УХВАЛА

іменем України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_19,
суддів: при секретарі прокурора потерпілихзасудженого ОСОБА_20., ОСОБА_21., ОСОБА_22., ОСОБА_23, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 2 червня 2015 року кримінальне провадження № 0000106

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 29 квітня 2014 року

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 50 000 грн. моральної шкоди та 3 000 грн. за надання юридичної допомоги; на користь ОСОБА_10 50 000 моральної шкоди та 3 000 за надання юридичної допомоги; на користь ОСОБА_6 50 000 грн. моральної шкоди та 4 500 грн. за надання юридичної допомоги. Також постановлено стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на користь ОСОБА_6 32 094 грн. спричиненої матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року змінено вирок місцевого суду в частині відшкодування суми коштів за надання правової допомоги потерпілим. Виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на необхідність стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 3 000 грн., на користь

ОСОБА_10 3 000 грн. та ОСОБА_6 4 500 грн. за надання юридичної допомоги.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення щодо нього та закрити кримінальне провадження.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21.01.2013 року, близько 17 год. 15 хв., керуючи технічно справним автомобілем „Деу Ланос" в смт. Димер по вул. Шевченка Вишгородського району Київської області та рухаючись в напрямку смт. Іванків, проявив неуважність та злочинну недбалість до дорожньої обстановки, у зв'язку з чим не відреагував на її зміну, не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху, поставив під загрозу їхнє життя та здоров'я, в порушення п.12.2 Правил дорожнього руху, рухаючись в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не обрав швидкість руху, щоб мати змогу зупинити свій транспортний засіб в межах видимості дороги, в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху з моменту виникнення небезпеки для його руху, а саме наявності на проїзній частині в попутному з ним напрямку пішохода ОСОБА_12, не вжив заходів для зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до його зупинки, допустив навпроти будинку №100 наїзд на потерпілу ОСОБА_13, внаслідок чого остання загинула.

Засуджений, обгрунтовуючи прохання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що докази по справі є недопустимими, а висновки проведених експертиз є суперечливими. На його думку смертельні травми були заподіяні потерпілій ОСОБА_12 внаслідок контакту з іншим автомобілем. Апеляційний суд не усунув зазначених у апеляції недоліків, необгрунтовано підтвердив рішення суду першої інстанції в частині кваліфікації дій та призначеного занадто суворого покарання.

У письмових запереченнях потерпілі ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 просять залишити касаційну скаргу засудженого без задоволення, а судові рішення без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав доводи касаційної скарги, пояснення потерпілих та прокурора, які просили залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України не підлягають, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, чим обґрунтовується касаційна скарга засудженого в цьому провадженні, самі по собі є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку згідно ст. 409 КПК України.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався та на підставі об'єктивно з'ясованих обставин вчинення ним злочину, дійшов правильного висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Свій висновок суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв'язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8

Зокрема, суд правильно послався у вироку на покази свідка ОСОБА_14, який був очевидцем вчинення злочину обвинуваченим та підтвердив у судовому засіданні обставини цього злочину, які викладені у вироку.

Ці показання свідка підтверджені показаннями свідка ОСОБА_15

Крім того, свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які стали очевидцями наслідків дорожньо-транспортної пригоди, підтвердили причетність до неї автомобіля «Деу Ланос», яким управляв обвинувачений.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження і у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Показання свідка ОСОБА_14 знайшли своє підтвердження у висновках судово-медичної експертизи від 2 лютого 2013 року щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13

Висновком судово-медичної експертизи від 16 квітня 2013 року підтверджений механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 та спростований механізм утворення тілесних ушкоджень при обставинах, на які наголошував ОСОБА_8

Із висновку судової автотехнічної експертизи слідує, що ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Деу Ланос» мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху.

Суд першої інстанції, відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК, правильно зазначив у вироку мотиви неврахування пояснень засудженого щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 іншим джерелом підвищеної небезпеки та висновку експертного автотехнічного дослідження, які на думку обвинуваченого спростовують його винуватість у вчиненні зазначеного злочину, оскільки його пояснення та зазначені висновки експерта не узгоджуються з об'єктивно з'ясованими обставинами вчинення засудженим злочину.

Отже, підстав вважати ОСОБА_8 незаконно засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України немає, а тому доводи касаційної скарги останнього про безпідставне визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину є неспроможними.

Крім того, доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, щодо безпідставного засудження ОСОБА_8 були наведені в апеляційній скарзі захисників, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання засудженому, яке необхідно відбувати реально, відповідає вимогам статей 65-67 КК та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості, як про це зазначено у касаційній скарзі, немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального чи неправильного застосування кримінального законів, які б тягли за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, у справі не встановлено.

Керуючись викладеним та ст.ст. 434, 436,438 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 29 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області 11 вересня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21