Справа №1-290/09 02.03.2010 02.03.2010 02.03.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-138-2010 Головуючий у 1-й інстанції: Покровська Т.С.
Категорія: ст.122 ч.1 КК України Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Царюка А.В.,

суддів Гребенюк В.І., Пустовара М.Л.,

за участю прокурора Максимішина О.Л.,

потерпілого ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4П,

2 березня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_4 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2009 року, яким:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, не судимий;

-засуджений за ч.1 ст.122 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та зобовязаний повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та періодично зявлятися на реєстрацію у ці органи.

За вироком ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що 21 грудня 2008 року, близько 10 год. 30 хв., знаходячись на теріторії земельних ділянок, розташованих між будинками №№33,35 по вул. Терешкової у Корабельному р-ні м. Миколаєва, під час сварки із сусідом ОСОБА_2, виниклої на грунті особистих неприязних стосунків, вдарив ОСОБА_2 деревяним черенком лопати, спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді оскольчатого перелому основної фаланги 5-го пальця правої руки.

В апеляції захисник просить вирок скасувати, кримінальну справу щодо ОСОБА_3 закрити.

Посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, необєктивну оцінку доказів, неправильне застосування кримінального закону, безпідставне задоволення позову потерпілого та порушення вимог ч.1 ст.334 КПК України.

На думку апелянта суд невірно поклав в основу вироку пояснення потерпілого та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, оскільки вони є заінтересованими особами по справі та давали суперечливі пояснення на досудовому слідстві і у суді, які повністю не узгоджуються з іншими доказами.

Напроти, судом полишено без оцінки пояснення підсудного та очевидців події - свідків ОСОБА_7-о., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про те, що підсудний лопатою потерпілого не бив.

Не надано також оцінку поведінці ОСОБА_2 після події, яка свідчить про відсутність у нього тілесних ушкоджень.

У вироку суд не умотивував своє посилання на одні докази та не зазаначив, з яких підстав відкинув інші.

На переконання апелянта, ОСОБА_3 діяв в умовах необхідної оборони, оскільки ОСОБА_2 намагався вдарити його ногою у живіт, що є протиправним нападом. За такі дії (спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження у стані необхідної оборони) відповідальність за чинним КК України відсутня.

Не доведено також наявність моральної (немайнової) шкоди, тому як перелом пальця ніяким чином не міг викликати наслідки, зазначені судом у вироку на обрунтування задоволення позову потерпілого.

Іншими учасниками процесу апеляцій на вирок не подано.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та думку засудженого на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів визнає апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини засудженого ОСОБА_3 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто за ч.2 ст.122 КК України.

Так, сам ОСОБА_3 у судовому розгляді справи не заперечував, що у визначені вироком час та місці між ним і ОСОБА_2 виник конфлікт через риття траншеї телефоної лінії. ОСОБА_2 намагався вдарити його ногою у живіт, він захистився і потерпілий упав. Потім ОСОБА_2 приніс мобільний телефон, який він у нього забрав та викинув. Після між ними сталася бійка, однак тілесних ушкоджень потерпілому він не спричинив.

Потерпілий ОСОБА_2, підтвердивши виникнення сварки із ОСОБА_3 через траншею, також надав пояснення, що після відмови підсудного припинити риття, він мамагався по мобільному телефону викликати міліцію. ОСОБА_3 вистрибнув із траншеї та вдарив його лопатою по руці, в якій був телефон. Далі прийшли родичі підсудного, яким він хотів пояснити неправомірність дій ОСОБА_3, але даремно.

Ударом лопати ОСОБА_3 спричинив йому тілесне ушкодження у виді перелому пальця.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що, знаходячись вдома, почув гавкіт собаки, вийшов на вулицю, де побачив як ОСОБА_3 вдарив його батька (ОСОБА_2В.) лопатою по руці.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що бачила бійку мід ОСОБА_3 та її чоловіком (ОСОБА_2В.), виниклої, як їй стало відомо, через риття сусідом ОСОБА_3 траншеї. У чоловіка була припухла права рука. Він казав, що його вдарив лопатою підсудний.

