТАНОВА

5 жовтня 2007 року місто
Київ

Військовий
місцевий суд Київського гарнізону у складі: головуючого - судді підполковника
юстиції ВЕРЛАНОВА С.М., при секретарі Гурін
О.А., за участю старшого помічника військового прокурора Київського гарнізону
капітана юстиції Лузана В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні військового місцевого суду скаргу ОСОБА_1 на постанову помічника
військового прокурора Київського гарнізону старшого лейтенанта юстиції Петрика В.А. від 19 липня
2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2007
року помічником військового прокурора Київського гарнізону за результатами
перевірки обставин, викладених в заявах
громадянина ОСОБА_1 від 10 червня 2007 року щодо фактів, як він вважає,
зловживання владою або службовим становищем, завідомо незаконного його,
ОСОБА_1, затримання і тримання в адміністративній будівлі Служби безпеки
України, з боку посадових осіб Служби безпеки України та співробітників
спецпідрозділу управління „Альфа", була винесена постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи щодо вказаних осіб за ознаками злочинів,
передбачених ст.364 ч.3, ст.371 КК України, на підставі ст.б п.2 КПК України.

До суду надійшла
скарга ОСОБА_1, в якій він просить скасувати виключно в цій частині вищевказану
постанову прокурора та направити матеріали для проведення додаткової перевірки.
В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 посилається на те, що про факт, на його
думку, незаконного затримання свідчить те,
що 2 березня 2006 року співробітники Управління внутрішньої безпеки Служби
безпеки України (далі - УВБ СБУ) і спецпідрозділу управління
„Альфа" сплановано прибули по місцю його, ОСОБА_1, роботи - Управління СБ України в місті Києві, де без будь-яких підстав
і мотивів, із застосуванням спецзасобів -наручників, затримали його та в подальшому примусово тримали до 3
березня 2006 року в службовому приміщені Служби безпеки України, хоча фактично протокол про його затримання було
складено 3 березня 2006 року. При цьому, скаржник вказує на те, що
перевірка обставин застосування стосовно нього наручників прокурором проведена неповно, оскільки не були допитані
працівники СБ України - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які в ході розгляду
кримінальної справи стосовно нього, ОСОБА_1, в судовому засіданні підтвердили
вказаний факт. Не були допитані з приводу цих обставин й
особи, які несли чергову службу 2 березня 2006 року в Управлінні СБ України в місті
Києві, а також його батько - ОСОБА_4. Крім того, в скарзі зазначається, що
прокурор, відмовляючи у порушенні
кримінальної справи, помилково застосував положення ч.1
ст.38 КК України. Прокурор в судовому засіданні пояснив, що перевірка по
обставинах, викладених ОСОБА_1 в заявах проведена
повно, всебічно та об'єктивно, а оскаржувана постанова від 19 липня 2007 року,
є законною, оскільки винесена на підставі чинного законодавства і з дотриманням
вимог ст.99 КПК України. Проаналізувавши
доводи скарг, оскаржувану постанову від 19 липня 2007 року про відмову в
порушенні кримінальної справи, матеріали перевірки, думку прокурора, суд
вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.2362 КПК
України, суд, розглядаючи скаргу на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, перевіряє чи були при відмові
в порушенні кримінальної справи виконані вимоги ст.99 КПК України. В той
же час, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи може бути
скасована, якщо є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину. Як вбачається з матеріалів двох заяв ОСОБА_1 від
10 червня 2007 року, предметом перевірки у військовій прокуратурі Київського
гарнізону була наявність ознак злочину в діях посадових осіб Служби безпеки
України та співробітників спецпідрозділу управління „Альфа",
пов'язаних з припиненням 2 березня 2006 року злочинної діяльності ОСОБА_1,
доставкою та знаходженням останнього протягом доби у службовому приміщенні
Служби безпеки України до 3 березня 2007 року, коли і був складений протокол
про затримання ОСОБА_1. Під час
прокурорської перевірки за вказаними заявами ОСОБА_1, як це вбачається з
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 19 липня 2007 року, матеріалів перевірки, пояснень
консультанта - експерта з оперативних питань УВБ СБ України - МОРОЗОВА
М.В. і співробітника спецпідрозділу управління „А" СБ України ОСОБА_5, а також даних вироку військового
місцевого суду Київського гарнізону від 12 лютого 2007 року, згідно з яким ОСОБА_1 засуджено за ч.2
ст.15 ч.3 ст.190, ч.3 ст.364, ч.5 ст.27 ч.1 ст.14 ч.5 ст.186 КК України, було встановлено, що 2 березня 2006
року, з метою припинення протиправних дій співробітника СБ України - ОСОБА_1,
співробітники УВБ СБ України і спецпідрозділу управління „Альфа" зайшли до
Управління Служби безпеки України у м. Києві, де знаходився ОСОБА_1, та запропонували
йому проїхати до приміщення Служби безпеки України для надання пояснень щодо
можливої підготовки до вчинення ним злочину, на що ОСОБА_1 дав згоду, не
чинивши опору. В подальшому, вказані
особи супроводили його на службовому автомобілі

2

до приміщення Служби безпеки
України, де він знаходився до 3 березня 2006 року на виконання наказу вищестоящого керівництва, після чого, того ж дня,
був складений протокол про його затримання.

