Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого : Шилової Т.С.,

суддів: Зубара В.В., Широян Т.А.,

з участю прокурора Таргонія О.В.

розглянула в судовому засіданні 02
грудня 2014 року в м. Києві кримінальну
справу відносно ОСОБА_1 за касаційними
скаргами прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, та прокурора, який брав
участь у розгляду справи судом
апеляційного інстанції, на вирок
Приморського районного суду м. Одеси
від 30 вересня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від
27 лютого 2014 року.

Вироком Приморського районного суду м.
Одеси від 30 вересня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянин України, раніше не судимий, -

засуджений за:

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, ОСОБА_1 остаточно
визначено покарання у виді штрафу в
розмірі 34000 грн. з конфіскацією
незаконного виготовленої продукції.

Зазначеним вироком ОСОБА_1 виправданий
за вчинення злочину, передбаченого ч. 3
ст. 212 КК України.

Вироком вирішено питання про речові
докази.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 27 лютого 2014 року зазначений
вирок змінено. В частині виправдання
ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 212 КК України -
залишено без зміни. В частині
засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204,
ч. 1 ст. 216 КК України - скасовано.
Відповідно до п. «г» ст. 1, ст. 6 Закону
України « Про амністію у 2011 році»
ОСОБА_1 звільнено від кримінальної
відповідальності, кримінальну справу в
цій частині - закрито.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_1
обвинувачувався в тому, що він,
перебуваючи на посаді директора ТОВ
«Корпорація «Альф-Груп», отримавши від
невстановлених осіб спирт етиловий
ректифікований та підроблені марки
акцизного збору, протягом періоду з
квітня по червень 2010 року за адресою
розташування виробничих потужностей:
Одеська область, Біляївській район, с.
Маяки, вул. Радянської Армії, 1-б,
здійснював незаконне виготовлення
алкогольних напоїв шляхом
використання обладнання, що забезпечує
масове виробництво таких товарів.

Так, на початку квітня 2010 року ОСОБА_1
придбав у невстановлених осіб спирт
етиловий ректифікований, при цьому
надав вказівку технологу ТОВ
«Корпорація «Альф-Груп» про
відвантаження зазначеного спирту до
спиртосховища ТОВ «Корпорація
«Альф-Груп» та невідображення даної
поставки у звітних документах. В
подальшому ОСОБА_1, задіявши найманих
працівників та використовуючи
спеціалізоване обладнання, розміщене
на території заводу по вул. Радянської
Армії, 1-б, с. Маяки, і яке орендоване ТОВ
«Корпорація «Альф-Груп», організував
процес виготовлення горілчаної
продукції. Після чого виготовлена у
такий спосіб алкогольна продукція, а
саме протягом квітня - червня 2010 року
було виготовлено 3626 пляшок місткістю 0,5
л та 13718 пляшок місткістю 0,25 л,
маркувалась на виробничій лінії ТОВ
«Корпорація «Альф-Груп» підробленими
марками акцизного збору та етикетками
виробника ТОВ «Корпорація «Альф-Груп».

В подальшому ОСОБА_1 з метою збуту
незаконно виготовленої алкогольної
продукції на виконання договору
комісії, укладеного між ТОВ «Вінзавод
«Південні Вікна» та ТОВ «Корпорація
«Альфа-Груп», здійснював
транспортування та реалізацію
вказаної продукції на ТОВ «Вінзавод
«Південні Вікна» без документів
постачання. Через ТОВ «Вінзавод
«Південні Вікна» та Миколаївську філію
«Алкотрейд» ТОВ «Вінзавод «Південні
Вікна» вказана незаконно виготовлена
алкогольна продукція, а саме, 1796 пляшок
місткістю 0,5 л та 792 пляшки місткістю 0,25
л з етикетками «Пшеничний Лан» була
реалізована ПП ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_1, переслідуючи умисел
направлений на зберігання та подальший
збут незаконно виготовленої
алкогольної продукції виробництва ТОВ
«Корпорація «Альфа-Груп» з
підробленими марками акцизного збору в
кінці травня 2010 року домовився з ОСОБА_4
(власником складських приміщень) про
зберігання за адресою Одеська область,
м. Котовськ, вул. Вокзальна, 1
алкогольної продукції виробництва ТОВ
«Корпорація «Альфа-Груп» з етикеткою
«Пшеничний Лан» та здійснив
транспортування незаконно
виготовленої алкогольної продукції
виробництва ТОВ «Корпорація
«Альфа-Груп» за вищевказаною адресою в
кількості 1830 пляшок місткістю 0,5 л. з
етикетками «Пшеничний Лан» та 3926
пляшки місткістю 0,25 л. з етикетками
«Пшеничний Лан».

Крім того, незаконно виготовлені
алкогольні напої в кількості 9040
пляшок місткістю 0,25 л. з етикетками
«Пшеничний Лан» ОСОБА_1 зберігав з
метою подальшого збуту в виробничих
приміщеннях ТОВ «Корпорація
«Альфа-Груп» за адресою: Одеська
область, Біляївський район, с. Маяки,
вул. Радянської Армії 1-Б.

Крім того, ОСОБА_1, переслідуючи умисел,
направлений на отримання
неконтрольованого державою прибутку,
використовував протягом квітня-червня
2010 року підроблені марки акцизного
збору для маркування незаконно
виготовленої алкогольної продукції
виробництва ТОВ «Корпорація
«Альфа-Груп» за адресою: Одеська
область, Біляївській район, с. Маяки,
вул. Радянської Армії, 1-б, з метою
прикриття незаконної діяльності.

