У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Кармазіна Ю.М. і Коротких О.А.,

за участі прокурора

Казнадзея В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 25 грудня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на судові рішення щодо неї,

встановила:

вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської
області від 22 грудня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку села Нової Миколаївки
Дубенського району Рівненської області, мешканку села Мартинівки Дубенського
району Рівненської області, раніше не судиму, -

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст.
69 КК України на 5 років позбавлення
волі.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 6
березня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано судом винною і засуджено за те, що вона
30 червня 2004 року близько 13-ої години на подвір'ї домоволодіння на хуторі Забара
в селі Мартинівці Дубенського району Рівненської області на ґрунті особистих
неприязних стосунків спричинила ОСОБА_2 кілька ударів лопатою по голові.
Унаслідок застосованого насильства ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження,
від яких більш як через місяць наступила його смерть.

У касаційній
скарзі та доповненнях до неї засуджена порушує питання про скасування
постановлених судових рішень із закриттям провадження у справі. Свою вимогу
ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у справі неправильно було встановлено фактичні
обставини справи, оскільки вона оборонялася від протиправного посягання ОСОБА_2
і нанесла йому удар у відповідь на його дії. Також зазначає про те, що судом не
було належним чином оцінено висновків проведених у справі судово-медичних
експертиз, які суперечили одна одній.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
прокурора Казнадзея В.В. про необхідність перекваліфікації дій засудженої на ч.
1 ст. 121 КК України й визначення за цим законом покарання в межах санкції цієї
статті, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково
з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у в
чиненні злочину є правильним, такий висновок ґрунтується на перевірених судом
доказах, зокрема, показаннях самої засудженої, яка в судовому засіданні не
заперечувала факту нанесення удару ОСОБА_2 по голові, показаннями потерпілої
ОСОБА_3 й свідків, даними протоколу відтворення обстановки і обставин події злочину,
під час якого ОСОБА_1 пояснювала обставини нанесення нею удару лопатою
співмешканцю по голові, іншими доказами, висновками судово-медичних експертиз
про характер і локалізацію заподіяних ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та причини
його смерті, яка настала саме внаслідок заподіяного йому тяжкого тілесного
ушкодження. При цьому судом правильно оцінено всі висновки судово-медичних
експертиз, а тому доводи скарги про
відсутність у вироку належної оцінки цих експертиз є безпідставними.

Сукупність наведених у вироку доказів переконливо
свідчить про те, що ОСОБА_1 умисно заподіяла ОСОБА_2 тяжке тілесне ушкодження,
внаслідок якого сталася смерть потерпілого, і винність її у скоєнні цього
злочину доведена повністю. Доводи ОСОБА_1 про незаконність її засудження колегія
суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовані наявними у справі
доказами. Колегія суддів не може погодитися з доводами скарги про те, що
ОСОБА_1 завдала удар лопатою по голові в процесі захисту. Як встановлено по
справі, ОСОБА_2, вдаривши засуджену по нозі, кинув лопату, розвернувся, пішов до будинку, і тільки після того йому
було завдано удар по голові. Отже ОСОБА_1 здійснювала удар у той час, коли
потерпілий фактично вже припинив свої дії, а отже в даному випадку колегія
суддів вважає, що нападу не було. Це спростовує доводи скарги про заподіяння
тяжких тілесних ушкоджень в стані необхідної оборони.

Кваліфікація дій засудженої за ч. 2 ст. 121 КК України
колегія суддів вважає правильною.

Що стосується міри покарання, обраної засудженій, то
колегія суддів вважає її невиправдано суворою. Судом вірно враховано характер і
ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_1 й
обґрунтовано визнано за необхідне застосування ст. 69 КК України про
призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом. Водночас
судом не враховано поведінки самого потерпілого, який і раніше бив засуджену,
30 червня 2004 року був у стані алкогольного сп'яніння, знову затіяв сварку та
бійку і фактично своїми діями спровокував ОСОБА_1 на вчинення злочину. Таку
поведінку потерпілого слід визнати протиправною, що істотно зменшує ступінь
суспільної небезпечності вчиненого злочину і є підставою для пом'якшення
покарання засудженій.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області
від 22 грудня 2006 року та увалу Апеляційного суду Рівненської області від 6
березня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінити - призначене судом покарання пом'якшити
до двох років позбавлення волі.

У решті ці ж судові рішення щодо ОСОБА_1 залишити без
зміни.

Судді:

Паневін
В.О. Кармазін Ю.М. Коротких О.А.

_________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верхового Суду України
Паневін В.О.