№ провадження 11-кп/781/240/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.03.2015 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0001172 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, студента ДНЗ «Ужгородський національний університет», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.3,4 ч.1 ст. 76 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні малолітня дитина, 2013 року народження, зареєстрованого АДРЕСА_2 , проживаючого АДРЕСА_3 , такого, що не має судимості

засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Цим же вироком засуджено ОСОБА_11 за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.3,4 ч.1 ст.76 КК України та ОСОБА_12 за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.3,4 ч.1 ст.76 КК України, вирок щодо яких в апеляційному порядку не оскаржується.

Вироком суду визнано винними та засуджено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.

02.03.2014 року близько 18 год.30 хв. ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , які також перебували в стані алкогольного сп`яніння, знаходились поблизу магазину «Покупайка», розташованого за адресою: м. Кіровоград, вул. Кропивницького,80. В цей час у них виник умисел на відкрите викрадення майна із вказаного магазину. Реалізуючи мету наживи, за попередньою змовою ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 направились до магазину, де ОСОБА_12 залишився при вході в магазин, щоб контролювати аби їх дії не були поміченими сторонніми особами, ОСОБА_11 зайшов до магазину та підійшов до каси, де знаходилась продавець ОСОБА_13 та наніс їй удар кулаком правої руки в обличчя. В цей момент до магазину забігли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Після нанесення удару ОСОБА_11 відкрито викрав майна на загальну суму 115 грн., яке належить ФОП ОСОБА_14 , а ОСОБА_8 викрав майна на загальну суму 21 грн., яке належить ФОП ОСОБА_15 . ОСОБА_7 викрав кошти із каси в сумі 356 грн., які належать ФОП ОСОБА_14 . Внаслідок побиття потерпілій ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_14 та потерпілій ОСОБА_15 матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції просить вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, в зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишити без зміни. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом не враховано те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, поєднаний з насильством та за попередньою змовою групою осіб, за який кримінальним законодавством передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі строком від двох до шести років. Обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що не тільки є обтяжуючою покарання обставиною, але й характеризує особу обвинуваченого, як суспільну небезпечну. Окрім того, ОСОБА_7 матеріальної шкоди завданим кримінальним правопорушення не відшкодував, вину у скоєному не визнав;

- захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що його підзахисний як на досудовому слідстві так і під час розгляду справи в суді пояснював, що про наміри завдати продавчині магазину будь-яких ушкоджень він не знав. Зазначає, що ОСОБА_7 оговорили інші обвинувачені. Вказує також на те, що в даному випадку сума матеріальної шкоди, завдана кримінальним правопорушенням становить 492 грн., що виключає можливість кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, оскільки розмір шкоди з якої настає кримінальна відповідальність складає 609 грн.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку захисник ОСОБА_6 змінив апеляційні вимоги та просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.186 КК України на ч.3 ст.185 КК України та пом`якшити призначене покарання;

- обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду пом`якшити призначене покарання, звільнивши його на підставі ст.75 КК України, мотивуючи тим, що він вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду. Крім того, вказує на те, що при призначенні покарання судом не в повній мірі враховано те, що останній характеризується позитивно, такий, що не має судимості.

Провівши під час апеляційного розгляду справи судове слідство в обсязі допиту обвинувачених та дослідження матеріалів кримінального провадження, заслухавши в дебатах, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , який просили перекваліфікувати дії ОСОБА_7 та пом`якшити призначене останньому покарання, обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які погоджуються з думкою суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновок суду щодо доведеності винності засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який їх засуджено є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів.

Допитаний у суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю та детально розповів про обставини вчинення злочину, які відповідають обвинувальному акту.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково та пояснив, що 02.03.2014 року близько 15.00 год. біля гуртожитку він зустрів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Придбавши пиво, направились в сторону центру. В центрі стояли на площі Кірова, розмовляли, потім вчотирьох пішли в сторону гуртожитку по Преображенській, звернули на Кропивницького і пішли в сторону поліклініки № 3. В цей час ОСОБА_19 запропонував викрасти гроші та товари з магазину «Покупайка», що по вул. Кропивницького, м. Кіровограда. ОСОБА_20 відволікав продавчиню. В цей момент до магазину зайшли він та ОСОБА_19 та він непомітно повинен був викрасти гроші із каси, а ОСОБА_21 - товар із полиць. ОСОБА_22 мав стояти на вході до магазину та контролювати, щоб їх ніхто не помітив. Коли підійшли до магазину, то першим зайшов ОСОБА_23 . Через декілька секунд до магазину забіг він та за ним ОСОБА_21 . Коли він підбіг до каси та забрав звідти гроші, то побачив, що продавчиня лежить на полу за касою. ОСОБА_21 забрав із стенду пачки з насінням, ОСОБА_24 забрав сигарети із стенду. Після чого швидко вибігли втрьох із магазину та він із ОСОБА_25 побігли в сторону мікрорайону «балка». Зупинилися в одному із провулків, де він поділив викрадені гроші, по 50 грн. отримали ОСОБА_21 і ОСОБА_24 , а він із ОСОБА_26 - по 45 грн. У ОСОБА_17 із собою було викрадене із магазину соняшникове насіння та цигарки. Після чого він пішов до гуртожитку, попрощавшись із хлопцями. Про наміри завдавати продавчині будь-яких ушкоджень він не знав.