Конфліктну ситуацію 21 грудня 2008 року між підсудним та потерпілим підтвердили у суді також свідки ОСОБА_12-о., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Скоєне засудженим, крім того, вбачається із змісту письмових доказів: протоколу відтворення потерпілим обстановки та обставин події від 13.02.2009 р., де ОСОБА_2 на місці розповів та показав, яким чином ОСОБА_3 завдав удару лопатою; виписки з постанови ЛКК № 400 від 11.02.2009 р., якою ОСОБА_2 внаслідок перелому фаланги пальця правої кисті протипоказано працю, поєднану з навантаженням, строком на 2 тижні; висновків судово-медичного експерта від 27.01.2009 р., що у ОСОБА_2 встановлені тілесні ушкодження у виді подряпин на обличчі, а також перелому основної фаланги 5-го пальця правої кисті, що є середньої тяжкості тілесним ушкодженням за критерієм тривалого розладу здоровя та, який міг вининути від дії тупого твердого предмету, можливо внаслідок удару по руці черенком лопати, у строк та за обставин, викдаених у постанові про призначення експертизи. Виникнення перелому внаслідок падіння потерпілого на руку виключається.

Повно та всебічно дослідивши сукупність зазначених доказів, наданих стороною обвинувачення, визнавши їх достатніми для постановлення обвинувального вироку, суд належно визнав доведеною вину засудженого в інкримінованому злочині, оскільки саме він вдарив потерпілого лопатою по руці, спричинивши середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Безпідставними є доводи про однобічність та необєктивність судового розгляду справи, оскільки судом досліджені усі надані по справі докази. При тому суд не допустив порушень КПК України щодо порядку судового розгляду справи та забезпечення прав учасників процесу.

Не підтвердженими є і посилання апелянта на невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам справи, тому як вони узгоджуються із змістом як пояснень допитаних у суді осіб, так і письмових доказів, що вбачається із протоколу судового засідання та досліджених процесуальних документів.

Доводи про обмову та необєктивність пояснень потерпілого і свідків - його родичів, покладених в основу вироку, не відповідають дійсності, тому як по справі не встановлено жодних підстав для такої обмови (до виненнення конфлікту 21.12.2008 р. відносини між сусідами були нормальними, про що неоднарозово вказували як потерпілий, так і засуджений).

Твердження в апеляції щодо пояснень свідків, якими нібито спростовано обвинувачення, є неістотними, оскільки:

- ОСОБА_8 взнала про бійку від дружини потерпілого;

- ОСОБА_9 усіх подробиць конфлікту не бачила;

- ОСОБА_7-о. бачив та робив зауваження підсудному і потерпілому (обидва гучно лаялись на вулиці) лише під час сварки між ними. Після того пішов, подальші обставини йому не відомі;

- ОСОБА_10 не бачила початку конфлікту. На місце події прийшла одночасно з дружиною потерпілого.

Посилання на відсутність у діях ОСОБА_3 злочинного діяння, тобто спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень у стані необхідної оборони, безпідставні за відсутністю факту нападу ОСОБА_2 на ОСОБА_3 Окрім пояснень підсудного, такий напад ніким із свідків, а також жодним із інших доказів, не підтверджений.

Наявність же у ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень (Акт № 644 від 29.12.2008 р.) вказує лише на бійку, що сталась під час сварки, та яка ніким не оспорюється.

Що стосується вирішення позову потерпілого про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, то суд розглянув позовні вимоги відповідно до положень ч.1 ст.323 КПК України та ст.1167 ЦК України.

Стягнення у розмірі 5000 грн. відповідає злочинному умислу винної особи (навмисний злочин), ступеню тяжкості завданого тілесного ушкодження, обєму та тривалості фізичних страждань та моральних переживань потерпілого, іншим негативним наслідкам, що настали внаслідок злочину, та є достатнім для поновлення сталого для ОСОБА_2 укладу життєвих та соціальних відносин.

Підстав для скасування судового рішення у цій частині, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Також колегія суддів визнає, що суд, згідно із ст.334 КПК України, умотивував своє рішення та навів піддстави, за яких відкинув докази захисту, зокрема пояснення ОСОБА_3 про свою невинуватість.

З урахуванням викладеного, вирок щодо ОСОБА_3, як постановлений з дотриманням вимог закону, скасуванню із закриттям справи, не підлягає.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2009 року у відношенні засудженого ОСОБА_3 - без зміни.

Головуючий

Судді: