У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого - судді

Пивовара В.Ф.,

суддів

Пошви Б.М. і Гошовської Т.В.,

за участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула в судовому засіданні 27
грудня 2007 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_2 на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області
від 5 червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області
від 1 листопада 2006 року.

Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 5 червня
2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, раніше
не судимого,

засуджено :

- за ч. 1 ст. 115
КК України на 12 років позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 125 КК України на 2
роки обмеження волі,

- за ч. 1 ст. 393 КК України на 4
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточне покарання
ОСОБА_1 призначено 14 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 25000грн. на відшкодування моральної шкоди,
також стягнуто судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2,
приблизно о 20 год. 30хв., перебуваючи АДРЕСА_1, під час сварки з господарем
ОСОБА_4, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязненних стосунків, умисно
завдав останньому удар кулаком у обличчя та не менше двох ударів ногою у пах.
Потім у будинок зайшов ОСОБА_5, з яким ОСОБА_1 вийшов на двір, де маючи умисел
на позбавлення життя, під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих
неприязненних стосунків, умисно, ножем завдав ОСОБА_5 один удар у груди зліва,
спричинивши тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудей
з пошкодження серця, від якого потерпілий помер по дорозі в лікарню.

Після чого ОСОБА_1 перебуваючи у дворі будинку, під час сварки з ОСОБА_4,
умисно ножем завдав останньому не менше трьох ударів у пах, спричинивши легкі
тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров”я.

Крім того, ОСОБА_1, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності,
перебуваючи на лікуванні у терапевтичному відділені КП “Межівська ЦРЛ”, 14
липня 2005 року, приблизно о 1год. 30 хв., скориставшись тим, що конвоїри
заснули, за допомогою голки від медичного шприца відкрив замок наручників, та
скоїв втечу з-під варти.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від
1 листопада 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено, пом'якшено ОСОБА_1 покарання за ч. 1
ст. 115 КК України до 10 років, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів, остаточне покарання ОСОБА_1 призначено 12 років позбавлення волі.

У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати, справу направити на нове розслідування,
посилаючись при цьому на однобічність, неповноту судового слідства та на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить судові рішення щодо ОСОБА_1 змінити, перекваліфікувати його дії з
ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України, посилаючись при цьому на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування
кримінального закону, у зв'язку з чим дії ОСОБА_1 невірно кваліфіковано за ч. 1
ст. 115 КК України. Крім того просить виключити з вироку вказівку суду на
обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину повторно та настання тяжких
наслідків і пом'якшити покарання за ч. 1 ст. 393 КК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, прокурора, який просив скасувати ухвалу
апеляційного суду і направити справу на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що
вони підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 365 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним
судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності
нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи,
доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Для цього згідно зі ст. ст. 358, 362 КПК України апеляційний суд може
провести судове слідство у повному обсязі чи частково, дати суду першої
інстанції доручення про виконання окремих процесуальних дій в залежності від
оцінки доказів у їх сукупності прийняти одне із рішень, передбачених ст. 366
КПК України.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України
в ухвалі апеляційного суду, окрім інших обов'язкових даних, повинна бути зазначена
суть апеляцій, коротко викладені пояснення осіб, які брали участь у засіданні,
і докладно - мотиви прийнятого судом рішення; усі доводи, що містяться в
апеляціях, мають бути ретельно вивчені, проаналізовані й зіставлені з наявними
у справі і додатково поданими матеріалами, із тим, щоб жоден довід не залишився
без відповіді в ухвалі.

Як убачається зі змісту ухвали
апеляційного суду, ці вимоги закону апеляційним судом не виконані.

Так, засудженим ОСОБА_1 та його захисником ОСОБА_2 було подано мотивовані
апеляції, в яких вони виклали думку про незаконність вироку в зв'язку з
невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам
справи, при цьому вказували, що суд неповно з'ясував усі обставини по справі у
зв'язку з чим дії ОСОБА_1 кваліфіковано не правильно. Вказували на істотні
порушення вимог кримінально-процесуального закону та порушення прав ОСОБА_1 на
захист.

Апеляційний суд, залишаючи апеляції без задоволення, не навів в ухвалі
переконливих мотивів на спростування доводів, викладених у апеляціях, належним
чином не перевірив і не зазначив у своїй ухвалі підстави, через які він визнав
апеляції засудженого та захисника необґрунтованими, а лише перерахував докази,
зазначені у вироку, не проаналізувавши і не співставивши їх з наявними у справі
доказами.

Крім того, з матеріалів справи
убачається, що суд при призначенні ОСОБА_1 покарання визнав обставину, яка
обтяжує його покарання настання тяжких наслідків. У апеляціях прокурора і
захисника ставилося питання про
виключення з вироку даної вказівки суду, але апеляційний суд в ухвалі зазначив,
що судом дана обставина не визнана, як обтяжуюча.

Таким чином, оскільки апеляційна ухвала суду не відповідає вимогам ст. 377
КПК України, що є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, то
вона підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд,
який належить провести з дотриманням вимог ст. ст. 357-374, 377-379 КПК
України.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника
ОСОБА_2 . задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 1 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на новий апеляційний розгляд у той же суд в іншому складі
суддів.

С у д д і :

Пивовар В.Ф. Пошва Б.М. Гошовська Т.В.