УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого - Синявського
О.Г.,

суддів - Нікітіна
Ю.І. та Гриціва М.І.,

з участю прокурора - Глибченко
Т.Г.,

розглянула в судовому засіданні 30 січня 2007 року в м. Києві справу
за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок
апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2006 року.

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
громадянка України, раніше судима: 06 грудня 2005 року Новогродівським міським
судом Донецької області за ч.2 ст. 307 КК України на 5 (п'ять) років
позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на
підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1(один) рік; постановою того ж
суду від 07 червня 2006 року звільнення від відбування покарання з
випробуванням скасовано на підставі ст.4082 КПК України,

засуджена за:

- ч.4
ст.187 КК України на 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є власністю засудженої;

- пп.4,6,12 ч.2
ст.115 КК України на 15 (п'ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є власністю засудженої;

- ч.3 ст. 357
КПК України на 3(три) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання 15
(п'ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
власністю засудженої.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків
шляхом часткового приєднання покарання за вироком Новогродівського міського
суду Донецької області від 06 грудня 2005 року остаточно визначено покарання 17
(сімнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
власністю засудженої.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, громадянин України, судимостей немає,

засуджений за:

- ч.4
ст. 187 КК України на 13 (тринадцять) років шість місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- ч.2 ст. 115 КК
України на 14 (чотирнадцять) років 6 шість місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- ч.3 ст. 357 КК
України на 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання 14
(чотирнадцять) років 6 шість місяців позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є власністю засудженого.

Постановлено стягувати із засудженої ОСОБА_1. на користь:

- потерпілого
ОСОБА_3. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди 232 (двісті тридцять
дві) грн. та 50 000 грн. відповідно;

- НДЕКЦ при ГУ
МВС України в м. Києві судові витрати в розмірі 2005 (дві тисячі п'ять) грн. 44
коп.

та із засудженого ОСОБА_2. на користь:

- потерпілого
ОСОБА_3. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди 232 (двісті тридцять
дві) грн. та 50 000 грн. відповідно;

- НДЕКЦ при ГУ
МВС України в м. Києві судові витрати в розмірі 2000 (дві тисячі) грн..

Згідно з вироком суду ОСОБА_1. та ОСОБА_2. визнані
винними у злочинах, які ними вчинені за таких обставин.

Протягом декількох днів травня 2006 року ОСОБА_1., за
сприяння та участі потерпілої ОСОБА_4, надавала послуги інтимного характеру в
квартирі АДРЕСА_1 в м. Києві. Участь останньої полягала в тому, що вона
організовувала зустрічі з особами, які зацікавлені в отриманні таких послуг,
надавала приміщення та отримувала відповідну плату.

Вважаючи, що від цього виду діяльності ОСОБА_4. зібрала
велику суму грошей, ОСОБА_1. вирішила ними заволодіти. З цього приводу вона
звернулася до свого знайомого ОСОБА_2., якому запропонувала напасти на ОСОБА_4.
та з корисливих мотивів вбити її, на що останній погодився.

Попередньо обговоривши порядок та спосіб скоєння
задуманих ними злочинів, 28 травня 2006 року десь о 14 год. під виглядом особи,
що потребує інтимних послуг, ОСОБА_2. зайшов у квартиру АДРЕСА_1 в м. Києві, в
якій на той час перебували ОСОБА_4. та ОСОБА_1.. У квартирі ОСОБА_1. сказала
ОСОБА_2. у якій з кімнат знаходиться потерпіла, після чого, уточнивши
послідовність своїх дій, вони зайшли до неї в кімнату. ОСОБА_2. схопив ОСОБА_4.
руками за шию й з метою умисного вбивства став її душити. ОСОБА_1. у цей час
порожньою скляною пляшкою завдавала їй удари по голові. Потім тією ж пляшкою
удар по голові завдав ОСОБА_2., від якого пляшка розбилась.

Завершуючи задумане до кінця, ОСОБА_1. принесла з кухні
кухонний ніж, і з метою заподіяння особливих фізичних страждань завдала ним
біля восьми ударів у різні частини тіла ОСОБА_4, а ОСОБА_2. уламком склала від
розбитої пляшки та тим же ножем завдав множинні удари в шию та інші частини
тіла. Від заподіяних колото-різаних проникаючих ран шиї та грудної клітини, що
призвели до ушкодження внутрішніх органів та судин з розвитком крововтрати,
ОСОБА_4. померла на місці події.

Після вбивства ОСОБА_1. та ОСОБА_2. заволоділи 20
(двадцятьма) грн., мобільним телефонами Самсунг Х-100 вартістю 442 грн. та
іншим майном на загальну суму 902 грн., а також паспортом на ім'я ОСОБА_4 серії
НОМЕР_1, який був виданий Суворовським РВ МУ МВС України у Херсонській області.

В касаційному поданні прокурора, який підтримував
обвинувачення в суді, порушується питання про скасування вироку з направленням
справи на новий судовий розгляд у зв'язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального
закону, які полягають у тому, що суд у вироку не вказав, які тілесні ушкодження
були спричинені потерпілій, необґрунтовано зменшив розмір викраденого майна,
який поставлений в провину засудженим, неправильно визначив спосіб та розмір
відшкодування шкоди.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2., не оспорюючи
фактичних обставин справи, просить вирок змінити та обрати йому більш м'якше
покарання.

Засуджена ОСОБА_1. у своїй касаційній скарзі, посилаючись
на відсутність доказів її участі в умисному вбивстві та відомості про її особу,
просить вирок змінити та пом'якшити їй покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
міркування прокурора, який посилаючись на доводи касаційного подання, просить
вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд справи у зв'язку з
істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання та касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що касаційне подання прокурора слід задовольнити
повністю, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. - частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 323, 327 КПК України
обвинувальний вирок постановлюється на достовірних та допустимих доказах, які
всебічно, повно та об'єктивно були досліджені в судовому засіданні. Викладені у
ньому висновки як щодо пред'явленого обвинувачення, так й стосовно цивільного
позову мають бути чіткими, однозначними та обґрунтованими; у них не повинно
бути ніяких суперечностей та незастережених виправлень. Провадження у справі
проводиться відповідно до кримінально-процесуального закону, з дотриманням його
вимог на кожній стадії судового розгляду.

При розгляді даної справи ці вимоги закону судом не
виконані.

Як видно з формулювання обвинувачення ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. в умисному вбивстві та розбійному нападі, поєднаного із заподіянням
тяжких тілесних ушкоджень, суд не зазначив у ньому наслідків злочинів. Зокрема,
суд не вказав характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних
ОСОБА_4, не зазначив внаслідок яких тілесних ушкоджень і через який проміжок
часу настала її смерть. Визнаючи засуджених винними в умисному вбивстві з
особливою жорстокістю, суд не мотивував, які з цих ушкоджень спричинили їй
особливі страждання, і не навів обставин, котрі б свідчили про спрямованість їх
умислу на заподіяння їй цих страждань.

Обґрунтовуючи обвинувачення, суд не проаналізував і не
виклав у вироку фактичних даних, які містяться у висновку судово-медичної
експертизи трупа ОСОБА_4, незважаючи на те, що досліджував їх в судовому
засіданні (т.2 а.с.4-31, 328).

Крім того, як на докази обвинувачення суд послався у
вироку на показання засудженої ОСОБА_1., які нею були дані під час досудового
слідства Ці показання він визнав послідовними, але не вказав, які з них ним приймаються
до уваги. (т.2 а.с.350).

Між тим, як видно з матеріалів справи, під час досудового
слідства та в ході судового розгляду справи ОСОБА_1. давала суперечливі
показання. В явці з повинною, в початкових поясненнях та під час допиту як
підозрюваної вона повідомила, що намір вбити ОСОБА_4. виник у неї, й вона
схилила ОСОБА_2. вчинити ці дії. Вона не заперечувала свого перебування в
квартирі, заподіювання нею одного удару пляшкою по голові та заволодіння майном
потерпілої, однак спростовувала свою участь у спричиненні їй смертельних
ножових поранень. На очній ставці із ОСОБА_2., під час допиту як обвинуваченої
та в судовому засіданні ОСОБА_1. змінила свої показання та пояснила, що
ініціатором вбивства ОСОБА_4 був
ОСОБА_2., і він сам, без попередньої змови з нею та без її участі, вбив
потерпілу (т.1 а.с. 47-48, 49-50, 109-112, 142-147, 238-241).

З наведеного вбачається, що суд обґрунтував свої висновки
суперечливими доказами і не зазначив, чому і які з них взяв до уваги, а які
відкинув.

Як видно з матеріалів справи, під час досудового слідства
була допитана свідок ОСОБА_5., яка пояснила, що в розмові з нею ОСОБА_1.
висловилась про свій намір вбити ОСОБА_4..

Суд допитав ОСОБА_5. безпосередньо в судовому засіданні і
навів її показання у вироку. Однак допит цього свідка провів з порушенням вимог
ст. 302 КПК України, без попередження його про кримінальну відповідальність за
статтями 384 і 385 КК України за давання суду завідомо неправдивих показань і
за відмову дати показання (т.2 а.с. 322).

Також суд допустив істотні порушення на стадії
попереднього розгляду справи.

Як видно зі змісту протоколу, суддя після проведення
попереднього розгляду справи не видалявся в нарадчу кімнату для виготовлення
постанови про призначення справи до судового розгляду.

Наведене дає підстави вважати, що наявна в справі
постанова попереднього розгляду винесена з порушенням таємниці наради суддів.
(т.2 а.с. 309-311).

Крім того, вирішуючи цивільний позов, суд у мотивувальній
частині вироку вказав, що засуджені мають відшкодувати потерпілому ОСОБА_3. 643
грн. та 100000 грн. матеріальної та моральної шкоди відповідно, але не назвав
спосіб відшкодування.

Зважаючи на вимоги цивільного позову та його
цивільно-правові підстави, висновок про обопільну участь засуджених у
заподіянні шкоди, суд мав би покласти на них обов'язок відшкодувати її
солідарно.

Проте у резолютивній частині вироку, всупереч ст. 1190 ЦК
України, суд визначив, що засуджені мають відшкодовувати шкоду в частках. Крім
того, розміри кожної з цих часток та їх суму без наведення відповідних мотивів
визначив у меншому розмірі порівняно із зазначеним у мотивувальній частині
вироку (232 грн. плюс 232 грн. в резолютивній частині проти 643 грн. у
мотивувальній).

Як видно з формулювання обвинувачення та рішення про
задоволення цивільного позову, в розміри сум викраденого майна та відшкодування
шкоди були внесенні виправлення ( у першому випадку - сума 902 грн. виправлена
на 909 грн., в другому - дві суми по 232 грн. кожна на 322 грн. та 321 грн.).

Між тим відповідно до ч.4 ст. 332 КПК України у вироку ці
виправлення не застережені та не підписані всіма суддями в нарадчій кімнаті до
проголошення його.

Також при складанні вироку суд порушив вимоги ст. 335 КК
України, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_2. по обвинуваченню в умисному
вбивстві не вказав у резолютивній частині вироку за яким кримінальним законом
призначає це покарання. Зокрема, суд зазначив частину статті Особливої частини
КК України (ч.2 ст. 115 КК України), однак не вказав пунктів частини цієї
статті (т.2 а.с.357).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що
постановлений вирок щодо ОСОБА_1. та ОСОБА_2. підлягає скасуванню, а справа
направленню на новий судовий розгляд зі стадії попереднього розгляду.

Під час нового розгляду справи необхідно ретельно дослідити
усі зібрані докази у справі, дати їм всебічну оцінку і з урахуванням наведеного
прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Доводи, які викладені в касаційних скаргах засуджених,
будуть предметом розгляду суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, задовольнити повністю, а касаційні скарги
засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. -
частково.

Вирок апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2006
року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд зі стадії попереднього розгляду в той же суд в іншому складі суду.

Судді

Синявський О.Г. Нікітін
Ю.І. Гриців М.І.