У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Редьки А.І., Жука В.Г.

розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 15 лютого 2007 року кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді
апеляційної інстанції на судові рішення у даній справі.

Вироком
Кіровського районного суду м. Донецька від 11 квітня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

несудимий,

засуджений
за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України
ОСОБА_1 від відбування покарання звільнено
з випробуванням, і встановлено іспитовий строк 2 роки.

Постановлено стягнути в солідарному
порядку з засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3 604 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Цим же вироком засуджено також ОСОБА_2,
котрий судові рішення в касаційному порядку не оскаржив і щодо нього не
надійшло касаційне подання прокурора.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він, 11 січня 2006 року вночі,
за попередньою змовою з ОСОБА_2, перебуваючи біля 3-го під`їзду будинку
АДРЕСА_1, за обставин, встановлених судом та
детально наведених у вироку, відкрито заволодів сумкою ОСОБА_3 з
особистими речами на загальну суму 1 076 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 7 липня 2006
року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У
касаційному поданні прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо
ОСОБА_1 та направлення справи на новий судовий розгляд, посилаючись та
невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі винного. Вказує
на те, що місцевий суд безпідставно
застосував до ОСОБА_1 ст.75 КК України, наводячи відповідні доводи.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що у задоволенні подання слід відмовити.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1 у відкритому
заволодінні майном ОСОБА_3 та
кваліфікацію його дій за ч.2 ст.186 КК України, грунтуються на досліджених в
судовому засіданні та детально наведених у вироку доказах в їх сукупності та
взаємозв`язку, і такі висновки суду не оспорюються у поданні прокурора.

Що стосується призначеного ОСОБА_1 покарання з застосуванням ст.75 КК
України, то воно є справедливим, відповідає вимогам ст.65 КК України.

Як видно зі справи, місцевий суд при вирішенні цього питання, врахував
тяжкість вчиненого ОСОБА_1 злочину, його щире каяття, дані про особу
засудженого, який є сиротою, вперше притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання. Отже,
підстав для скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 за м`якістю призначеного покарання, про що йдеться у поданні прокурора, колегія
суддів не знаходить.

Таким чином, не знаходячи передбачених ст. 398 КПК України підстав для
призначення даної справи до розгляду, керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційного подання
прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції на
вирок Кіровського районного суду м. Донецька від 11 квітня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області від 7 липня 2006 року щодо ОСОБА_1
відмовити.

с у д д і :

Пивовар
В.Ф. Редька
А.І. Жук В.Г.