Справа № 446/1193/14-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/219/15 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши кримінальну справу № 446/1193/14-к про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роскішне Ширяївського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст. 125 КК України,
з участю захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
прокурора ОСОБА_10 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року ОСОБА_11 засуджений за ч.1 ст. 125 КК України на 100 годин громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_11 в користь потерпілого ОСОБА_8 500 (п`ятсот) грн. відшкодування моральної шкоди.
ОСОБА_11 визнаний винним у тому, що 10 березня 2014 року близько 21.00 год. в с.Убині Кам`янка Бузького району Львівської області, неподалік приміщення Народного дому, він умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 декілька ударів руками по голові, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати і його виправдати. Вирок вважає незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на такі доводи: його показання, показання потерпілого та свідків викладені у вироку не повністю; потерпілим використано обман і підкуп для пом`якшення своєї відповідальності за замах на вбивство, у потерпілого ОСОБА_8 є підстави його обмовляти, оскільки в Радехівському районному суді Львівської області розглядається справа про обвинувачення ОСОБА_8 за ст.ст. 123, 263 КК України, в якій він ( ОСОБА_11 ) є потерпілим, і в цій справі мова йде про одну й ту ж подію 10 березня 2014 року; щоб не відповідати за замах на вбивство, ОСОБА_8 вигадав історію про напад на нього і підмовив своїх друзів дати неправдиві показання; судом не з`ясовані обставини появи у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; розташування ушкоджень у ОСОБА_8 не відповідає обставинам, які розповів сам потерпілий; тілесні ушкодження могли бути отримані потерпілим у результаті падіння; судом необґрунтовано відхилені клопотання сторони захисту; під час судового розгляду суддя створював йому перешкоди у поданні доказів, невмотивовано знімав його питання до свідків; свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 негативно характеризуються, раніше вчиняли злочини, вживають наркотики, обоє відмовились від проходження психофізіологічної експертизи на комп`ютерному поліграфі, до таких свідків немає довіри; він же характеризується позитивно, має сім`ю, підсобне господарство, а тому його показанням слід довіряти більше, однак суд у вироку не дав оцінки цим доказам. Стороною захисту було заявлено відвід суду; ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід є невмотивованою й незаконною. У вироку суд не дав оцінки показанням свідка ОСОБА_14 та суперечностям у показаннях свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ; про нечесність свідків свідчать їх показання про те, що він ( ОСОБА_11 ) перебував у стані алкогольного сп`яніння, тоді як згідно з висновком експерта-токсиколога від 17 березня 2014 року в його крові спирту не виявлено; не взято до уваги висновок № 44 від 04.06.2014 року експерта поліграфолога ОСОБА_15 . Судом зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, що він визнав свою вину, що не працює (у нього велике підсобне господарство), зазначено, що не встановлено обставин, які пом`якшують покарання, хоча у нього позитивна характеристика.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Потерпілий ОСОБА_8 , його представник адвокат ОСОБА_9 , прокурор апеляційну скаргу заперечили, просять вирок залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_8 , виступи адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , прокурора, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, ким і за яких обставин йому були заподіяні тілесні ушкодження; висновком судово-медичної експертизи щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , їх характеру, локалізації, механізму та часу заподіяння; показаннями в судовому засіданні свідків - очевидців події ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_11 про неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність вироку вимогам кримінального процесуального закону, а висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 84, ч.3 ст. 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку зазначив показання обвинуваченого, потерпілого, свідків як докази на підтвердження встановлених судом обставин та навів мотиви неврахування окремих доказів. Внесення у вирок повного тексту показань учасників кримінального провадження закон не вимагає, а тому доводи апелянта про те, що у вироку не повністю викладені показання зазначених осіб як на підставу скасування вироку, колегія суддів до уваги не бере.
Твердження сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_11 складу злочину й про те, що потерпілим ОСОБА_8 використано обман і підкуп, вигадано історію про напад на нього для пом`якшення своєї відповідальності за замах на вбивство, не відповідають фактичним обставинам справи.
У справі достовірно встановлено той факт, що 10 березня 2014 року близько 21.00 год. ОСОБА_11 умисно заподіяв ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження. Питання ж кваліфікації дій ОСОБА_8 за нанесення ним тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 не впливає на доведеність вини обвинуваченого у заподіянні ним легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та не спростовує правильності викладених у вироку висновків суду.
Щодо розгляду в Радехівському районному суді Львівської області кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_8 (про яку в апеляційній скарзі зазначає ОСОБА_11 ), то вироком Радехівського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року ОСОБА_8 засуджений за ст. 123, ч.2 ст. 263 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року вирок залишено без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 - без задоволення.
Суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі дав оцінку показанням обвинуваченого про те, що він тілесних ушкоджень потерпілому не заподіював, й правильно не взяв їх до уваги, розцінивши як такі, що дані з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.
Фактичні дані щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації, механізму та часу заподіяння закріплені у висновку судово-медичної експертизи, яка учасниками судового провадження не оспорюється. Характер, локалізація в ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та механізм їх заподіяння повністю підтверджують показання потерпілого в тій частині, коли і яким способом вони були йому заподіяні, а також свідчать, що умислом обвинуваченого охоплювалось спричинення тілесних ушкоджень.
Дані обставини були встановлені судом першої інстанції.
Доводи сторони захисту про неповноту та однобічність судового розгляду колегія суддів визнає необґрунтованими.
Вирішення заявлених стороною захисту клопотань та дослідження доказів здійснювалось судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Підстав вважати, що під час судового розгляду залишились недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, немає. Отже визначені ст. 410 КПК України правові підстави для визнання судового розгляду неповним відсутні.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_11 покликається на недостовірність показань свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 про вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_8 . Такі доводи апелянта колегія суддів вважає необґрунтованими й до уваги не бере.
Жодних даних, які б підтверджували нечесність свідків, зокрема, щодо їх засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, стороною захисту не надано.
У суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 давали показання під присягою й були допитані сторонами кримінального провадження.
Показання свідків про вживання обвинуваченим спиртних напоїв 10 березня 2014 року узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого, даними в суді першої інстанції та в апеляційному суді, а їх показання про перебування ОСОБА_11 в стані сп`яніння є відтворенням їх сприйняття обставин події.
В суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що наркотичні засоби він протягом останніх 4-5 місяців не вживає, а свідок ОСОБА_12 повідомив, що іноді вживає наркотичні засоби.
Однак наведене, а також те, що свідки відмовились від проходження психофізіологічного дослідження на комп`ютерному поліграфі, не дає підстав вважати, що 10 березня 2014 року мали місце обставини, які вплинули на здатність свідків сприймати факти, про які вони дають показання.
Послідовні й в цілому узгоджені між собою та з іншими об`єктивними доказами показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не викликають сумнівів у їх достовірність.
Дані в суді першої інстанції показання свідка ОСОБА_14 - дружини обвинуваченого про те, що ОСОБА_12 говорив їй, що не хотів бути свідком, але ОСОБА_8 запропонував йому 1000 грн. на наркотики, щоб той ішов за свідка, є показаннями з чужих слів й підлягають дослідженню та оцінці з дотриманням положень ст. 97 КПК України.
З технічного запису судового засідання вбачається, що з приводу повідомлених свідком ОСОБА_14 обставин в суді першої інстанції сторони кримінального провадження допитали свідка ОСОБА_12 , й останній заперечив наведені вище показання свідка ОСОБА_14 .
Відповідно до ч.6 ст. 97 КПК України показання з чужих слід не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими.
Оскільки наведені вище показання свідка ОСОБА_14 не підтверджуються жодними іншими допустимими доказами, колегія суддів визнає їх недопустимим доказом і до уваги не бере. Те, що суд у вироку не дав оцінки показанням з чужих слів свідка ОСОБА_14 , не вплинуло на правильність висновків суду та на законність судового рішення.
У вироку суду зазначено, що в судовому засіданні ОСОБА_11 вину у вчиненні злочину не визнав, і саме невизнанню обвинуваченим вини та його показанням суд дав у вироку належну оцінку.
Позитивну характеристику суд правильно врахував щодо особи обвинуваченого (а не як обставину, що пом`якшує покарання) на виконання вимог ч.1 ст. 65 КК України, згідно з якими суд призначає покарання з врахуванням особи винного.
Висновок експертного психофізіологічного дослідження ОСОБА_11 № 44 від 04 червня 2014 року (проведеного за клопотанням сторони захисту під час досудового розслідування) був долучений як доказ до матеріалів кримінального провадження та досліджувався судом першої інстанції в ході судового розгляду. Суд у вироку дав оцінку зазначеному висновку в сукупності з іншими доказами у справі й правильно не взяв до уваги, навівши мотиви прийнятого рішення.
Те, що в суді першої інстанції адвокатом ОСОБА_7 було заявлено відвід судді й заява про відвід була залишена без задоволення, не є підставою для скасування судового рішення (а.с.162-163, 181-182).
З матеріалів справи вбачається, що питання про відвід судді було вирішене у порядку, визначеному ст. 81 КПК України. Апеляційний суд не має підстав для визнання заяви про відвід судді обґрунтованою в зв`язку з відсутністю обставин, які б очевидно викликали сумнів у неупередженості судді. Відповідно відсутня правова підстава для скасування судового рішення, передбачена п.2 ч.1 ст. 415 КПК України.
Покарання у виді ста годин громадських робіт призначене обвинуваченому з дотриманням вимог ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою. Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_11 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4