Проте, не зважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_7 та визнання вини ОСОБА_8 , районний суд, мотивуючи висновок про винність останніх у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_13 , яка в ході досудового та судового слідства як у суді першої так і апеляційної інстанції пояснювала, що працює в магазині «Покупайка» з 02.09.2013 року. У вказаному магазині здійснюють свою діяльність ФОП ОСОБА_14 та ФОП ОСОБА_15 . Вона офіційно влаштована у ФОП ОСОБА_15 , проте продає товар обох підприємців. 02.03.2014 року з 08.00 год. вона знаходилася в магазині. Приблизно о 18.30 год. в магазин зайшов хлопець років 20, одягнений в чорну куртку та чорну кепку та запитав цигарки. Вона піднялася із стільця та хотіла підійти до полиці із цигарками, проте хлопець раптово наніс удар кулаком правої руки в обличчя, від якого вона впала на землю за касу. В цей момент до магазину забігли ще двоє хлопців, один з яких викрав кошти з каси, інший - декілька упаковок насіння, а той, що наніс удар - декілька пачок цигарок. Після цього вони разом вибігли з магазину, а вона зателефонувала ОСОБА_27 який проживає поряд і який через декілька хвилин уже прибіг в магазин. Вона повідомила, що магазин пограбували, на що ОСОБА_28 викликав працівників міліції.

Потерпілий ОСОБА_14 як в суді першої так і апеляційної інстанції пояснив, що є приватним підприємцем із 2012 року, спільно із ФОП ОСОБА_15 , орендують приміщення магазину «Покупайка», де ведеться дві каси - його та ОСОБА_29 магазині продавцем працює ОСОБА_13 02.03.2014 року близько 18.37 год. ОСОБА_30 зателефонувала на його мобільний телефон і повідомила, що на неї скоєно напад. Через пару хвилин він прибіг до магазину, де побачив, що ОСОБА_30 сиділа на підлозі за прилавком, у неї із носа текла кров, була розбита губа, розповіла, що троє раніше їй невідомих чоловіків зайшли до магазину, де забрали касу і деякий товар. Він одразу викликав міліцію. Після проведеної інвентаризації було встановлено, що із магазину викрадено 356 гривень, 4 пачки сигарет «Camel», загальною вартістю 58 грн., 3 пачки цигарок «Parliament», загальною вартістю 57 грн. Крім того, викрадено 4 пачки насіння «Semki», загальною вартістю 36 грн., які належали ОСОБА_31 .

Зазначає, що заподіяну злочином шкоду повністю відшкодовано протягом березня 2014 року трьома обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 всім потерпілим всього у сумі 30000 грн.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

· протоколом проведення слідчого експерименту від 31.03.2014 року за участю ОСОБА_8 , в ході якого останній показав, що 02.03.2014 року він разом із ОСОБА_25 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 знаходились по вул. Кропивницького, 80 в м. Кіровограді біля магазину «Покупайка», який вони домовились пограбувати. Так, до магазину першим пішов ОСОБА_11 , за ним зайшов ОСОБА_34 . Він особисто забіг в магазин після того як почув крик жінки з магазину. Всередині, побачивши, що продавчиня лежить на підлозі за касою, схопив із стелажу три пачки насіння соняшника та втрьох вибігли із магазину. В цей час ОСОБА_22 знаходився на вулиці та контролював, щоб їх дії не були помічені сторонніми особами. Вибігши з магазину, вчотирьох побігли в сторону мікрорайону «балка»;
· протоколом проведення слідчого експерименту від 16.04.2014 року за участю ОСОБА_7 , в ході якого останній показав, що 02.03.2014 року близько 18 год.30 хв. він разом із ОСОБА_25 , ОСОБА_35 , ОСОБА_32 підійшли до вказаного магазину та зупинились справа від будинку 80. ОСОБА_19 повторив остаточно кожному, що потрібно робити, сказавши йому, що ОСОБА_20 зайде першим, а йому потрібно зайти через 5-10 секунд після нього. Спершу ОСОБА_36 , який повинен був стояти на вулиці пішов та став навпроти входу за метрів 10, ОСОБА_21 став на розі будинку на східцях. Він та ОСОБА_20 попрямували до магазину. ОСОБА_20 одразу зайшов всередину, а він залишився на вулиці біля входу. Він подивився на ОСОБА_17 , який направлявся в його сторону, та побачивши його, зайшов всередину, де побачив ОСОБА_37 . Підійшовши до каси, побачив продавчиню, яка лежала на землі, відкрив касу та забрав гроші, після чого вийшов із магазину та вчотирьох пробігли в сторону мікрорайону «балка»;
· протоколом одночасного допиту між усіма обвинуваченими від 16.04.2014 року, в ході якого обвинувачені пояснили про обставини вчинення кримінального правопорушення і їх показання узгоджуються з показами, наданими ними в судовому засіданні;
· висновком судово-медичного експерта №229 від 14.03.2014 року, згідно з яким у ОСОБА_13 маються тілесні ушкодження у вигляді: синців на нижній повіці лівого ока, садна на слизовій верхньої губи зліва. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), індивідуальні ознаки яких в пошкодженнях не відобразились, можуть відповідати строку - 02.03.2014 року, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, пошкодження утворились від не менш 2-х травматичних впливів, локалізація тілесних ушкоджень доступна для нанесення власноруч, враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 в частині часткового визнання своєї вини суд першої інстанції розцінив критично, як намагання пом`якшити свою відповідальність за скоєне, з чим погоджується і колегія суддів.

