Справа № 581/210/14-к
Провадження № 1-кп/581/18/14
УХВАЛА
про відмову у затвердженні угоди про примирення

17 липня 2014 року смт.Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судового розгляду кримінальне провадження за № 0000035 по обвинуваченню неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки с.Галаївець, незаміжньої, українки, учениці 9-го класу Гречанівської ЗОШ І-ІІ ступенів, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У ході судового розгляду даного провадження, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, суд перейшов до розгляду питання про затвердження угоди про примирення між неповнолітньою обвинуваченою та потерпілою, укладеної за участі законного представника ОСОБА_6 за захисника.

Потерпіла у судовому розгляді підтримала угоду та клопотала про її затвердження, пояснивши суду про те, що підписання угоди відбувалося у Липоводолинському РВ в присутності усіх її сторін, які в ній вказані; ініціатива по укладенню угоди виходила саме від неї і при цьому переслідувалася одна мета призначити неповнолітній ОСОБА_6 найменш суворе покарання.

Прокурор, підозрювана, її захисник та законний представник просили суд затвердити угоду про примирення, оскільки вона відповідає вимогам закону і укладена виключно в інтересах неповнолітньої обвинуваченої.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, роз`яснивши їм вимоги ст.ст.473, 474 КПК України, оцінивши зміст угоди про примирення, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні останньої, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Так, згідно зі ст.471 КПК України в угоді про примирення, зокрема, зазначається покарання, яке узгоджується сторонами в угоді, яке повинно відповідати межам, передбаченим у санкції статті особливої частини КК України, за наявності підстав сторони можуть погодити покарання із звільненням від його відбування з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Частиною 7 ст. 474 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в затвердженні угоди, зокрема, однією з підстав відмови у затвердженні є те, що її умови не відповідають інтересам суспільства.

Як вбачається зі змісту угоди, підозрювана ОСОБА_6 беззастережно визнала винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину, зобов`язується вибачитися перед потерпілою за вчинення крадіжки її майна, і сторони узгодили застосування покарання неповнолітній у виді позбавлення волі на строк один рік, із застосуванням вимог ст.ст.75,104 КК України про звільнення неповнолітньої підозрюваної від відбування вказаного покарання із іспитовим строком один рік.

На думку суду, умови даної угоди не відповідають інтересам суспільства, з огляду на нижченаведене.

За змістом п.2 ч.7 ст. 474 КПК України угоду про примирення слід вважати такою, що не відповідає інтересам суспільства, у разі узгодження сторонами покарання, яке за своїм видом та розміром (тривалістю) не відповідає характеру, тяжкості вчиненого діяння та особі винуватої.

На думку суду, затвердження угоди на вищевказаних умовах призведе до судимості у 15-річної ОСОБА_6 , яка раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, із одночасним призначенням їй одного із суворих покарань у виді позбавлення волі. Так, згідно з вимогами ст.12 ч.1 КК України інкримінований неповнолітній злочин є діянням середньої тяжкості; за санкцією ст.185 ч.1 КК України найсуворішим видом покарання є позбавлення волі на строк до трьох років, неповнолітня обвинувачена є раніше несудимою, остання добровільно повернула потерпілій викрадене майно, усунувши таким чином заподіяну шкоду, виховується матір`ю та відчимом, раніше тривалий час навчалася в школах-інтернатах. За таких умов, призначення за вчинене неповнолітній узгодженого покарання у виді позбавлення волі із іспитовим строком слід вважати таким, що не відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та самій особі ОСОБА_6 .

До цього, ця процесуальна дія суду призведе до погіршення становища неповнолітньої підозрюваної з огляду на те, що при перевірці певних обставин судом у відкритому судовому розгляді до ОСОБА_6 закон передбачає можливість застосування судом примусових заходів виховного характеру без ухвалення обвинувального вироку із послідуючим правовим наслідком у виді судимості. Отже, законом передбачений більш сприятливий механізм для неповнолітньої особи по притягненню її до кримінальної відповідальності, а тому умови вищевказаної угоди не є гуманними і соціально виваженими по відношенню до неповнолітньої обвинуваченої.

Крім цього, суд також вважає, що незатвердження даної угоди відповідає найвищим інтересам неповнолітньої обвинуваченої, і пов`язано із забезпеченням їй гарантій повного, всебічного і об`єктивного дослідження обставин справи судом, як це визначено положеннями ч.1, пп. а), iv) ч.2 ст. 40 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, та їх реалізацію неможливо здійснити під час затвердження угоди про визнання винуватості у даному провадженні.

За таких обставин, у затвердженні угоди про визнання винуватості у даному провадженні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 469, 471, 474 ч.7 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди у даному провадженню про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та неповнолітньою обвинуваченою ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1