Цим же вироком ОСОБА_1 виправданий по
обвинуваченню в ухиленні від сплати
акцизного збору в особливо великому
розмірі шляхом невідображення у
звітних документах ТОВ «Корпорація
«Альф-Груп» відомостей про отримання
спирту етилового та виготовлення
алкогольної продукції у період
квітень-травень 2010 року, що призвело до
заниження акцизного збору на суму 3 557
116,9 грн.

У касаційній скарзі прокурор, який брав
участь у суді апеляційної інстанції,
просить судові рішення скасувати через
істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
кримінальну справу направити на новий
судовий розгляд. При цьому посилається
на те, що мотивувальна частина
обвинувального вироку не відповідає
вимогам ст. 334 КПК України 1960 року,
оскільки не містить формулювання
обвинувачення, встановленого судом
доведеним, і в ухвалі апеляційного
суду, у порушення вимог ст. 377
КПК України 1960 року, не надана
відповідна оцінка.

У касаційній скарзі прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої
інстанції, просить судові рішення
скасувати через істотні порушення
вимог кримінально-процесуального
закону та неправильне застосування
кримінального закону, кримінальну
справу направити на новий судовий
розгляд. При цьому посилається на те, що
судом в порушення ст. 399 КПК України 1960
року не виконані вказівки суду
касаційної інстанції щодо усунення
суперечностей, які містяться в доказах
по справі, по визначенню реальних сум
заниження акцизного збору, зазначає, що
мотивувальна частина обвинувального
вироку не містить формулювання
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, що не відповідає вимогам ст.
334 КПК України 1960 року, і в ухвалі
апеляційного суду у порушення вимог ст.
377 КПК України 1960 року не надана
відповідна оцінка.

У запереченнях на касаційні скарги,
ОСОБА_1 зазначає про безпідставність
доводів, наведених у касаційних
скаргах і просить ухвалу апеляційного
суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, прокурора,
який підтримав касаційні скарги,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши
матеріали кримінальної справи, визнав
ОСОБА_1 винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2
ст. 204, ч. 1 ст. 216 КК України, та призначив
йому із застосуванням ст. 70 КК України
відповідне покарання. За ч. 3 ст. 212 КК
України суд ОСОБА_1 виправдав.

Не погоджуючись з вироком суду першої
інстанції, прокурор подав апеляцію, в
якій, посилаючись на істотні порушення
вимог кримінально-процесуального
закону, неповноту та однобічність
судового слідства, невідповідність
призначеного судом покарання тяжкості
вчиненого злочину та особі
засудженого, просив вирок суду
скасувати, кримінальну справу
направити на новий судовий розгляд. При
цьому прокурор зазначав про
безпідставність виправдання ОСОБА_1 за
ч. 3 ст. 212 КК України та, у зв'язку з цим,
призначення йому м'якого покарання;
вказував на невідповідність
мотивувальної частини обвинувального
вироку вимогам ст. 334 КПК України 1960
року щодо ненаведення формулювання
обвинувачення, визнаного судом
доведеним; вказував, також, і на те, що
судом не усунуто суперечностей у
доказах, які підтверджують чи
спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212
КК України; що суд не з'ясував питання
щодо можливості застосування до
засудженого положень Закону України
«Про амністію у 2011 році».

Апеляційний суд в межах повноважень та
в порядку, визначеному ст. 365 КПК
України 1960 року, переглянувши справу за
апеляцією прокурора, погодився, з
наведенням в ухвалі відповідних
доводів, з висновками суду першої
інстанції щодо виправдання ОСОБА_1 за
ч. 3 ст. 212 КПК України 1960 року, а
також дійшов висновку про задоволення
клопотання засудженого і звільнення
його від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204,
ч. 1 ст. 216 КК України на підставі Закону
України «Про амністію у 2011 році».

При цьому предметом перегляду
апеляційним судом були, також, доводи,
наведені у апеляційній скарзі
прокурора, які за своїм змістом, є
аналогічні доводам касаційних скарг, і
які стосуються:

- виконання судом першої інстанції
вказівок суду касаційної інстанції
щодо усунення суперечностей у доказах
по визначенню реальних сум заниження
акцизного збору, на підставі яких,
одночасно, оспорюється правильність
виправдання ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 212 КК
України;

- дотримання вимог ст. 334 КПК України 1960
року при постановленні місцевим судом
обвинувального вироку відносно ОСОБА_1

Зазначені доводи були предметом
детальної перевірки судом апеляційної
інстанції, який з наведенням
відповідного аналізу та обґрунтування
визнав їх безпідставними.

Висновки апеляційного суду належним
чином мотивовані. Вважати ці висновки
необґрунтованими чи сумнівними
підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Інших доводів, з огляду на вимоги ст. 398
КПК України 1960 року, які стосуються
виправдання ОСОБА_1 та порушення норм
кримінально-процесуального
законодавства при постановленні
обвинувального вироку відносно нього
та правильності застосування амністії,
касаційні скарги прокурорів не
містять.

За таких обставин, касаційні скарги
прокурорів слід залишити без
задоволення, а постановлені судові
рішення відносно ОСОБА_1 - без зміни.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 394 - 396, 400-1 КПК України 1960 року, п. п.
11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої
інстанції, та прокурора, який брав
участь у розгляду справи судом
апеляційного інстанції, залишити без
задоволення, вирок Приморського
районного суду м. Одеси від 30 вересня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Одеської області від 27 лютого 2014 року
відносно ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Зубар В.В.
Шилова Т.С. Широян
Т.А.