Бучацький районний суд Тернопільської області
Справа № 595/94/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.03.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: одноособово суддею ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000012 від 06 січня 2015 року, по обвинувальному акту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючої, одруженої, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимої, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення за таких обставин:

16 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернулася у відділ прийому громадян з питань надання грошових виплат та компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації, що знаходиться за адресою м. Бучач вул. Агнона, 3, де її стало відомо про перелік документів, умови призначення і порядок надання допомоги малозабезпеченим сім`ям та що інформація, яку вона буде заповнювати власноруч у декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням допомоги, в подальшому буде аналізуватись, та дані з неї будуть братись до уваги при призначенні вказаної допомоги, а також те, що державна соціальна допомога призначається на шість місяців.

Після цього, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації, діючи умисно, з метою отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, з корисливих мотивів, в ході власноручного заповнення офіційного документа - декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням державної соціальної допомоги, свідомо внесла в нього завідомо неправдиві дані, а саме не зазначила та вкрила у розділі IІ даної декларації - «відомості доходи членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» - дані про те, що з лютого 2013 року по квітень 2013 року її чоловік ОСОБА_5 у Новопетликівській ЗОШ І-ІІ ступенів отримав додатковий дохід. Після чого вона надала співробітнику Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації заповнений нею власноруч за вищезазначених обставин офіційний документ - декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням державної соціальної допомоги, який завідомо для неї містив у собі недостовірну інформацію, тим самим шляхом обману, в період з серпня 2013 року по січень 2014 року заволоділа грошима в сумі 2194,02 (дві тисячі сто дев`яносто чотири гривні дві копійки) гривні, які були виділені із Державного бюджету України та призначалися для виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Своїми діями ОСОБА_4 спричинила Бучацькій районній державній адміністрації матеріальну шкоду на загальну суму 2194,02 гривень.

Такі умисні дії підозрюваної ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману.

13 січня 2015 року згідно вимог ст.472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості між прокурором прокуратури Бучацького району ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_4 , згідно якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваної за ч.1 ст.190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень, яке повинна понести ОСОБА_4 .

Угодою передбачено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, встановлені ст.476 цього Кодексу.

Вислухавши учасників кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд вважає, що угода підлягає до затвердження з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості.

При цьому судом встановлено, що підозрювана ОСОБА_4 розуміє права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.2 ст.473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час підготовчого засідання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст.65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка позитивно характеризується по місцю проживання, обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття.

Згідно п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.469 цього Кодексу угода про про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором прокуратури Бучацького району та підозрюваною ОСОБА_4 і призначення підозрюваній узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про застосування до неї Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року, мотивуючи тим, що вона має на утриманні неповнолітню дитину, якій не виповнилося 18 років, вчинила кримінальні правопорушення невеликої тяжкості, повністю визнає свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлена.

Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечує проти звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджена може бути повністю або частково звільнена від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 р. №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п."в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав і мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

З матеріалів кримінального провадження, а саме, з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Новопетликівською сільською радою Бучацького району, вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мала і має на утриманні дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вона вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, що кримінальне правопорушення вона вчинила до дня набрання чинності (19 квітня 2014р.) Закону України «Про амністію у 2014 році», вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, щиро кається у вчиненому, збитки відшкодувала.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому, протягом десяти років, амністія до неї не може бути застосована.

Керуючись ст.ст.85, 86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст.ст. 373, 374, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором прокуратури Бучацького району ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_4 від 13 січня 2015 року.

ОСОБА_4 у визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, призначивши узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засуджену ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1