Ухвала

іменем україни

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 лютого 2014 року.

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Українка Острозького району Рівненської області, що проживає в АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що немає судимості, засуджено

за ч. 1 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення права займатись лікарською, акушерсько-гінекологічною та хірургічною діяльністю строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 10 149,29 грн. матеріальної шкоди та 70 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 лютого 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 засуджено за неналежне виконання ним своїх професійних обов'язків та недбале ставлення до них, вчинене за наступних обставин.

Приблизно о 10 год. 30 хв. 12 червня 2012 року потерпіла ОСОБА_2 була госпіталізована в хірургічне відділення державного закладу «Вузлова лікарня станції Шепетівка Південно-західної залізниці».

Лікар-гінеколог зазначеного відділення, ОСОБА_1, в порушення вимог Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», наказів Міністерства охорони здоров'я України № 582 від 15.12.2003 року «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги. Загальні захворювання органів малого тазу» та № 620 від 29.12.2003 року «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги та неонатологічної допомоги в Україні», без проведення основних загально-клінічних досліджень і стандартного обстеження хворої гінекологічною патологією, після госпіталізації провів потерпілій ОСОБА_2 оперативне втручання без наявних для того підстав, внаслідок чого у неї настали тяжкі наслідки у виді втрати репродуктивної функції жінки та інфекційного запалення органів малого тазу.

І відповідно до цієї патології потерпіла була визнана Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією інвалідом третьої групи.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить вирок та ухвалу, постановлені щодо нього, скасувати та закрити кримінальне провадження у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину. Зазначає, що слідством не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між його діями та наслідками для потерпілої. Крім того вказує про відповідність своїх дій законодавству про охорону здоров'я, а тяжкі наслідки настали внаслідок неналежного лікування потерпілої у Хмельницькій обласній лікарні.

На касаційну скаргу засудженого від представника потерпілої ОСОБА_2 надійшло заперечення, в якому він просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411КПК України щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. У зв'язку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Висновки про доведеність винності ОСОБА_1 у неналежному виконанні ним, як медичним працівником, своїх професійних обов'язків внаслідок безвідповідального ставлення до них, що потягло тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_2, суд зробив на підставі досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що у справі відсутні докази, які підтверджують причинний зв'язок між його діями і наслідками, які настали для потерпілої у виді чисельних оперативних втручань та, як наслідок, встановлення інвалідності були ретельно перевірені та визнані необґрунтованими. Зокрема вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_2, наведених у вироку свідків, даними оперативного службового розслідування та висновками судово-медичної комісійної експертизи про характер і ступінь тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень.

Зокрема, дії ОСОБА_1 при обранні тактики лікування потерпілої ОСОБА_2, наявність показань до хірургічного втручання за обставин звернення останньої за медичною допомогою були предметом галузевої перевірки, в тому числі і експертному дослідженню, за наслідками якої було встановлено, що лікар ОСОБА_1 необґрунтовано поставив потерпілій діагноз та показання, з якими вона була взята на ургентну операцію, що медична документація не містила описання об'єктивних даних та додаткових методів обстеження для проведення ургентного втручання, що під час операції ОСОБА_1 у медичних документах не обґрунтував доцільність видалення статевих органів малого тазу, враховуючи наявність основного захворювання, та не отримав на це згоду самої хворої або ж її родичів.

Тактичні та діагностичні помилки лікування потерпілої ОСОБА_2 призвели до необґрунтованої втрати нею репродуктивної функції.

В подальшому ОСОБА_1 були допущені і інші помилки у тактиці післяопераційного лікування потерпілої ОСОБА_2, що призвело до пасажу їжі по кишковику та у зв'язку із цим вона була визнана інвалідом третьої групи.

За наведених вище обставин суд дії ОСОБА_1 кваліфікував за ч.1 ст.140 КК України правильно.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винності ОСОБА_1 та кваліфікації його дій органами досудового слідства та судом не допущено. Висновки суду ґрунтуються на допустимих та достатніх доказах.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України.

Цивільний позов у справі вирішено відповідно до вимог цивільного та кримінального процесуального законодавства.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, були предметом перевірки апеляційного суду і, з наведенням докладних мотивів, визнані необґрунтованими.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 436-438 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 лютого 2014 року щодо нього - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ____________ __________

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5