В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року

м.Василівка

Василівський районний суд запорізької
області у складі: головуючого - судді
Кочевої І.В., при секретарі Кириченко
О.В., за участю: прокурора Грушанського
А.О., обвинуваченого ОСОБА_1 та його
захисника - адвоката ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу відносно
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився у
м.Василівка Запорізької області,
українця, громадянина України, освіта
середня-спеціальна, одруженого, має на
утриманні малолітнього сина - 2004 року
народження, не працює, проживає за
адресою: АДРЕСА_1, раніше, в силу ст.89 КК
України, не судимого, обвинуваченого у
скоєні злочину передбаченого ч. 1 ст.185
КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування
ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він 29
липня 2013 року з 02 год. 20 хв., з метою
викрадення чужого майна, прийшов на
залізничну станцію «Таврійськ»
Придніпровської залізниці,
розташовану в м.Василівка Запорізької
області, підійшов до вантажного потягу
№1601, який стояв на станційній
залізничній колії вказаної станції,
піднявся на вагон № 53534038, який
знаходився в складі потяга та прямував
за накладною № 47376801 від ст. Ароматна до
ст. Енергодар Придніпровської
залізниці, де під час руху
вищеназваного потягу на 8 км пікет №2
перегону «ст. Таврійськ - роз'їзд
Орлянський» Придніпровської
залізниці, розташованому на території
Василівського району Запорізької
області, з вказаного вагону таємно,
навмисно, з корисливих спонукань,
шляхом наповнення мішків, викрав 410 кг
кам'яного вугілля вартістю 711 грн. 27 коп.
за 1 тону, на загальну суму 291 грн. 62 коп.

Вказані дії були кваліфіковані
стороною обвинувачення за ч.1 ст.185 КК
України як таємне викрадення чужого
майна (крадіжка).

Цивільний позов у справі не заявлено.
Представник потерпілого у судові
засідання жодного разу не з'являвся,
причини суду не повідомляв.

Обвинувачений ОСОБА_1 свою провину не
визнав та суду пояснив, що він
інкримінованого йому злочину не
скоював. Ввечері 28 липня 2013 року він
залишив свій автомобіль для ремонту
вдома у ОСОБА_3 та домовився з ним, що
вранці 29 липня 2013 року вдвох поїдуть
на баштан за кавунами. Приблизно о 05
год. 50 хв. 29 липня 2012 року він з ОСОБА_3 на
автомобілі поїхали на баштан, що
знаходився біля с.Бурчак
Михайлівського району. По дорозі
автомобіль із-за несправності
зупинився. Коли він вийшов з
автомобіля, приблизно у 600-700 м. від себе
побачив у полі, біля залізничної колії
чоловіка, до якого пішов попросити
допомоги. ОСОБА_3 залишився в
автомобілі. Коли підійшов ближче,
побачив двох чоловіків біля яких були
мішки. Чоловіки сказали йому , що вони є
працівниками воєнізованої охорони, в
мішках вугілля і щоб він брав на себе
його крадіжку. Ці чоловіки не
відпускали його від себе, та три години
вони чекали слідчо-оперативну групу з
м.Мелітополя. ОСОБА_3 його не чекав,
завів автомобіль і поїхав. Коли
приїхали працівники міліції, вони
складали документи, фотографували
мішки, він від дачі пояснень
відмовився. При собі у нього був
мобільний телефон з номером - НОМЕР_1,
але у вказаний період часу він ним не
користувався. Кому належить номер
телефону № НОМЕР_2 він не знає, та інший
номер окрім свого слідчому назвати не
міг. На місці у нього працівники
міліції нічого не вилучали, телефон не
оглядали. При зважуванні вугілля він
не був присутній. Всього на місці було 12
мішків, які лежали в купі, всі вони були
зав'язані, один був розірваний та було
видно що в ньому є вугілля. Слідчий
опитував його декілька раз, коли він
підписував пояснення, вірність
записаного у ньому номера телефону не
перевіряв. З 21 год. 28

липня 2013 року до 05 год. 29 липня 2013 року
він був вдома, спав з дружиною, і на
залізничну станцію «Таврійськ» не
ходив, на вагон вантажного потяга з
вугіллям не забирався та вугілля не
крав.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_1 про те, що
він не скоював за вказаних вище
обставин крадіжки вугілля та про
недоведеність його вини знайшли своє
підтвердження у досліджених судом
доказах, які були надані суду сторонами
обвинувачення та захисту, яким суд
надав можливості та умови для
доведення в суді своїх позицій і сприяв
цьому.

Покази обвинуваченого ОСОБА_1
узгоджуються з показами свідків:

- ОСОБА_3, який суду пояснив, що у липні
2013 року, точної дати не пам'ятає,
ввечері ОСОБА_1 пригнав свій автомобіль
до нього додому для ремонту. Вранці
наступного дня, за домовленістю, на
автомобілі з ОСОБА_1 вони поїхали на
баштан. Коли їхали по дорозі по вул.
Мира в м.Василівка в сторону станції
«Бурчацьк», автомобіль зупинився та не
заводився, його потрібно було штовхати.
Він лишився в автомобілі, а ОСОБА_1
пішов за допомогою. З того місця де він
лишився в авто, було видно залізничну
колію, в сторону якої пішов ОСОБА_1.
Потім ОСОБА_1 йому зателефонував та
сказав їхати, вони тоді говорили по
телефону декілька разів. Він самотужки
завів автомобіль і поїхав додому. У
нього в користуванні є три мобільні
телефони, який саме з ним був під час
вказаних вище подій - не пам'ятає. Один з
його номерів - НОМЕР_3.

- ОСОБА_5, який суду пояснив, що він має
два номери мобільних телефонів: НОМЕР_4
та НОМЕР_5. В ніч на 29 липня, близько 2-3
год. з номера НОМЕР_6 йому телефонував
ОСОБА_1 та просив привезти йому додому
горілки. Про крадіжку вугілля йому
нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що близько
7-8 год. 29 липня 2013 року йому на № НОМЕР_7
з № НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_1 та
сказав, що він їхав на баштан та був
затриманий у зв'язку з крадіжкою
вугілля.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вранці
28-го липня 2013 року у її чоловіка -
ОСОБА_1 в автомобілі виявилася
неполадка, у зв'язку з чим ввечері
чоловік відвіз автомобіль на ремонт
ОСОБА_3, а вранці збирався їхати на
баштан. З 23 год. 28 липня 2013 року по 05 год.
29 липня 2013 року чоловік був вдома. На
той час чоловік користувався номером
мобільного телефону НОМЕР_1, номер її
телефону - НОМЕР_8. Близько 08 год. 29 липня
2013 року чоловік зателефонував їй,
сказав, що у нього неприємна ситуація і
йому незручно говорити.

Доказів на просування показань цих
свідків стороною обвинувачення суду не
надано і у справі вони відсутні.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_4 давали
аналогічні покази та суду пояснили, що
вони на прохання ОСОБА_1 з його
захисником проводили експеримент в
темну пору доби, з метою перевірки
можливості впізнати людину в темряві. В
умовах темної пори доби, близько 19 год.
20 жовтня 2013 року, без штучного
освітлення, вони не змогли впізнати
людину, що пробігала повз них на
відстані близько 15 м., бачили лише
силует. Вад зору та хвороб очей вони не
мають. Покази цих свідків суд до уваги
не приймає, як неналежні докази,
оскільки вони не спростовують та не
підтверджують пред'явленого
обвинувачення ОСОБА_9, а проведення
експериментів захисником і
обвинуваченим поза межами
кримінального провадження КПК України
не передбачено.

