Справа №480/291/15-к 03.06.2015 03.06.2015 03.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кір`яківка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, обвинуваченого за ст. 185 ч.3 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Кір`яківка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, обвинуваченого за ст. 185 ч.3 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Кір`яківка, Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, обвинуваченого за ст. 185 ч.3 КК України,
судового розпорядника ОСОБА_9
прокурора ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12
потерпілого ОСОБА_13 ,
представника потерпілого ОСОБА_4
Провадження № 11/784/366/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_14
Категорія: ст. 185 ч.3 КК України Доповідач:
ОСОБА_1 С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_4 просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі кожному. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звільнені від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік кожний. На підставі ст. 76 КК України на обвинувачених покладено обов`язок -періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_4 вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження (які не вказує). При цьому, апелянт не оскаржує кваліфікацію дій та доведеність винуватості обвинувачених. Також представник потерпілого посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме на застосування закону, який не підлягав застосуванню ст. 75 КК України. Вказує, що суд, призначаючи покарання не з`ясував думку потерпілого про можливість застосування ст. 75 КК України. Зазначає, що загальна сума завданих збитків потерпілому становить 52 800 грн., а відшкодовано лише 20000 грн. На думку апелянта, судом надано неправильну оцінку доказам, які стосуються відшкодування завданої шкоди та безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених добровільне відшкодування шкоди. Також посилається на те, що не вирішено питання про долю речового доказу.
3. Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду законним і обґрунтованим. На думку захисника, суд належним чином мотивував рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Вказує про відсутність підстав для скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції. Просить залишити вирок суду без змін.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 також вважає вирок законним і обґрунтованим. Посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги щодо невмотивованості рішення суду про застосування ст. 75 КК України. На думку захисника, вимоги ст. 75 КК при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, судом дотримані. Просить залишити вирок суду без змін.
4. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що в період з 25.12.2014 року по 29.12.2014 року, у вечірній час, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 прибули до насосної станції, яка знаходиться на балансі ТОВ «Агроводкомбінат» за адресою вул. Набережна, 3/1 в с. П-Солониха Миколаївського району Миколаївської області та проникли до приміщення через зламане вікно. Знаходячись в приміщенні, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на викрадення асинхронного електродвигуна, 4 кВт, типу «4АМ100L4УЗ», номер 0055721. Реалізуючи злочинний намір на таємне викрадення електродвигуна, ОСОБА_5 гайковими ключами почав відкручувати від підлоги вказаний електродвигун. Відкрутивши електродвигун, та підготовивши його до викрадення, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 розійшлись по домам. Наступного дня, приблизно о 22 год., ОСОБА_5 взяв з собою ручну одноколісну тачку, самостійно направився до насосної станції та проник до її приміщення через зламане вікно. Відчинивши двері станції зсередини, ОСОБА_5 завантажив заздалегідь підготовлений електродвигун на тачку, після чого з викраденим з місця злочину зник та розпорядився ним на свій розсуд. Своїми діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 4200 грн.

В період часу з 25.12.2014 року по 29.12.2014 року ОСОБА_6 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_7 та запропонував здійснити крадіжку електродвигуна з приміщення насосної станції, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_7 погодився. В цей же день, приблизно о 12 год., ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_7 та, реалізуючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, на мотоциклі «Днепр 1036» р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , направились до приміщення вказаної насосної станції. Прибувши на місце, скориставшись відсутністю власника ОСОБА_13 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проникли до приміщення насосної станції через зламане вікно та, відкрутивши асинхронний електродвигун потужністю 55 кВт, виробництва Угорщина, зняли з нього чавунну оболонку та мідну обмотку. Відчинивши двері зсередини, завантажили електродвигун на мотоцикл та з місця злочину зникли. Своїми діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 48600 грн.

Дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ст. 185 ч. 3 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, а відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також за попередньою змовою групою осіб.

Заслухавши доповідь судді; доводи представника потерпілого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_13 на підтримку апеляційної скарги; думку обвинувачених і їх захисників про залишення вироку без змін; думку прокурора, який також вважав вирок законним і обґрунтованим щодо призначення обвинуваченим покарання і застосування ст.75 КК України та вважав за необхідне його уточнити в частині вирішення долі речових доказів; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому вони обвинувачуються, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не оскаржуються.

Що стосується покарання, то при його призначенні суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України врахував тяжкість скоєного правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та дані про особу обвинувачених, які є не судимими, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 навчаються, позитивно характеризуються за місцем проживання, визнали вину у скоєні злочину, щиро покаялись та добровільно відшкодували завдану шкоду.

З урахуванням обставин справи, даних про особи обвинувачених та обставини, яка пом`якшує покарання відшкодування завданої шкоди, суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання та прийняв правильне рішення про їх звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Доводи апелянта про те, що суд при призначенні покарання безпідставно врахував відшкодування завданої шкоди, є необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що цивільний позов потерпілий не заявляв та питання про відшкодування матеріальних збитків в судовому порядку не ставив.

Разом з тим, згідно квитанцій, що містяться в матеріалах кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_13 отримав грошовий переказ на суму 20000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно положень ст. 127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому внаслідок кримінального правопорушення.

Отже, обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 127 КПК України, за відсутності цивільного позову потерпілого, добровільно відшкодували останньому 20000 грн. матеріальної шкоди, а обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував завдану ним шкоду шляхом повернення аналогічного двигуна.

Тому, вказана обставина обґрунтовано врахована судом при призначенні покарання обвинуваченим, як така, що пом`якшує покарання.

Доводи апелянта про те, що судом не була врахована думка потерпілого про можливість застосування відносно обвинувачених вимог ст. 75 КК України, є неспроможними.

Як вбачається з технічного запису судового засідання, в ході судових дебатів потерпілий ОСОБА_15 у зв`язку з частковим відшкодуванням завданої шкоди не наполягав на призначенні суворого покарання.

Посилання захисника на необхідність призначення нового судового розгляду, в тому числі і з мотивів того, що судом не вирішена доля речового доказу - частини корпусу електродвигуна, також являються необгрунтованими, Підстави, передбачені ст. 415 КПК України, з яких апеляційний суд може призначити новий розгляд у суді першої інстанції, відсутні. Крім того, питання про долю речового доказу може бути вирішено під час виконання вироку в порядку ст.537 КПК України.

За таких обставин, підстав для скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, про що йде мова в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілого - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2015 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3