АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/2799/13-к
Номер провадження 11-кп/786/303/14
Категорія:ч.2 ст. 286 КК.Т.З.
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8 ,
потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
представника потерпілих ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_14
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2014 року
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Гомель Республіки Білорусь, громадянин Республіки Білорусь, освіта вища, працює директором ВАТ Гомельський авторемонтний завод, має на утриманні малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_14 на користь:

- третьої міської лікарні м. Кременчука витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_15 в сумі 1464,80 грн. та потерпілої ОСОБА_16 в сумі 3479,28 грн., всього в сумі 4944 (чотири тисячі дев`ятсот сорок чотири) грн. 08 коп.;

- Глобинської центральної районної лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення ОСОБА_17 в сумі 3997,30 грн., ОСОБА_18 в сумі 976,95 грн., ОСОБА_19 у сумі 1717,91 грн., ОСОБА_11 у сумі 408,74 грн., ОСОБА_20 у сумі 718,30 грн., ОСОБА_21 у сумі 2269,65 грн., всього в сумі 10088 (десять тисяч вісімдесят вісім) грн. 85 коп.;

- Кременчуцької міської дитячої лікарні витрати на стаціонарне лікування постраждалої ОСОБА_22 в сумі 3206 грн. 40 коп.;

- Комсомольської міської лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_15 в сумі 1422 грн. 29 коп.;

- Семенівської центральної районної лікарні витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_23 в сумі 1052 грн. 01 коп.;

- потерпілої ОСОБА_16 - 6248 грн. 79 коп. матеріальної шкоди, 25000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 2 400 грн.;;

- потерпілого ОСОБА_17 - 1983 грн. 11 коп. матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.;

- потерпілої ОСОБА_24 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн.;.

- держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 6 548 грн. 40 коп.

Цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 залишено без розгляду.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_14 визнаний винним в тому, що 25 серпня 2013 року близько 15 год., керуючи автомобілем Volvo моделі ХС90, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя зі сторони с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області в напрямку с. Кагамлик Глобинського району Полтавської області на 200 км автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, обвинувачений, порушуючи вимоги п.п.б ) п. 2.3 та п.13.1 Правил дорожнього руху України, відволікся від керування автомобілем, не вибрав безпечної дистанції та безпечного інтервалу внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля в задню ліву частину автомобіля Mercedes-Benz моделі 410 D, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_25 , що рухався в попутному напрямку.

В момент первинного контакту кут між повздовжніми осями автомобілів становив близько 10є.

Після зіткнення обидва автомобілі виїхали за межі проїжджої частини в правий кювет з подальшим перекиданням.

В результаті зіткнення пасажиру автомобіля марки Mercedes-Benz моделі 410 D, д.н.з. НОМЕР_2 малолітньому ОСОБА_26 спричинено смерть, яка настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що викликала багатоуламковий перелом кісток основи та склепіння черепа та забій речовини головного мозку.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля Mercedes-Benz моделі 410 D, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_27 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Пасажиру автомобіля Volvo моделі ХС90, д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_11 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким ОСОБА_14 призначити за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Вказує, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховані наслідки вчиненого злочину - смерть малолітньої особи. У цьому зв`язку потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наполягали на призначенні максимального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України. Не взято до уваги і те, що внаслідок ДТП 8 осіб отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Апелянт зазначає, що обвинувачений на місці ДТП не надав допомоги пасажирам мікроавтобусу Мерседес Бенц моделі 410 D, д.н.з. НОМЕР_2

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 порушують питання про скасування вироку у зв`язку з призначенням ОСОБА_14 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості.

Потерпілі вказують, що фактично ОСОБА_14 намагався перекласти відповідальність на водія мікроавтобуса ОСОБА_25 , після вчинення ДТП першої медичної допомоги пасажирам мікроавтобуса не надав.

Просять постановити новий вирок, яким ОСОБА_14 призначити більш суворе покарання.

Захисник ОСОБА_13 в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого просить вирок суду змінити, застосувати до ОСОБА_14 ст. 75 КК України та звільнити його від призначеного покарання з встановленням іспитового строку, мотивуючи тим, що судом першої інстанції при його постановленні допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Зазначає, що суд при призначенні ОСОБА_14 покарання, не врахував, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, даний злочин відноситься до злочинів, вчинених з необережності, обставин, що пом`якшують покарання, зокрема і ті, на які посилався прокурор сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування спричиненої шкоди. Просить врахувати щире каяття обвинуваченого.

Звертає увагу, що під час досудового розслідування потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було повністю відшкодовано спричинену шкоду, останні покладались на розсуд суду при призначенні ОСОБА_14 покарання, проте змінили свою думку у судових дебатах.

