АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1173/15 Справа № 192/563/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 20 вересня 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст. 190, ч. 2 ст. 263, ч.1 ст.70, ч. 1 ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі
-Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року вирок частково змінено та призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі,
-Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року
на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту
частину покарання
якою відмовлено у задововленні клопотання про умовно-дострокове його звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, ОСОБА_7 згідно вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 вересня 2013 року було засуджено за скоєння злочину, передбаченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст. 190, ч. 2 ст. 263, ч.1 ст.70, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року вирок частково змінено та призначено покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі.Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» йому було скорочено наполовину невідбуту частину покарання.

У квітні 2015 року засуджений ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст..81 КК України, посилаючись на те, що він на той час відбув 3/4 строку покарання та навіть більше, незначні стягнення погашені, позова не має, засуджений за кримінальне правопорушення, яке віноситься до правопоршень середньої тяжкості. Має малолітню доньку ОСОБА_9 , 2006 року народження та матір-пенсіонерку, 1954 року народження. Приймає активну участь у благоустрію загіну № 8, позитивно характеризується за місцеп прописки

Згідно витягу з протоколу № 48 від 13.03.2015 року засідання адміністративної комісії Солонянської виправної колонії УДПтСУ у Дніпропетровській області №21 з розгляду матеріалів на умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_8 було відмовлено в умовно-дострокову звільненні.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений згідно довідки про заохочення та стягнення, має одне заохочення, яке накладене на нього, згідно матеріалів особової справи за участь у благоустрою території колонії, останнє стягнення погашене лише в грудні 2014 року, крім того, засуджений працевлаштований тільки з грудня 2014 року, і тому суд вважає, що він не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу задовольнити. Вважає, що судом першої інстанції, було прийнято суб`єктивне рішення, нав`язане представником адміністрації Синельниківської ВК № 21, а також що доводи представника колонії не відповідають дійсності. Зазначив, що має малолітню дитину, та за його сумлінну працю був відзначений заохоченням начальника СВК № 21 за роботу в 2014 року. Просить врахувавти, що його мати втратила годувальника, а він батька і тепер змушена сама на свою маленьку пенсію утримувати його малолітню доньку. Суд першої інстанції не врахував його позитивну характеристику з місця проживання та те, що після звільнення він буде прийнятий на роботу в ТОВ «Крона».
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий, останній раз скоїв тяжкий злочин у 2013 році.

Доводи засудженого в апеляційній скарзі про те, що він заслуговує на те, щоб до нього застосували умовне-дострокове звільнення, так як він став на шлях виправлення, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів, повністю підтримує висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим).
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді: