УХВАЛА Іменем України
м. Балаклія 07 травня 2015 року Справа №610/1439/15-к 5/610/140/2015

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника спеціальної лікарської комісії ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Жовтневської ВК № 17 про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області, громадянин України, українець, до арешту не працював, проживав по АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня,

раніше судимий:

15.05.1997 року вироком Чуднівського районного суду Житомирської області за ч.2 ст.17, ч.1 ст.117 КК України (1960 р.) до 3 років позбавлення волі, звільнений 19.08.1998 р. на підставі ст.1 «а» Закону України «Про амністію»;

26.01.1999 року вироком Чуднівського районного суду Житомирської області за ч.3 ст.141, ч.3 ст.140, ст.42 КК України (1960 р.) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 07.06.2002 р. умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 25 днів;

07.11.2002 року вироком Бердичівського районного суду Житомирської області за ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 187, ст. 70, 71 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі;

25.11.2002 року вироком Чуднівського районного суду Житомирської області за ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений 21.04.2009 р. умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 25 днів;

засуджений:

25.02.2010 року вироком Коростишівського районного суду Житомирської області за ч.2 ст.187, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,-

установив:

До суду надійшло вказане подання, в якому ставиться питання про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_6 , з огляду на те, що в подальшому він не може утримуватися в умовах колонії за станом здоров`я.

Представник СЛК пояснив про наявність у засудженого тяжкого захворювання, яке входить до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. Вказане захворювання було виявлено в засудженого в період відбування ним покарання.

Прокурор подання підтримав, вважав його обґрунтованим, проти задоволення не заперечував.

Засуджений у судове засідання доставлений не був, в матеріали справи надана його заява розгляд за його відсутності. Представник Жовтневської ВК № 17 просив розглянути подання за його відсутності. Судом ухвалено провести розгляд подання за відсутності засудженого та представника ЖВК№17, що не суперечить положенню абз. 2 ч. 4 ст. 539 КПК України.

Розгляд питань, які вирішуються судом під час виконання вироків (ст. 537 КПК України), не є судовим провадженням за смислом п.24 ч.1 ст.3, ч.4 ст.107, п.7 ч.2 ст.412 КПК України, а відтак повне фіксування судового засідання з розгляду вказаних питань за допомогою технічних засобів не є обов`язковим. Жоден з учасників судового засідання клопотань про застосування технічних засобів фіксування не подавав. За таких обставин, у відповідності до положень ст.107 КПК України, фіксування процесу технічними засобами не здійснювалось, натомість на виконання вимог ст. 108 КПК України секретарем судового засідання вівся журнал судового засідання.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення представника СЛК, думку прокурора, вивчивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 152 КВК України, хвороба є підставою звільнення від відбування покарання.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за одночасної наявності таких трьох умов: особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної; така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання; особа захворіла на таку хворобу після вчинення злочину або постановлення вироку.

Практика Європейського суду з прав людини, в контексті дотримання статей 2, 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виокремлює три складові, які необхідно розглядати стосовно сумісності стану здоров`я заявника та умов його утримання: 1) медичний стан в`язня; 2) адекватність медичної допомоги, яка надається в умовах утримання; 3) доцільність утримання з огляду на стан здоров`я заявника (рішення від 28.03.2006 року у справі «Мельник проти України»).

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 28.09.1973 року № 8 «Про практику застосування законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інша хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в переліку захворювань.

Дійсно, зазначена у висновку СЛК від 27.04.2015 року хвороба засудженого на прогресуючий двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів з явищами легенево-серцевої недостатності II-III ступенів відноситься до тяжких хвороб, передбачених Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 (п.1.1. Переліку).

Однак уперше у засудженого захворювання на туберкульоз було виявлене у 1998 році і, як свідчать обставини справи, ця хвороба не перешкоджала йому продовжувати злочинну діяльність, на що зокрема звернув увагу апеляційний суд Харківської області (ухвала від 21.10.2014р.).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 наразі відбуває покарання за злочини, які були ним вчинені вже після захворювання на туберкульоз, а саме покарання у виді 8 років позбавлення волі за вироком Коростишевського р/с Житомирської обл.. від 25.02.2010р. При цьому в розмірі даного покарання за правилами стст.70, 71 КК України враховані частково невідбуті засудженим раніше покарання за вироками Чуднівського районного суду Житомирської області від 25.11.2002р., Бердичівського районного суду Житомирської області від 07.11.2002р. та Чуднівського районного суду Житомирської області від 26.01.1999р.

