АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали судового провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.01.2015 року, якою в задоволенні скарги потерпілої ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову в задоволенні її клопотання про витребування матеріалів виконавчих проваджень та про накладення арешту на автомобіль марки «Тойота», відмовлено.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

заявник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 .
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.01.2015 року, постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області від 01.12.2014 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання потерпілої про витребування виконавчих проваджень та про накладення арешту.

__________________________________________________________________

Провадження 11-сс/784/33/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 ,
Категорія: відмова в задоволенні Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

клопотання про накладення арешту

Узагальнені доводи апеляції потерпілої ОСОБА_5 .

Вважає, що слідчий необґрунтовано не задовольнив її клопотання про витребування виконавчих проваджень № № 29676105, 30857723, 43912231, які на її думку відкриті з порушенням законодавства, на підставі незаконно виданих судами виконавчих листів та є безпосередніми доказами у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 388 КК України, а також про накладення арешту на автомобіль «Тойота», як на предмет злочину.

Зазначає, що відмова слідчого судді у скасуванні постанови слідчого від 01.12.2014 року є умисним порушенням її прав, свобод і інтересів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 знаходиться кримінальне провадження № 0005495, що внесене до ЄРДР 13.09.2013 року за заявою ОСОБА_5 , за попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 388 КК України. У вказаній заяві ОСОБА_5 просить вжити заходів щодо працівника Головного управління юстиції відділу примусового виконання ОСОБА_9 , який на думку потерпілої здійснив протиправне примусове відчуження автомобіля марки «Тойота» вартістю 56000грн., за ціною 18000грн., що значно нижча від його ринкової вартості.

В ході досудового розслідування 28.11.2014 року потерпіла ОСОБА_5 заявила клопотання про витребування в якості доказів виконавчих проваджень №№ 29676105, 30857723, 43912231, про накладення арешту на автомобіль марки «Тойота», що знаходиться у володінні ОСОБА_10

01.12.2014 року постановою слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання ОСОБА_5 .

22.12.2014 року потерпіла ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову слідчого.

Відмовляючи у задоволенні скарги потерпілої слідчий суддя вказав, що зазначені нею виконавчі провадження об`єднані в одне провадження за № 30857723, до якого слідчим був отриманий доступ.

Крім того, зазначив, що в кримінальному провадженні нікому про підозру не повідомлено, відсутні дані, що свідчать про те, що автомобіль є знаряддям вчинення злочину, немає достатніх даних, які б свідчили, що автомобіль є майном, на яке було спрямоване вчинення злочину.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали слідчого судді без зміни, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В скарзі потерпіла ОСОБА_5 порушує питання про витребування як доказів матеріалів виконавчих проваджень № № 29676105, 30857723, 43912231, відкритих щодо неї, у зв`язку з тим, що вони відкриті з порушеннями законодавства на підставі незаконно виданих судами виконавчих листів, а також про накладення арешту на автомобіль марки «Тойота» , як на предмет злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, предметом дослідження у даному кримінальному провадженні є факт реалізації належного ОСОБА_5 автомобілю за заниженою ціною, а питання законності видачі місцевими судами Корабельного і Ленінського районів м. Миколаєва виконавчих листів, а також обставини відкриття органами ДВС на підставі зазначених документів виконавчих проваджень №№ 29676105, 30857723, 43912231 (зазначені виконавчі провадження були об`єднані у єдине провадження за № 30857723) не стосуються даного кримінального провадження і є предметом дослідження у кримінальному провадженні № 0002492, зареєстрованому в ЕРДР 25.07.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 365 КК України, яке перебуває в провадженні СУ УМВС України в Миколаївській області.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Згідно приписів ч.2 зазначеної статті слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що це майно використано як засіб знаряддя вчинення кримінального правопорушення або містить на собі сліди злочину.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено слідчим суддею на даний час нікому в вищезазначеному кримінальному провадженні про підозру не повідомлено.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б свідчили про те, що автомобіль марки «Тойота» є знаряддям вчинення злочин, містить на собі сліди злочину, або є предметом на який було спрямоване вчинення злочину.

Окрім того, згідно ч.1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Оскільки на час подачі до органу досудового розслідування позовної заяви ОСОБА_5 не було оголошено про підозру будь-якій особі, слідчий 19.12.2014 року відмовив останній у прийнятті її позовної заяви.

Отже слід вважати, що ОСОБА_5 не може бути цивільним позивачем у сенсі визначеному ст.61 КПК України.

На підставі наведеного, потерпіла. взагалі не мала правових підстав звертатися до слідчого з клопотанням про накладення арешту.

Отже, слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволені клопотання потерпілої.
Крім того, що стосується другої частини клопотання потерпілої щодо витребування виконавчих проваджень, то відповідно до ст.309 КПК України ухвала слідчого судді в цій частині не підлягає оскарженню в апеляційній інстанції.
З огляду на наведене, прийняте слідчим суддею рішення відповідає вимогам ст. ст. 303, 306-307 КПК України, належним чином мотивоване, є законним та обґрунтованим. Тому, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2015 року про відмову у задоволенні її скарги - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: