Дата документу Справа № 317/4607/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/335/15
Єдиний унікальний № 317/4607/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 406 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000111, за апеляційною скаргою (з урахуванням доповнення) обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року, яким
затверджено угоду про примирення від 24.10.2014 року у кримінальному провадженні № 0000111 від 20.10.2014 року між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ботієве Приазовського району Запорізької області, росіянина, громадянина України, з середньою технічною освітою, розлученого, командира взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , старшого лейтенанта, призваного у зв`язку із мобілізацією, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України та призначено узгоджене сторонами угоди про примирення від 24.10.2014 року покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Згідно вироку, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу ВО Президента України від 17 березня 2014 року Про часткову мобілізацію, затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ОСОБА_7 призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією 23 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У той же день, старшого лейтенанта ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира взводу матеріально-технічного забезпечення цієї ж частини, яка тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 .

Разом із старшим лейтенантом ОСОБА_7 , на посаді командира стрілецької роти цієї ж частини, також військову службу за мобілізацією проходить капітан ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за військовим званням чи посадовим становищем, у відносинах підлеглості не перебувають.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV (далі Статутів) старший лейтенант ОСОБА_7 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати честь і гідність кожної людини, додержуватись правил військової ввічливості й поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; поважати гідність інших людей; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; ґрунтувати відносини з іншими Військовослужбовцями на взаємній повазі; виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової поведінки; бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом із цим, старший лейтенант ОСОБА_7 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, у період проходження військової служби та знаходячись в розташуванні військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , вчинив порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилось у вчиненні іншого насильства та заподіяло легкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

Так, 16 жовтня 2014 року, перебуваючи в приміщенні штабу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , між старшим лейтенантом ОСОБА_7 та капітаном ОСОБА_8 виникла суперечка з питань черговості заступання підрозділами військової частини у добовий наряд та якісного виконання останніми обов`язків військової служби, після якої старший лейтенант ОСОБА_7 мав на меті застосувати фізичне насильство відносно ОСОБА_8 та продемонструвати останньому свою уявну перевагу та примусити виконувати його вказівки щодо порядку несення служби у добовому наряді.

В цей же день, близько 14 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні штабу військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 , старший лейтенант ОСОБА_7 діючи умисно, в порушення наведених вище статутних вимог, бажаючи продемонструвати капітану ОСОБА_8 свою явну перевагу над ним та фізичну силу, з надуманих підстав, вчинив порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у вчиненні іншого насильства, а саме нанесенні капітану ОСОБА_8 одного сильного удару кулаком своєї правої руки в область нижньої щелепи, з лівої сторони.

В результаті нанесення ОСОБА_7 наведеного удару, ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садно в області підборіддя ліворуч, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч.2 ст. 406 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилось у вчиненні іншого насильства та заподіяло легкі тілесні ушкодження.

24 жовтня 2014 року між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення, яка затверджена оскаржуваним вироком.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнення) обвинувачений ОСОБА_7 посилаючись на необґрунтованість вироку зазначає, що угода про примирення між ним та потерпілим ОСОБА_8 є незаконною, оскільки він погодився понести за вчинене кримінальне правопорушення мінімальне покарання у виді позбавлення волі, помилково вважаючи що цим строком є 3 роки, хоча санкцією ч. 2 ст. 406 КК України передбачено мінімальне покарання у виді 2 років позбавлення волі. Крім того, зазначає, що звільняючи його від відбування покарання з випробуванням та покладаючи обов`язки, передбачені ст. 76 КК України щодо повідомлення кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, суд не врахував, що він не в змозі виконати цей обов`язок, оскільки на теперішній час він перебуває на військовій службі у в/ч пп В НОМЕР_3 за мобілізацією та приймає участь в антитерористичній операції на сході України, а тому не може порушувати військову присягу та Статут внутрішньої служби.

Внаслідок цього, просить вирок суду першої інстанції скасувати, а матеріали кримінального провадження направити для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Заслухавши доповідь судді; в судових дебатах: обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга (з урахуванням доповнення) обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Разом з тим, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу ВО Президента України від 17 березня 2014 року Про часткову мобілізацію, затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, обвинуваченого призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією 23 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У той же день, старшого лейтенанта ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира взводу матеріально-технічного забезпечення цієї ж частини, яка тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 , де він проходить військову службу і у теперішній час.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України та призначено узгоджене сторонами угоди про примирення від 24.10.2014 року покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України, тобто повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Укладеною і узгодженою під час досудового розслідування угодою, питання про застосування вимог ч. 2 ст. 76 КК України, про передачу обвинуваченого командуванню військової частини для контролю за його поведінкою, не порушувалось, і судом у вироку не застосовувалось.

Таким чином, постановлений обвинувальний вирок передбачає його виконання обвинуваченим у частині встановлених щодо нього зобов`язань, у загальному порядку, тобто його виконання за місцем проживання у кримінально-виконавчій інспекції Приазовського району Запорізької області, що подальшому унеможливлює, у такому вигляді, виконання вироку.

У відповідності до п.5 ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Крім того, на думку колегії суддів, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, оскільки під час проведення АТО, обвинувачений у будь-який час може бути направлений до зони бойовий дій, що може унеможливити виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, що у свою чергу може потягти за собою правові наслідки передбачені ч. 2 ст. 78 КПК України.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції, має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була укладена під час досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу (з урахуванням доповнення) обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.

Матеріали кримінального провадження направити до військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4