Будь-яких даних,
які могли б вказувати на незаконність припинення дій ОСОБА_1, який як
встановлено вироком суду, шляхом усунення
перешкод з використанням свого службового становища сприяв ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого злочину, чи
незаконність його, ОСОБА_1, доставки під супроводом до керівництва, яке є уповноваженим
щодо прийняття рішення про порушення кримінальної справи, матеріали перевірки
не містять. При цьому, законність таких дій
не може бути поставлена під сумнів і тим, що до ОСОБА_1 за таких обставин, як
він вказує у своїх заявах, були застосовані спецзасоби - наручники,
оскільки їх застосування, якщо таке і було, обумовлено обстановкою, умовами
супроводу ОСОБА_1 і відповідало небезпеці злочинного посягання, що планувалося
з його боку, а також відповідало його особі, який був працівником центрального
апарату правоохоронного органу спеціального призначення.

Відсутні в
матеріалах перевірки також і дані про те, що ОСОБА_1 чинив опір під час його
супроводу до приміщення Служби безпеки
України. Не міститься таких даних і в скарзі. В той же час, ОСОБА_1 не
оскаржував, як він вважає, його затримання і в подальшому, хоча
об'єктивно мав таку можливість.

З урахуванням вищенаведеного, помічник військового прокурор дійшов
правильного висновку про те, що в даному конкретному випадку не може визнаватися примусовим
затриманням ОСОБА_1 в контексті ст.106 КПК України, оскільки ОСОБА_1 фактично
добровільно виконав опосередковано передану через працівників УВБ СБ України вказівку старших начальників з'явитися до
службового приміщення Служби безпеки України, хоча і під наглядом
співробітників правоохоронного органу, чим виконав свій службовий обов'язок,
будучи на той момент особою офіцерського складу.

Крім того, суд
приймає до уваги і те, що, як вбачається з вироку військового місцевого суду
Київського гарнізону від 12 лютого 2007 року, час знаходження ОСОБА_1 поза
нормований робочий день у службовому приміщенні
Служби безпеки України під наглядом працівників цього ж органу, враховано при
обчисленні строку відбуття покарання на його користь, як час фактичного
затримання, а тому будь-якого утиску своїх законних прав заявник не
зазнавав.

Отже суд,
вважає, що в ході перевірки помічником прокурора були повно досліджені всі
обставини, що мали значення для прийняття рішення по вказаним вище заявам
ОСОБА_1.

Що стосується інших доводів скарги, то вони не містять конкретних даних в
обгрунтування необхідності скасування оскаржуваної постанови від 19 липня 2007 року,
а викладені в ній твердження стосуються оцінки доказів у кримінальній справі, в
якій постановлено судом вирок.

За таких
обставин оскаржувана постанова є законною за змістом.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, помічник військового прокурора Київського
гарнізону, приймаючи рішення про відсутність законних підстав для порушення кримінальної
справи, керувався ст.99 КПК України.

З урахуванням
викладеного, суд не вбачає процесуальних порушень з боку помічника військового прокурора Київського гарнізону при винесенні
постанови про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно посадових осіб
Служби безпеки України і співробітників спецпідрозділу управління „Альфа",
які б могли стати законною і достатньою підставою для її скасування, а
тому скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а оскаржувану постанову суд вважає
законною і обгрунтованою.

Керуючись ст.2362
КПК України, військовий суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1
на постанову помічника військового прокурора Київського гарнізону старшого
лейтенанта юстиції Петрика
В.А. від 19 липня 2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи за
фактом зловживання владою або службовим становищем посадовими особами СБ
України та співробітниками спецпідрозділу управління „Альфа" за ознаками
злочину, передбаченого ч.З ст.364 КК України, а також за фактом завідомо
незаконного затримання ОСОБА_1 посадовими особами СБ України та співробітниками
спецпідрозділу управління „Альфа", і незаконного утримання останнього в
адміністративній будівлі СБ України за ознаками злочину, передбаченого ст.371
КК України -залишити без задоволення.