Таким чином ОСОБА_6 захворів на тяжку хворобу туберкульоз до того як вчинив злочини, за які тепер відбуває покарання за вироками судів. Указана обставина має істотне значення та виключає можливість застосувати до нього ч.2 ст.84 КК України, згідно з правилами якої звільнення за хворобою може бути застосоване лише до осіб, які захворіли на таку тяжку хворобу після вчинення злочину або постановлення вироку.

Разом із тим, суд вважає за необхідне надати оцінку іншим обставинам, які встановлені в судовому засіданні.

Так, захворювання на тяжку хворобу є підставою для звільнення особи від покарання або від подальшого його відбування лише у випадку, якщо ця хвороба не лише за своєю тяжкістю, а й за характером перешкоджає відбуванню покарання, тобто коли подальше відбування покарання загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.

З висновку СЛК не убачається про те, яким саме чином хвороба засудженого об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню ним покарання.

Суду повинні бути надані заслуговуючи на увагу дані про те, що за умови звільнення від покарання засудженому буде надана медична допомога більш якісного рівня, що він має можливість продовжити лікування, однак таких даних не надано.

Важливим з цього приводу є той факт, що ЖВК №17 при установі має спеціалізовану туберкульозну лікарню, в якій і перебуває ОСОБА_6 , кваліфікована і спеціалізована медична допомога в ній надається безкоштовно, за усіма наявними у засудженого захворюваннями, відповідно до встановлених для цього стандартів. Засуджений є ізольованим, внаслідок чого не становить небезпеки зараження для здоров`я інших осіб по за межами установи. ОСОБА_6 за таких умов цілодобово перебуває під медичним доглядом, має зручні побутові умови, посилене харчування (з урахуванням хвороби).

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому необхідне лікування, що має істотне значення для вирішення подання.

Як зазначено вище, Закон вимагає від суду враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи (ч. 2 ст. 84 КК України). Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбування покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду, чого дане подання не містить і в суді таких даних надано не було.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягнутий вже в 5-те; має 5-ть не знятих та не погашених у встановленому порядку судимостей. Всі злочини, які вчиняв ОСОБА_6 , є тяжкими та поєднані із застосуванням насильства.

До нього раніше застосовувалися: звільнення від не відбутої частини покарання за амністією; 2-чи умовно-дострокове звільнений від відбування покарання на значний строк, після чого протягом не відбутої частини покарання після цих УДЗ він знову вчиняв нові умисні тяжкі злочини, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

Із характеристики від 27.04.2015р. та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений на шлях виправлення не став.

Дані про особу засудженого, тяжкість та характер вчинених ним злочинів, характеристика за місцем відбування покарання, поведінка під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь виправлення, не розкаяння, відношення та оцінка ним своєї злочинної діяльності, значний строк не відбутого покарання, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, відсутність підтвердження об`єктивного перешкоджання захворюванням відбуванню покарання, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.

Крім того невідбутого покарання у засудженого є досить значним, а саме 2 роки 7 місяців 10 днів (кінець строку покарання 17.12.2017 р.), що суд також бере до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що питання про звільнення цього засудженого у зв`язку з хворобою вже двічі розглядалось судом і у звільненні було відмовлено.

Із матеріалів, які надійшли до суду цього разу не вбачається, які саме обставини істотно змінились порівняно з тими, які вже були предметом розгляду суду (ухвала Балаклійського р/с Х/о від 29.05.2014р., ухвала апеляційного суду Х/о від 21.10.2014р., ухвала Балаклійського районного суду Х/о від 22.01.2015р.).

Також суд звертає увагу на відсутність у поданні конкретного формулювання щодо суті подання, тобто про що саме Жовтневська ВК № 17 просить суд. Формулювання, яке наведене у поданні є неконкретним, а саме: «звертається з проханням до суду щодо вирішення питання доцільності застосування ст. 84 КК України…» не містить у собі звернення до суду, внаслідок відсутності власне прохальної частини, тобто не містить офіційного звернення до суду за вирішенням певного конкретно сформульованого юридичного питання, яке можливо було б задовольнити за наявності для того належних правових підстав.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що задовольнити подання не вбачається за можливе зважаючи на відсутність для цього належних правових підстав.

Керуючись ст. 84 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні подання Жовтневської виправної колонії УДПС України в Харківській області (№17) про звільнення від покарання за хворобою на підставі ст. 84 КК України засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Копію ухвали направити прокурору, адміністрації ВК №17, засудженому та суду, який постановив вирок.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1