Справа № 191/1761/15-к
Провадження № 1-кп/191/240/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникового обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000764 від 20.04.2015 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Магдалинівка, Дніпропетровської області, українця,громадянина України, відбуває покарання в Синельниківській виправній колонії №94, має середню освіту, депутатом не являється, раніше судимого:

-15.07.2008 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком згідно ст.75-78, 104 КК України два роки.

-27.05.2009 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі з початком відбування покарання з 7 квітня 2009 року.

-08.09.2009 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців звільненого умовно - достроково на 8 місяців 26 днів за постановою Полтавського районного суду Полтавської області 3.10.2012 року.

-15.05.2013 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально - виконавчої установи закритого типу.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,-

із участю в судовому розгляді:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 будучи раніше неодноразово судимим, останній раз будучи засудженим 15.05.2013 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально - виконавчої установи закритого типу, відбуваючи покарання в Синельниківській виправній колонії № 94, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправленні не став і знову вчинив умисний злочин.

Після вступу вироку в законну силу, ОСОБА_3 прибув для відбування покарання 31.07.2013 року до Синельниківської вправної колонії № 94 (далі СВК-94), яка розташована у с Шахтарське Синельниківського району, Дніпропетровської області, де систематично порушував встановлений режим відбування покарання, не підкорявся законним вимогам представників адміністрації установи виконання покарань, на виховні та профілактичні заходи адміністрації СВК-94 не реагував.

За час відбування покарання в СВК-94, засуджений за різні порушення режиму відбування покарання має 15 (п`ятнадцять) стягнень, з яких 5 (п`ять) разів поміщався в дисциплінарний ізолятор, 1 (один) раз був переведений до приміщення камерного типу.

Не зважаючи на застосовані дисциплінарні стягнення засуджений на шлях виправлення не став, знову допустив порушення режиму утримання в установі виконання покарань, виявив злісну непокору законним вимогам представників адміністрації установи Синельниківської ВК - 94 за таких обставин:

20.04.2015 року о 8 годині 00 хвилин начальник дільниці посиленого контролю - старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 якого призначено на посаду наказом начальника СВК - 94 № 464 від 23.10.2014 року «Про закріплення начальників відділень соціально - психологічної служби за конкретними відділеннями», перебуваючи у своєму службовому кабінеті, ознайомлювався з графіком чергувань засуджених ДПК де виявив, що 20.04.2015 року черговими з виконання робіт щодо поліпшення житлово - побутових умов засуджених - є ОСОБА_3 .

Близько 09.00 годин ОСОБА_7 прийшов до камери № 9 ДПК в якій утримується засуджений та повідомив ОСОБА_3 що він є черговим з виконання робіт по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, указавши засудженому територію для прибирання, забезпечивши його усім необхідним господарчим інвентарем. Однак, засуджений в порушення законних вимог адміністрації установи, приступити до прибирання території визначеної адміністрацією установи, відкрито, неодноразово, в категоричній формі відмовився, хоча за станом здоров`я був придатний до виконання таких робіт, звільнення не мав, про що свідчить медична довідка від 20.04.2015 року, чим висловив злісну непокору законним вимогам адміністрації Синельниківської виправної колонії № 94.

20.04.2015 року о 9:20 годині начальник дільниці посиленого контролю старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 , провів із засудженим профілактичну бесіду в ході якої роз`яснив йому положення та вимоги ст. 118 КВК України, ст. 391 КК України, і попередив його про кримінальну відповідальність за невиконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань. В супереч цьому засуджений, продовжуючи свої злочинні дії, відкрито, умисно в присутності інших представників адміністрації СВК № 94, з суб`єктивних причин, знову відмовився виконати законні вимоги адміністрації СВК № 94 щодо виконання робіт з благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, згідно графіку чергування засуджених.

Своїми діями ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночну камеру).

21 травня 2015 року між прокурором Синельниківської міжрайонної прокуратури в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з даною угодою прокурор, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 391 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди було узгоджене покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_3 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, у вигляді 1 року позбавлення волі. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Синельниківської міжрайонної прокуратури в Дніпропетровській області ОСОБА_4 обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 ч.1 п.2 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Відповідно до диспозиції ст.ст.468,469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України - а саме злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночну камеру), яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, визнав повністю.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 цілком розуміє права визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, визначена в межах санкції ст. 391 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи ОСОБА_3 суд приходить до висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, застосувавши ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2013. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10.12.2004, № 8 від 12.06.2009 та № 11 від 06.11.2009 року п.26 «При вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин». Невідбута частина покарання обвинуваченого на день обрання запобіжного заходу, а саме на 07.05.2015 року, становить 1 рік 4 місяці 15 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376, 472, 473-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 травня 2015 року між прокурором Синельниківської міжрайонної прокуратури в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000764 від 20.04.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 391 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 21 травня 2015 року покарання за ст. 391 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2013 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді 1 (одного) року 5 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту його взяття під варту, тобто з 07.05.2015 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, захисником, прокурором виключно з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1