В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.06.2015 Справа №607/7706/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 12 лютого 2015 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Носів Бережанського району Тернопільської області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, священнослужителя церкви «Преображення господнього», що на бульв. Куліша у м. Тернополі, котрий проживає по АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , законного представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

12 лютого 2015 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем «Geely FE-1», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався проїзною частиною автомобільної Р-41 «Обхід м. Тернополя» у напрямку с. Гаї Шевченківські Тернопільського району.

Рухаючись у вказаному напрямку, зі швидкістю 55 км/год., і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який встановлений на КМ 12+962 вказаної автодороги, що навпроти ТРЦ «Подоляни», ОСОБА_3 не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5., 2.3. (б) Правил дорожнього руху України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Під час подальшого руху, із зазначеною швидкістю, водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_6 , яка в темпі спокійної ходи пересікала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході та рухалася в напрямку зліва-направо по ходу руху автомобіля, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, не зменшив швидкість свого руху та в подальшому не зупинився перед пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, хоча мав таку технічну можливість, а продовжив рух.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил, ОСОБА_3 не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе в такі умови, що несвоєчасно застосував екстрене гальмування, чим позбавив себе технічної можливості зупинити керований автомобіль «Geely FE-1» та його лівою боковою передньою частиною скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому тіл обох кісток (велико і малогомілкової) лівої гомілки у нижній третині, рани і саден лівої гомілки, струсу головного мозку, рани лобової ділянки голови і перелому коронкової частини першого верхнього правого зуба, саден обох кистей, які відповідно до п. 2.1.2. і 2.1.3 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), за ознакою небезпеки для життя, належать до тяжких.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів: 1.5., 2.3. (б), 18.1. Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілій ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у скоєнні описаного в обвинуваченні кримінального правопорушення визнав в повному обсязі.

По суті провадження суду повідомив, що він раніше до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України не притягувався.

12 лютого 2015 року він дійсно керував автомобілем «Geely FE-1», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю приблизно 55 км/год. проїзною частиною автомобільної дороги з м. Тернополя в напрямку с.Гаї Шевченківські. В салоні автомобіля нікого окрім нього не було. Поблизу заправки «АВВА», що біля ТРЦ «Подоляни» в м. Тернополі не помітив, що по нерегульованому пішохідному переході рухається пішохід, внаслідок чого допустив на нього наїзд. Визнає, що ДТП трапилась саме через порушення ним вимог ПДР України. Після ДТП викликав швидку медичну допомогу. На даний час відшкодовує витрати на лікування малолітньої потерпілої, що зобов`язується робити і надалі.

У скоєному щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Цивільний позов заявлений прокурором в інтересах держави визнає в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні представник малолітньої потерпілої ОСОБА_5 суду повідомив, що 12 лютого 2015 року у вечірню пору доби йому зателефонувала дружина і повідомила, що їхня дочка потрапила в дорожньо-транспортну пригоду. Він одразу виїхав на місце події. По його прибуттю на місці події, дочки вже не було, там був лише ОСОБА_3 . Він викликав наряд працівників ДАІ.

В подальшому дочці зробили операцію з приводу отриманої внаслідок ДТП травми.

Дочка йому повідомила, що в той час коли вона переходила проїзну частину дороги по пішохідному переходу, на неї здійснив наїзд автомобіль.

ОСОБА_3 відшкодовує витрати на лікування дочки.

На даний час у нього немає претензій до обвинуваченого. Він просить обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти його права керувати транспортними засобами.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому приходить до переконання про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_3 притягується до відповідальності вперше, позитивно характеризується, пом`якшуючі його покарання обставини, до яких суд відносить визнання вини, відсутність претензій з боку представника потерпілого, той факт, що представник потерпілого просить не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування основного покарання, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням, а також про відсутність необхідності призначати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ст.76 КК України, на нього слід покласти обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчій інспекції.

Цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах держави про відшкодування затрат на лікування ОСОБА_6 , з врахуванням того, що ОСОБА_3 його визнав, необхідно задовольнити.

Крім того, необхідно стягнути витрати на залучення експертів з ОСОБА_3 .

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_7 у період дії іспитового строку, відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов прокурора прокуратури м.Тернополя ОСОБА_8 слід задовольнити, стягнувши з ОСОБА_3 4537 грн. 95 коп. в користь обласного бюджету, які підлягають зарахуванню на: ГУК у Тернопільській області, 24060300, р/р№001, Код ; МФО 838012; одержувач: обласний бюджет Тернопільського району, призначення платежу «Інші платежі».

Процесуальні витрати за проведення експертиз на загальну суму 2457 грн. 6 коп. стягнути з ОСОБА_3 в користь держави (УКУ м. Тернополі, м. Тернопіль, 24060300, р/р0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726).

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1