Справа № 1-46/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2011 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

судді - Пісоцького О.М.;

при секретарі - Сіваченко Ю.І.;

з участю: прокурора - Кравченко В.К.;

захисника - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Молдова, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, не працюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, судимого 19 вересня 2007 року Братським районним судом Миколаївської області по ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В :

11 липня 2010 року близько 14 години в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, по вулиці Лісовій, неподалік домоволодіння № 7, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на грунті неприязних стосунків, що раптово виникли, наніс удар кулаком в підборіддя ОСОБА_3. В результаті нанесеного ОСОБА_2 удару, ОСОБА_3 отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження в виді перелому нижньої щелепи.

У судовому засіданні підсудний вину свою в здійсненні інкримінованого йому злочину не визнав. Також він пояснив, що 11 липня 2010 р. він разом з ОСОБА_4 та іншими особами розпивав спиртні напої в дворі домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_4 В ході розпивання ОСОБА_4 розповів, що напередодні його ударив в підборіддя відкруткою ОСОБА_3. Незабаром після цього мимо двору проходив ОСОБА_3 і ОСОБА_4 побіг до нього. Інші особи, що на той час знаходились в дворі, пішли слідом. ОСОБА_2 також вийшов, підійшов і став розмовляти. При цьому він і ОСОБА_3 стояли обличчям до обличчя один до одного. Потім ОСОБА_2 побачив, що ОСОБА_3 чомусь став падати, при цьому ОСОБА_3 потяг ОСОБА_2 за одяг, і тому він теж впав на коліна. Одразу ж після цього ОСОБА_2 відтягли, він бачив, що ОСОБА_4 бив ногами ОСОБА_3, який лежав догори обличчям. Пізніше ОСОБА_2 стало відомо, що це ОСОБА_4 ударив ОСОБА_3 в обличчя і саме від цього удару потерпілий упав, схопившись за одяг на грудях ОСОБА_2 Підсудний наполягає на тому, що він потерпілому ударів не наносив, тому винним себе не визнає.

Вина підсудного, підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями потерпілого, який в судовому засіданні пояснив, що його зупинив ОСОБА_5 ( син ОСОБА_4 ), сказав, що з ним хочуть побалакати. Потім підійшов ОСОБА_2, і ударив його кулаком в щелепу. Після цього потерпілий впав, при цьому схопив ОСОБА_2 за одяг на грудях. Під час нанесення вказаного удару ОСОБА_4 знаходився в 5-6 метрах від потерпілого, лише коли він упав, ОСОБА_4 підбіг і разом з ОСОБА_2, ОСОБА_5 став наносити удари ногами. Потім потерпілий втратив свідомість, до тями прийшов лише в лікарні. Він впевнений, що перелом щелепи йому було заподіяно саме ударом, який йому наніс ОСОБА_2;

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4, відповідно яким під час досудового слідства він пояснив, що саме ОСОБА_2 наніс потерпілому перший удар кулаком в обличчя і від цього удару потерпілий став падати. Лише після цього сам ОСОБА_4 став наносити удари ОСОБА_3В.( аркуші 29-30 );

- протоколом відворення обстановки та обставин події, відповідно якому свідок ОСОБА_4 в присутності судово-медичного експерта пояснив та показав, яким чином він наносив удари потерпілому ОСОБА_3 ( аркуш 77 );

- висновками судово-медичних експертиз № 614-м від 09 серпня 2010 року, та 33-м від 26.01.2011 р., відповідно яким у ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження у виді подвійного перелому нижньої щелепи та закритої черепно-мозкової травми, що проявилась струсом головного мозку. За ступенем тяжкості подвійний перелом щелепи відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості і не міг утворитись за обставин, вказаних ОСОБА_4 Натомість цей перелом міг утворитись в час та за обставин, вказаних потерпілим (а. с. 21, 80).

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя.

При цьому суд критично сприймає показання підсудного про те, що він не наносив удари потерпілому, як обраний ним спосіб захисту від обвинувачення. Заперечення захисника стосовно відсутності у ОСОБА_2 мотиву на побиття потерпілого, суд також сприймає критично. Так, в судовому засіданні встановлено, що під час спільного розпивання спиртних напоїв свідок ОСОБА_4 розповідав ОСОБА_2, який з ним перебував в дружніх стосунках, що його напередодні побив ОСОБА_3 На думку суду, за вказаних обставин цілком очевидно, що у ОСОБА_2 виникло бажання вступитись за свого доброго знайомого, тим більше це бажання було значною мірою посилено під дією алкоголя. Також критично суд оцінює показання свідка ОСОБА_4, дані в судовому засіданні про те, що тільки він бив ОСОБА_3, а інші присутні при цьому особи ударів не наносили. Суд вважає, що таким чином свідок бажає звільнити підсудного від відповідальності. Мотивом цих дій свідка суд вважає відчуття провини, яке ОСОБА_4 може переживати, оскільки ОСОБА_2 вступився за нього. Показання інших свідків в тій частині, що ОСОБА_2 не наносив ударів потерпілому, суд також сприймає критично. Так, свідок ОСОБА_5 є сином свідка ОСОБА_4 і тому його показання в цій частині суд вважає неправдивими виходячи з тих же, міркувань, що й стосовно показань його батька. Інші допитані в судовому засіданні свідки дають показання на користь ОСОБА_2 в силу добрих дружніх стосунків з ним та ОСОБА_4

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що помякшують та обтяжують покарання.

Обставин, які помякшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Підсудний за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не судимий.

Враховуючи, що підсудним вчинено злочин в стані алкогольного спяніння, він не розкаявся у вчиненому, суд вважає його виправлення можливим лише в умовах позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 2 ( два ) роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 до набрання вироком законої сили залишити без зміни підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений протягом 15 діб з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд.

Суддя О.М. Пісоцький