Вважає, що досягнення мети покарання можливе без ізоляції від суспільства обвинуваченого, оскільки раніше ОСОБА_14 правила дорожнього руху не порушував, був притягнутий до адміністративної відповідальності лише за керування транспортним засобом без технічного огляду, веде соціально активний спосіб життя, має нагороди, займає керівну посаду на виробництві, на його утриманні перебуває малолітня дитина та матір, яка потребує його догляду в зв`язку з тяжким психічним захворюванням, оскільки, окрім нього інших рідних у матері немає.

Обвинувачений від апеляційних скарг захисників ОСОБА_28 та ОСОБА_29 в його інтересах відмовився.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_14 та в його інтересах захисника ОСОБА_13 на підтримання принесеної апеляційної скарги, їх заперечення проти апеляційних скарг прокурора та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, висловила міркування про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілих, та не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на підтримання апеляційних скарг, поданих ними, їх думку про задоволення апеляційної скарги прокурора, заперечення проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_12 , думка якого аналогічна з думкою потерпілої, пояснення потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , її представника ОСОБА_12 , які вважали, що апеляційні скарги прокурора та потерпілих подружжя ОСОБА_31 підлягають до задоволення, а в задоволенні апеляційної скарги захисту необхідно відмовити, заперечення потерпілої ОСОБА_11 , щодо апеляційних скарг прокурора та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , її міркування про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг учасників судового провадження, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, винність ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення доведена наданими суду доказами, які докладно наведені у вироку суду.

Вирок в частині причетності ОСОБА_14 до вчинення злочину та правильність кваліфікації його дій учасниками судового провадження не оскаржується.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_14 покарання, суд першої інстанції відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання із внесеними змінами урахував ступінь тяжкості вчиненого з необережності злочину, який відповідно до класифікації злочинів (ст. 12 КК України) віднесено до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який з урахуванням наявних у кримінальному провадженні даних характеризується виключно позитивно, обставини, які пом`якшують покарання, серед них, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілим, зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в розмірі 250 000 грн., в тому числі, і інші пом`якшуючі обставини, на які посилається захист в апеляційній скарзі, думку потерпілих у судовому провадженні щодо призначення покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив основне покарання винному в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286 КК України.

При вирішенні питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 додаткового покарання, місцевий суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, мотивовано прийшов до висновку про позбавлення винного права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про постановлення нового вироку та призначення більш суворого покарання обвинуваченому, як і апеляційна скарга захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого про застосування до останнього положень ст. 75 КК України не підлягають до задоволення.

Ненадання першої медичної допомоги пасажирам мікроавтобуса після вчинення ДТП обвинуваченим ОСОБА_14 , на що спираються в апеляційних скаргах прокурор та потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у відповідності до ст. 67 КК України не є обставиною, що обтяжує покарання.

Не грунтуються на матеріалах кримінального провадження твердження захисту про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при постановленні судового рішення.

В той же час, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_14 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього п.п. в, е ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році, мотивуючи тим, що він має малолітню дитину та є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_14 при вчиненні злочину перебував у тверезому стані, місце дорожньо-транспортної пригоди не покидав.

Стосовно заподіяної обвинуваченим шкоди, то п. є ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні положення якого унеможливлювали застосування амністії у разі невідшкодування завданих збитків обвинуваченим або не усунення ним заподіяної злочином шкоди, виключений згідно з Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні, який набрав чинності з 14травня 2014 року.

Матеріалами кримінального провадження стверджується, що ОСОБА_14 має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_32 - ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо якого він не позбавлений батьківських прав.

Відповідно до п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році підлягають звільненню від відбування покарання, особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Поряд з цим ОСОБА_14 є особою, яка підпадає під дію Закону Республіки Білорусь від 06.01.2009 року Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших радіаційних аварій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

У цьому зв`язку приписами п. е ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році регламентовано, що звільняються від відбування покарання учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які підпадають під дію Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

За змістом абз.1 п.г) ст. 9 Закону України Про амністію у 2014 році у разі, якщо до особи може бути застосовано кілька підстав, передбачених цим Законом, застосовується одна підстава.

Отже, обвинувачений ОСОБА_14 підпадає під дію Закону України Про амністію у 2014 році, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що він має бути звільнений від відбування призначеного Глобинським районним судом покарання.

За таких обставин судове рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 405,407,418 КПК України п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 залишити без задоволення. Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2014 року щодо ОСОБА_14 змінити.

Застосувати до ОСОБА_14 п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році і звільнити його від відбування призначеного судом покарання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_14 з під-варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення Апеляційним судом Полтавської області.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4