Справа № 11-
1812008 р. Головуючий
у 1 інстанції - Зарічна Л.А.
Категорія - ст. 191 ч.3 КК України. Доповідач - Демченко
У Х В А Л А

Іменем України

29
квітня 2008 р.

Апеляційний суд Чернігівської
області в складі:

головуючого судді - Демченка О.В.

суддів - Трейтяк О.П.,
Борисенка І.П.,

при секретарі Масловій О.В.

з участю прокурора - Євхименка В.В.

адвокатів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3.,

засуджених: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляцією прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої
інстанції на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25
грудня 2007 року,-

в с т а н о в и в :

вказаним вироком суду ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець села Кулишівка Варвинського району
Чернігівської області, українець,
громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий в
нафтогазовидобувному управлінні „Чернігівнафтогаз” диспетчером, мешканець
АДРЕСА_1, раніше не судимий,

виправданий за ст. 191 ч. 3 КК України .

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець села Колісники
Прилуцького району Чернігівської області, українець, громадянин України, з
середньою освітою, працюючий в нафтогазовидобувному управлінні
„Чернігівнафтогаз” старшим виконробом, мешканець АДРЕСА_2, раніше не судимий,

виправданий за ст. 191 ч. 3 КК України.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець села
Городня Ічнянського району Чернігівської області, українець, громадянин
України, з середньою освітою, одружений, працюючий в нафтогазовидобувному
управлінні „Чернігівнафтогаз” водієм,
мешканець АДРЕСА_3, раніше не судимий,

виправданий за ст. 191 ч. 3 КК
України.

По
справі судом постановлена окрема постанова, якою звернуто увагу прокурора
Чернігівської області на недоліки досудового слідства при розслідуванні даної справи.

Органами
досудового слідства ОСОБА_4 пред'явлене обвинувачення в тому, що він, обіймаючи посаду диспетчера
нафтогазовидобувного управління „Чернігівнафтогаз”, шляхом зловживання своїм
службовим становищем, в порушення посадової інструкції, яка покладає на нього обов'язок доставки на об'єкти необхідних матеріалів та
конструкцій, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, 30 жовтня 2006 року
викрали 2 кубічних метри бетону марки М-300 вартістю 353 грн.14 коп. за 1
куб.м., на загальну суму 706 грн. 28 коп.

ОСОБА_5
пред'явлене звинувачення в тому, що він, працюючи старшим виконробом
нафтогазовидобувного управління „Чернігівнафтогаз”, в порушення своєї посадової
інструкції, згідно п. 5.3 якої саме він
несе відповідальність за використання за
призначенням матеріально - технічних ресурсів дільниці, з корисливих мотивів,
на користь третіх осіб, за домовленістю з диспетчером будівельно-монтажного
цеху ОСОБА_4, викрали 2 кубічних метри
бетону марки М-300 вартістю 353 грн.14 коп. за 1 куб.м., на загальну суму 706
грн. 28 коп.

ОСОБА_6
пред'явлене обвинувачення в тому, що він, працюючи водієм нафтогазовидобувного
управління „Чернігівнафтогаз”, 30 жовтня 2006 року, з корисливих мотивів, на
користь третіх осіб, за домовленістю з
диспетчером будівельно-монтажного цеху ОСОБА_4, викрали 2 кубічних метри бетону
марки М-300 вартістю 353 грн.14 коп. за 1 куб.м., на загальну суму 706 грн. 28
коп.

Дії
ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6. органами досудового слідства кваліфіковані по ст. 191
ч. 3 КК України.

Постановляючи вирок, яким усіх підсудних було виправдано,
суд обґрунтував своє рішення низкою встановлених в судовому засіданні обставин.
Зокрема, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не є посадовими особами і
не можуть нести відповідальності за ст. 191 КК України. Крім того, як
встановлено висновком
судово-бухгалтерської експертизи № 1-83/07,
собівартість одного кубометра бетону
складає 249 грн. 35 коп., а вартості двох кубометрів бетону явно
недостатньо для порушення кримінальної справи та притягнення підсудних до кримінальної відповідальності.

В
апеляції на вирок суду прокурор, який брав участь в розгляді справи судом
першої інстанції поставив питання про скасування вироку місцевого суду і
постановлення вироку апеляційним судом. Апеляція мотивована тим, що суд дав неправильної оцінки
встановленим ним фактам, дав оцінки одним і не звернув уваги на інші докази, неналежним
чином оцінив роз'яснення, що містяться у відповідних Постановах Пленуму
Верховного Суду України.

Апеляційним
судом по справі було призначене часткове судове слідство, в ході якого допитані
виправдані особи, досліджені матеріали справи. Дослідивши докази, провівши
судові дебати, апеляційний суд дійшов переконання, що апеляція прокурора
підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню з поверненням справи
на додаткове розслідування.

Наведене
підтверджується наступними доказами.

У
відповідності до ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, що проводить
дізнання, зобов'язані вжити усіх
передбачених законом заходів до повного
і всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи.

В
засіданні апеляційного суду усі виправдані не визнали себе винними по
пред'явленому їм звинуваченню. Показали суду, що ніяких дій, направлених на незаконне привласнення двох кубометрів
бетону, вони не вчиняли, виконували свої обов'язки сумлінно. Аналогічні показання
вони давали в засіданні місцевого суду.

На
протязі всього досудового слідства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 давали показання про те,
що на прохання ОСОБА_4, вони вчинили певні дії на привласнення двох кубометрів бетону і продаж
його сторонній особі. ( т.1 а.с. 9, 11,
49, 85, 54, 88). ОСОБА_4 на досудовому слідстві давати показання відмовився.

В
матеріалах справи знаходиться акт від 10
листопада 2006 року, підписаний рядом осіб, в тому числі ОСОБА_5 про нестачу
двох кубометрів бетону на будівельному майданчику в с. Мала Дівиця.

Будь-яких
інших достовірних доказів вини ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 органами досудового слідства зібрано не було. Обмежившись
зізнавальними показаннями цих осіб,
органи досудового слідства пред'явили їм обвинувачення по ст. 191 ч. 3
КК України, не підкріпивши його іншими доказами, що прямо суперечить вимогам ч.
2 ст. 74 КПК України.

В
порушення ст. 22 КПК України, незважаючи на визнання під час досудового
слідства ОСОБА_6 своєї вини, не було встановлено місце збуту бетону і особу,
яка його придбала. Результати допиту свідка ОСОБА_7 на досудовому слідстві та в
місцевому суді не вказують на продаж йому цього бетону кимось з виправданих.
Органами досудового слідства не було з достатньою повнотою вияснено, через яких
посередників ОСОБА_7 домовився про придбання бетону, чи мали ці посередники
контакти з метою придбання бетону з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

До
кримінальної справи не долучені оригінали документів, які б підтверджували
маршрут роботи автомобіля, керованого ОСОБА_6 30 жовтня 2006 року. А ті їх копії, які знаходяться у справі, містять
істотні суперечності між собою. Так,
копія пропуску від 30 жовтня 2006 р. (т.1 а.с. 33) вказує на завантаження автомобіля, керованого
ОСОБА_6 бетоном. В той же час копії документів ( а.с. 35-36 в т. 1) показують,
що ОСОБА_6 на протязі робочого дня 30
жовтня 2006 року займався вивозом піску.

Органами досудового слідства не було надано суду достовірних доказів того,
що два кубометри бетону не були доставлені за місцем призначення. Акт від 10
листопада 2006 року (т.1 а.с. 5) не можна вважати офіційним документом, оскільки
він не містить усіх необхідних для цього реквізитів. Ці суперечності та
недоліки можна усунути тільки на досудовому слідстві. Крім того, під час
досудового слідства слід провести перевірку стосовно заяв ОСОБА_6 ОСОБА_5 про
тиск на них з боку працівників служби безпеки
НГВУ „Чернігівнафтогаз” і дати відповідну оцінку їхнім попереднім
показанням на досудовому слідстві.

Під час досудового слідства не було достовірно встановлено вартість бетону, заволодіння яким
інкриміновано усім виправданим. Це спонукало місцевий суд неодноразово вживати
заходів до витребування відповідних документів та призначення
судово-бухгалтерської експертизи з цього питання.

Відповідно до калькуляції вартості приготування бетону марки М-300,
собівартість одного його кубометра без ПДВ складає 294 грн.28 коп. В той же
час, до цієї калькуляції включено податок на додану вартість, що викликає
певний сумнів, оскільки бетон виготовляється в будівельно-монтажному цеху НГВУ
„Чернігівнафтогаз” і на сторону не реалізується. (т.1 а.с. 349).

У відповідності до висновків судово-бухгалтерської експертизи № 725/726-бк
від 5 грудня 2007 року, собівартість бетону, який виготовляється у
будівельно-монтажному цеху НГВУ „Чернігівнафтогаз”, може складати за різних
умов оплати праці робітників 294 грн. 28 коп., або 249 грн. 93 коп. Місцевий
суд взяв до уваги вартість бетону в 249 грн.93 коп. мотивуючи це тим, що у
виробництві бетону задіяний один працівник-машиніст.

Цей висновок місцевого суду викликає певні сумніви. Так, свідок ОСОБА_8,
інженер будівельно-монтажного цеху НГВУ
„Чернігівнафтогаз”, допитана в судовому засіданні, дала показання щодо
обчислення собівартості бетону, який виготовляється в цьому цеху. З її показань
слідує, що ця собівартість дорівнює 294 грн. 28 коп.

Згідно роз'яснень, даних НГВУ „Чернігівнафтогаз”, моторист бетонозмішувальної установки - це
робітник будівельно-монтажного цеху,
заробітна плата якого включена в калькуляцію
вартості приготування бетону М-300. (т.1 а.с. 342).

З довідки, виданої начальником будівельного-монтажного цеху цього
підприємства вбачається, основна заробітна плата на приготування одного
кубометра бетону М-300 складає 21 грн. 36 коп.

У відповідності
до п. 4 Методичних рекомендацій з формування собівартості будівельно-монтажних
робіт, затверджених Наказом Державного комітету України з будівництва та
архітектури від 16 лютого 2004 р. № 30, до статті "Прямі витрати на
оплату праці" включаються витрати на основну, додаткову заробітну
плату, заохочувальні, компенсаційні та інші грошові виплати робітникам (включаючи
нештатних), нараховані згідно з формами і системами оплати праці, що
застосовуються у будівельній організації.

У
відповідності до п. 2 Додатку № 1 до цих Методичних рекомендацій, до складу елемента "Витрати на оплату праці"
відносяться витрати на основну та додаткову заробітну плату, заохочувальні,
компенсаційні та інші грошові виплати працівникам будівельної організації
(включаючи нештатних), зайнятих в основному, допоміжному та другорядному
виробництвах, нараховані згідно з формами і системами оплати праці,
встановленими у будівельній організації.

Таким
чином, з урахуванням змісту вказаних документів, до собівартості продукції, а в
даному випадку - бетону, що виготовляється в БМЦ НГВУ „Чернігівнафтогаз”
повинна входити реально нарахована заробітна плата робітників, які його
виготовляють. Органи досудового слідства не змогли достовірно встановити, як
машиніст бетонозмішувальної установки отримував заробітну плату: як робітник будівельно-монтажного цеху НГВУ
„Чернігівнафтогаз”, або як машиніст цієї установи, оплата праці якого
затверджена начальником НГВУ „Чернігівнафтогаз” (т.1 а.с. 347). Не встановлено, чи повинна до цієї собівартості повинна входити основна
його заробітна плата в сумі 21 грн.36 коп., а включаючи нарахування на неї,
собівартість 1 кубометру бетону, згідно висновку судово-бухгалтерської
експертизи, може складати 294 грн.28 коп.

Апеляційний
суд наголошує, що органи досудового слідства не встановили з достатньою
достовірністю нестачі 2-х кубометрів бетону. Який мав знаходитись у підзвіті
ОСОБА_5, а призначена судом судово-бухгалтерська експертиза відповіді на це
питання не дала.

Апеляційний
суд вважає, що усім виправданим було пред'явлене неконкретне обвинувачення.
Зокрема, в ньому не прописано детально,
яку частину об'єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,
виконав кожен з обвинувачених. В стадії апеляційного розгляду справи прокурор
позбавлений можливості змінити обвинувачення в порядку ст. 277 КПК, в суді
першої інстанції він цим правом не скористався.

Виправдовувальний
вирок суду містить у собі істотні суперечності. Так, суд визнав доведеним
факт розкрадання 2-х кубометрів бетону
унаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 своїх службових обов'язків. Відхиливши
як недостовірні ряд доказів, не давши оцінки низці інших доказів, місцевий суд
вказав, що у діях ОСОБА_5 міститься склад адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 51 КУпАП. При цьому
ніякої оцінки діям інших підсудних суд не дав.

Згідно з ч. 4 ст. 327 КПК України, виправдовувальний вирок постановлюється
у випадках, коли не встановлено події злочину,
коли в діяннях підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено
його участі у вчиненні злочину. В
резолютивній частині вироку не вказано, у зв'язку з чим усіх підсудних було
визнано невинуватими та виправдано.

Отже,
вирок місцевого суду, яким виправдано
ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можна вважати законним і обґрунтованим
із-за неправильної оцінки судом доказів та істотних суперечностей, які суттєво
впливають на висновок про винуватість
або невинуватість усіх виправданих. Проте, вказані вище суперечності в доказах,
суттєва неповнота досудового слідства, яку неможливо виправити в судовому засіданні, не дають
змоги апеляційному суду постановити свій вирок, який би був законним і
обґрунтованим. Тому вирок місцевого суду підлягає скасуванню, а справа -
поверненню на додаткове розслідування.

У
зв'язку зі скасуванням вироку, підлягає скасуванню і окрема постанова,
постановлена місцевим судом.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 366, 374, 377 КПК України, апеляційний
суд,-

у х в а л и в :

Апеляцію
прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції
задовольнити частково. Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 25 грудня 2007 року відносно ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та окрему
ухвалу цього ж суду від 25 грудня 2007 р. скасувати. Справу повернути
Прилуцькому міжрайонному прокурору для організації додаткового розслідування.

Запобіжний
захід ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити попередній - підписку про невиїзд.

Судді:

О.П. Трейтяк
О.В. Демченко
І.П. Борисенко