З оскаржуваного судового рішення убачається, що згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такий висновок суд належним чином детально обґрунтував у прийнятому рішенні.

Доводи захисника ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію дій його підзахисного та про те, що в його діях був відсутній умисел на відкрите заволодіння чужим майном, є безпідставними і спростовуються матеріалами провадження.

Зокрема з показань потерпілої ОСОБА_13 убачається, що коли ОСОБА_20 наніс удар кулаком правої руки в обличчя, від якого вона впала на землю за касу, в цей момент до магазину забігли ще двоє хлопців, як вона дізналася ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , однак вона чула, що один з хлопців викрав кошти з каси, інший - декілька упаковок насіння, при цьому вона кричала, бо боялася щоб її більше не били, закриваючи голову руками.

Такі показання потерпілої є логічними, послідовними та незмінними протягом досудового та судового слідства, що свідчить про їх достовірність. Підстав вважати такі показання недостовірними колегія суддів не знайшла.

Виходячи з наведеного, з огляду на те, що ОСОБА_7 намагався заволодіти чужим майном у присутності його власника і не міг не розуміти, що потерпіла у свою чергу теж розуміє сутність його злочинних дій, то кваліфікація дій останнього як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, є правильною.

Крім того, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на те, що сума матеріальної шкоди в даному кримінальному провадженню становить 492 грн., що виключає можливість кваліфікувати дії ОСОБА_7 за крадіжкою, оскільки вартість викраденого майна, за якою настає кримінальна відповідальність становить 609 грн.

Проте, станом на 2015 рік вартість викраденого майна, за якою настає кримінальна відповідальність становить 121,81 грн., а не 609 грн., оскільки ця сума є соціальною пільгою, яку необхідно помножити на 0,2 і отримаємо 121,8 грн., за що настає адміністративна відповідальність за дрібну крадіжку.

Таким чином, всупереч апеляційним доводам захисника ОСОБА_6 про немотивованість апельованого судового рішення, у вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, кваліфікації дій останнього, так і спростування цих доводів.

Перевіркою всіх інших доводів, наведених у апеляції захисника ОСОБА_6 , було встановлено, що вони також є безпідставними, тому апеляція останнього в цій частині є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі всіх доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, кваліфікувавши їх дії, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такі висновки суду відповідають матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі, місцевий суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання - відсутні, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про його особу, зокрема, те, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, є студентом денного відділення медичного факультету ДНЗ «Ужгородський національний університет».

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України, обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і призначив покарання в межах санкції статті.

Твердження прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, на думку колегії є необґрунтованими.

Так, ОСОБА_7 хоча і вчинив тяжкий злочин, проте тяжких наслідків ним не спричинено, позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є студентом денного відділення медичного факультету ДНЗ «Ужгородський національний університет», що дають підстави вважати, що виправлення останнього цілком можливе без реального позбавлення волі. Крім того, під час апеляційного розгляду потерпілі просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, оскільки вважають, що реальне позбавлення волі ОСОБА_7 є надто суворим покаранням, та ні матеріальних, ні моральних претензій до нього не мають.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди; обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі.

Однак, судом першої інстанції передчасно зроблено висновок, що виправлення та попередження подальшого вчинення злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 можливо лише за умови ізоляції його від суспільства, оскільки поза увагою суду залишено те, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні малолітнього сина, 2014 року народження, які повністю знаходяться на його утриманні, щиро розкаявся у скоєному злочині, також з урахуванням того, що внаслідок злочину заподіяна не значна шкода, шкода повністю відшкодована, колегія суддів визнає за необхідне пом`якшити покарання, призначивши покарання, яке повністю відповідає меті виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Також, в оскаржувальному вироку суд зазначив, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Проте, згідно постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.05.2010 року останній звільнений від кримінальної відповідальності, а тому дану обставину не можна враховувати як рецидив злочину.

Крім того, під час апеляційного розгляду потерпілі у кримінальному провадженні просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки останній повністю, в добровільному порядку, протягом березня 2014 року відшкодував завдану злочином шкоду, приніс їм свої вибачення, та вважають, що призначене покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі є занадто суворим.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним апеляцію ОСОБА_8 задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувавши до останнього положення ст.75 КК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишити без зміни, а щодо ОСОБА_8 змінити, пом`якшивши призначене покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 у період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти негайно із залу суду, скасувавши міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .