Дата документу Справа № 320/5304/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/149/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гуляйполе Запорізької області, проживаючого в АДРЕСА_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за те, що він, діючи повторно 12.02.2014 року, 28.02.2014 року, 05.03.2014 року, 23.03.2014 року, 29.03.2014 року, 31.03.2014 року, 08.04.2014 року, знаходячись у місті Мелітополі і 14.03.2014 року в с.Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області за адресами, зазначеними у вироку суду, шляхом вільного доступу таємно проникав до колодязів, де розташовані телефонні кабелі, що належать ПАТ Укртелеком, звідки шляхом демонтажу з використанням ножа таємно викрав належне ПАТ Укртелеком майно кабелі та муфти МПС загальною вартістю 14751,2 грн.

Крім того, ОСОБА_7 визнано винним в тому, що 26.03.2014 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, знаходячись біля буд. № 146, по вул. П.Ловецького в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу таємно викрав металеву кришку каналізаційного люку вартістю 562 гривні 50 копійок, яка належить КП Водоканал, чим спричинив КП Водоканал матеріальний збиток на суму 562 гривні 50 копійок. Тієї ж ночі приблизно о 04 годині 00 хвилин, знаходячись на перехресті провулку Сєрова та вул. Залізничної в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу таємно викрав металеву кришку каналізаційного люку вартістю 562 гривні 50 копійок, яка належить КП Водоканал, чим спричинив КП Водоканал матеріальний збиток на суму 562 гривні 50 копійок.

Крім того, 28.03.2014 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, знаходячись на перехресті провулку Чкалова та вул. Чайковського в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу таємно викрав металеву кришку каналізаційного люку вартістю 562 гривні 50 копійок, яка належить КП Водоканал, чим спричинив КП Водоканал матеріальний збиток на суму 562 гривні 50 копійок.

Суд також визнав винним ОСОБА_7 в тому, що він 25.03.2014 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, знаходячись біля аптеки розташованої по вул.Дорожній в с.Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед Україна з рамою червоного кольору вартістю 500 гривень, який належить ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 500 гривень.

Крім того, 26.03.2014 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись біля магазину Апельсин, розташованого по вул. Леніна в с.Костянтинівка Мелітопольського району, Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед Дорожник з рамою червоного кольору вартістю 450 гривень, який належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 450 гривень.

Крім того, 09.04.2014 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходячись біля магазину Апельсин, розташованого по вул. Леніна в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_7 , діючи повторно шляхом вільного доступу сів на велосипед Салют з рамою синього кольору, вартістю 500 гривень, який знаходився біля вказаного магазину, однак в процесі викрадення був поміченим потерпілою - ОСОБА_10 та свідком - ОСОБА_11 , і ігноруючи їх вимоги припинити свої протиправні дії, відкрито викрав вищевказаний велосипед Салют, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 500 гривень.

Крім того, 09.03.2014 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу, таємно викрав металеву зливо-приймальну решітку вартістю 544 гривні 93 копійки, яка належить Управлінню комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області, чим спричинив Управлінню комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області матеріальний збиток на суму 544 гривні 93 копійки.

24.03.2014 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись біля буд. АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав електричний обігрівач Delfa DF-НТ5302Р в корпусі чорного кольору вартістю 600 гривень, який належить ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 600 гривень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК як таємне повторне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ч.2 ст.186 КК України повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Йому призначено покарання за

ч.2 ст.185 КК 3 роки позбавлення волі;

ч.2 ст.186 КК 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК до знов призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 29.04.2014 року. Остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Вирішено питання про речові докази і відшкодування завданої матеріальної шкоди шляхом задоволення заявлених цивільних позовів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив зазначений вирок суду в частині призначеного йому покарання змінити. Не оспорюючи встановлені судом першої інстанції обставини справи і кваліфікацію своїх дій, ОСОБА_7 з огляду на те, що ним повністю визнано вину, щиросердне розкаяння, перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини і непрацездатної дружини, вважав призначене йому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі внаслідок його суворості. Тому ОСОБА_7 просив суд зменшити строк призначеного йому покарання із застосуванням ст.69 КК.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, який частково погодився з доводами апеляції і вважав за необхідне вирок суду змінити; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду змінити.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочинів за наведених у вироку суду обставин ніким не оспорюється.

Як убачається з вироку суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, частина яких відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який на момент скоєння злочинів 8 разів притягався до кримінальної відповідальності в тому числі і за скоєння корисливих злочинів. Суд при призначенні розміру покарання також врахував визнання обвинуваченим своєї вини і його щире каяття, сприяння слідству і суду у розкритті злочинів і встановлення істини у справі. А тому, прийнявши до уваги такі обставини, суд обґрунтовано призначив покарання за вчиненні злочини в мінімальному розмірі передбаченому санкціями ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК застосувавши при цьому принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Вимога ОСОБА_7 про застосування до нього положень ст.69 КК і призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) є безпідставна, оскільки в справі відсутні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину. Заява обвинуваченого про перебування на його утриманні неповнолітньої дитини нічим не підтверджена, доказів непрацездатного стану його дружини суду не надано.

З урахуванням сукупності перелічених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК на строк 4 роки за встановлених судом обставин є мотивованим, а покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недотримання судом цих вимог безпідставні.

Разом з тим, судова колегія відмічає наступне. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.04.2014 року ОСОБА_7 засуджено за вчинений ним злочин від 14.02.2014 року. Цим же вироком він був звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 був засуджений вироком суду апеляційної інстанції від 24.09.2014 року за вчинені ним злочини з 12.02.2014 року до 08.04.2014 року із призначенням покарання у виді позбавлення волі, тобто був засуджений за злочини, вчинені ним до постановлення вироку у першій справі.

Так, у разі, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З огляду на викладе вирок суду першої інстанції підлягає зміні із виключенням з нього рішення суду про призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Виключити з вироку рішення суду про призначення остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. Вважати ОСОБА_7 засудженим до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.04.2014 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок міськрайонного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4