Жодних доказів того, що 29 липня 2013 року
з 02 год. 20 хв., ОСОБА_1 з метою вчинення
крадіжки вугілля приходив на
залізничну станцію «Таврійськ»
Придніпровської залізниці,
розташовану в м.Василівка Запорізької
області, підходив до вантажного потяга
№1601, який стояв на станційній
залізничній колії вказаної станції,
піднімався на вагон № 53534038, який
знаходився в складі потяга та прямував
за накладною № 47376801 від ст. Ароматна до
ст. Енергодар Придніпровської
залізниці, та під час руху потягу на 8
км пікету №2 перегону «ст. Таврійськ -
роз'їзд Орлянський» Придніпровської
залізниці, розташованому на території
Василівського району Запорізької
області, наповнив мішки вугіллям та
скинув їх, таким чином викравши 410 кг
вугілля вартістю 711 грн. 27 коп. за 1 тону,
на загальну суму 291 грн. 62 коп. - суду не
надано та в матеріалах справи такі
докази відсутні.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 суду
пояснив, що він працює
охоронцем-стрілком у воєнізованій
охороні та у його обов'язки входить
запобігання розкрадань на залізниці
від ст. Енерногдар до ст.Таврійськ.
Приблизно о 14 год. 30 хв. 28 липня 2013 року
він з напарником ОСОБА_11 прибув на
переїзд «Орлянський» Придніпровської
залізниці, що знаходиться на території
Василівського району, та у засідці в
комишах на відстані приблизно 20 м. від
колії , та в 80-100 м. від ОСОБА_12, чекав
потягів, з яких зазвичай вчинялись
крадіжки вугілля. Ніч була місячною,
штучного освітлення на тій дільниці
шляху - не було. Напарник був приблизно
в 100 м від нього в лісосмузі. Приблизно о
02 год. 30 хв. 29 липня 2013 року він почув,
що в їх сторону рухається вантажний
потяг зі швидкістю близько 30-40 кмгод. На
одному з вагонів потяга, останні три
цифри номера якого були - 038, він
побачив чоловіка, що був повернутий до
нього обличчям, якого він раніше не
бачив та дивився на нього 1 хвилину і
розгледів його риси обличчя. Той
скидав на землю з вагона мішки з
вугіллям, які на вагоні були складені
штабелями, всього близько 10-12 мішків.
Коли потяг поїхав, через деякий час до
мішків підійшов той же чоловік та потім
пішов. Він сам не міг затримувати цього
чоловіка, що забороняє Інструкція. Коли
чоловік пішов він зателефонував зі
свого номера НОМЕР_16 напарнику на
номер НОМЕР_9 та сказав, що біля нього
були скинуті мішки. Після цього вони
стали чекати коли за мішками прийдуть.
Приблизно о 06 год. до мішків підійшов
той же чоловік - обвинувачений у цій
справі, який представився як ОСОБА_1 та
казав, що мішки належать йому. Він з
напарником зателефонували начальнику
караулу ОСОБА_13 та чекали
слідчо-оперативну групу. ОСОБА_1
знаходився біля них і теж комусь
телефонував. У ОСОБА_1 номера його
телефону він не питав та мобільний
телефон не брав. Коли працівники
міліцій прибули на місце, виконували
свою роботу, він з напарником були в
стороні, участі у складанні протоколу
не приймали. В його присутності мішки,
які були зав'язані, не відкривали, але з
урахуванням того, з якого потяга мішки
були скинуті, він вважав, що в мішках
знаходиться вугілля. Під час
проведення слідчого експерименту та
впізнання за ухвалою суду він
впізнавав статиста не лише по обличчю,
але й за одягом і статурою. При
проведенні слідчого експерименту у
лютому 2014 року, коли було хмарно,
погода явно не відповідала умовам, в
яких він бачив ОСОБА_1 на вагоні потяга
в липні 2013 року, коли ніч була ясна та
зоряна.

Допитаний судом свідок ОСОБА_11 суду
пояснив, що в його службові обов'язки
входить виявлення розкрадань на
залізниці, охорона вантажів та їх
супровід. 28 липня 2013 року він з
напарником - ОСОБА_10 заступив на зміну
та приїхали близько 15 год. на перегін
«Орлянський» через станцію Таврійськ
Придніпровської залізниці, що
знаходяться на території
Василівського району. Там він та
напарник перебували в засідці. 29-го
липня 2013 року, близько 02 год. 30 хв. він
почув та побачив, що в їх сторону
рухався вантажний потяг. Він був на
відстані приблизно 25-30 м. від колії.
Дивлячись в бінокль, який мав при собі,
в умовах місячної ночі, він на одному з
вагонів вантажного потяга з вугіллям,
останні три цифри вагона - 038, побачив
ОСОБА_1, який був одягнутий в темний
одяг та набирав вугілля в мішки
лопатою, та поряд з ним було приблизно 10
повних мішків. Коли потяг пройшов,
йому на номер НОМЕР_9 з номера НОМЕР_10
зателефонував ОСОБА_10, сказав, що з
потяга скинули мішки з вугіллям. Через
деякий час повз нього, на відстані
близько 20 м пройшов той же чоловік,
якого він бачив на потязі - ОСОБА_1. Він
його не затримував, бо був сам. Потім
він з напарником лишилися чекати біля
мішків, яких було приблизно 10 - 15. За
описом ОСОБА_10 вони бачили на потязі
одного й того ж чоловіка. Приблизно о 06
год. 29 липня 2013 року до мішків підійшов
чоловік, якого він бачив на потязі
вночі і сказав, що мішки з вугіллям
належать йому. Він з ОСОБА_10 викликали
слідчо-оперативно групу, яку з ними, за
їх вказівкою, чекав і ОСОБА_1, хоча він з
напарником ОСОБА_1 не затримували. Коли
на місце прибула СОГ їх опитали,
складали протокол огляду місця події,
мішки з вугіллям були вилучені, їх
погрузили в автомобіль та вивезли, в
його присутності мішки не зважували.
Під час проведення слідчого
експерименту та впізнання за ухвалою
суду він, користуючись біноклем, саме
тим, який був у нього в липні 2013 року,
коли він бачив ОСОБА_1, не впізнавав
статиста, бо при проведенні слідчого
експерименту у лютому 2014 року, коли

було хмарно та сніжило, погода явно не
відповідала умовам, в яких він бачив
ОСОБА_1 на вагоні потяга в липні 2013 року,
коли ніч була ясна та зоряна.
Відповідаючи на питання суду щодо
знайомства зі свідком у цій справі
ОСОБА_6, ОСОБА_11 пояснив, що з цим
чоловіком не знайомий та по мобільному
телефону з ним не спілкувався ніколи.
Пороте, з наявних у справі документів,
доступ до яких було надано захиснику за
ухвалою суду, та які ним були надані
суду вбачається, що свідок ОСОБА_12
спілкувався телефоном з ОСОБА_6 вночі
та рано вранці по мобільному телефону 29
липня 2013 року (а.с.153-154).

З метою перевірки показань свідків
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд ухвалою доручав
органу досудового розслідування
провести слідчий експеримент щодо
можливості бачити в темряві обличчя
людини з відстані 15-20 м. на висоті 3,5 м.
та в подальшому можливості впізнання
людини. На виконання судового
доручення суду надано протокол
слідчого експерименту, який
досліджений судом (а.с.159-170), відеозапис
фіксації якого був переглянутий у
судовому засіданні ( а.с.171). З вказаних
матеріалів вбачається, що слідчий
експеримент був проведений не за
погодних умов, вказаних судом (замість
ясної, місячної темної пори доби,
слідчий експеримент проходив в умовах
хмарної погоди), при цьому свідок
ОСОБА_11 під час впізнання особи не
впізнав статиста, а свідок ОСОБА_10
статиста,який під час експерименту
впав, впізнав, але не по обличчю, а по
забрудненим штаням та взуттю.

Суд вважає свідчення свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 про те, що вони бачили саме
ОСОБА_1 на вагоні потяга в ніч з 28 на 29
липня 2013 року помилковими, оскільки
вони споглядали особу, яка вчиняла
крадіжку вугілля в темну пору доби.
Після перевірки показань, даних ними в
суді, під час слідчого експерименту та
впізнання, хоча свідок ОСОБА_10 і
впізнав статиста, проте це впізнання
відбулося не по обличчю, а за
забрудненим одягом та пошкодженим
взуттям, на що вказували учасники цих
слідчих дій, які виконували роль
статистів та були допитані судом -
ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та своїми
показами підтвердили вказане.

Посилання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на
невідповідність погодних умов при
проведенні слідчого експерименту ,
підтверджені записами в протоколі
слідчого експерименту, в переглянутих
судом відеозаписах фіксації слідчих
дій мали місце, але невиконання ухвали
суду щодо проведення слідчого
експерименту в погодних умовах,
наближених за станом видимості до умов
29 липня 2013 року не виконані слідчим, не
проконтрольовані процесуальними
прокурорами, на яких лежить обов'язок
доказування вини особи у вчиненні
злочину.

Крім того, суд критично відноситься до
свідчень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які
є явно заінтересованими особами у
вирішенні цієї справи, оскільки
виявлення крадіжок вугілля з
вантажних потягів, що курсують від
ст.Таврійськ до ст..Енергодар
Придніпровської залізниці є їх
службовими обов'язками.

Покази свідка ОСОБА_17 який суду
пояснював, що 29 липня 2013 року,
приблизно о 06-08 год. йому
зателефонували підлеглі - ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 та повідомили, що ними
затриманий ОСОБА_1 у зв'язку з крадіжкою
вугілля на території Василівського
району, куди він направив
слідчо-оперативну групу, а через деякий
час йому на номер НОМЕР_11 зателефонував
чоловік, який представився як ОСОБА_1,
якого він раніше знав і затримував за
крадіжку вугілля з потяга та сказав, що
його затримали у зв'язку з крадіжкою
вугілля, скоєння якої він буде
заперечувати - не підтверджують
жодного посилання висунутого
обвинувачення ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона
працює на станції «Енергодар»
приймально-здавальником багажу.
Заступаючи на свою зміну 30 липня 2013
року від Лобачук - її колеги, отримала
повідомлення про необхідність
перевірки вагону № 53534038, який прибув на
станцію, територія якої не
охороняється - 29-го липня та мав
візуальні сліди, що вказували на
крадіжку вугілля. 30 липня 2013 року вона
була присутня при перевірці та
зважуванні вагону №

53534038, який не був перевірений та
зважений відразу у зв'язку з великою
кількістю потягів, що прибули. В
результаті перевірки та зважування у
вказаному вагоні була встановлена
нестача 600 кг вугілля, про що вона
склала рапорт, ОСОБА_19 - комерційний
акт, при цьому були присутня Кисельова
- представник отримувача вантажу. Де
саме була скоєна крадіжка вугілля вона
не знає.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона
працює на станції «Енергодар»
приймально-здавальником багажу. Не
пам'ятає чи працювала 29-го липня 2013
року. Про нестачу вугілля у вагоні №
53534038 нічого не знає. В серпні 2013 року
була присутня при переважуванні вагону
№ 56999840, що слідував зі ст. «Ароматна» до
ст. «Енергодар».

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона
працює оператором з обслуговування та
ремонту вагонів вагонного депо
ст.Мелітополь, обслуговує в тому числі
і дільницю станції Енергодар. На
запити працівників міліції за номером
вагона вона, з застосуванням
комп'ютерної програми, видає
інформаційні довідки про рух вагонів,
пункти відправки, призначення,
дислокацію. Інформацією про грузи та їх
вагу - вона не володіє. Про вагон № 53534038
сказати нічого не може, бо вагонів
багато.

Таким чином, покази свідка ОСОБА_18
також не підтверджують жодної
обставини висунутого обвинувачення
ОСОБА_1, а лише свідчать про
встановлення нестачі вугілля у
вказаному вище вагоні, який після
прибуття на ст.Енергодар перебував
мінімум добу до зважування без охорони.

Покази свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19
взагалі не містять жодної інформації
щодо пред'явленого обвинувачення, а
тому є неналежними доказами у цій
справі та до уваги судом не
приймаються.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що близько
5 год. ранку, точної дати не пам'ятає, на
його номер телефону НОМЕР_12
телефонував ОСОБА_1 , просив його
перевезти вугілля, кількість не
пам'ятає. Номер телефону ОСОБА_1 він
видалив, та не пам'ятає. Через 1-2 тижня
після цього дзвінка його допитував
слідчий, про що він давав покази
слідчому не пам'ятає, протокол допиту
читав та підписував. Раніше він
притягувався до кримінальної
відповідальності за крадіжку вугілля
весною 2013 року. Восени 2013 року він був
засуджений до 3-х років позбавлення
волі з іспитовим строком. До цього був
також судимий у 2003 році Запорізьким
обласним судом. Покази цього свідка суд
також оцінює критично, враховуючи дані
про репутацію свідка, які вказував сам
свідок, та не спростовували сторони
провадження. Свідчення ОСОБА_21 про
його спілкування телефоном з ОСОБА_1
ніякими доказами у справі не
підтверджені, а тому суд відноситься до
них критично. З наданих суду
захисником документів, отриманих в
порядку тимчасового доступу до них, за
ухвалою суду вбачається, що ОСОБА_21 28-29
липня 2013 року мав телефонні розмови з
абонентом НОМЕР_2 (а.с.148-150), проте
належні та допустимі докази того, що
цей номер належав та перебував у
користуванні обвинуваченого - суду не
надано.

З наданих суду матеріалів тимчасового
доступу до документів, які були
оглянуті та долучені в якості речових
доказів на СД диску до справи (а.с.36-51),
встановлено інформацію про з'єднання
абонента НОМЕР_2 з 02 год. 10 хв. до 07 год. 16
хв. про здійснення дзвінків на номери
інших абонентів, в тому числі:- о 02 год.
10 хв. 32 сек. абонент працював в зоні
базової станції №07103, яка обслуговує в
тому числі станцію Таврійськ та
дзвонив на номер НОМЕР_13; о 02 год. 45 хв. 28
сек. абонент працював в зоні тієї ж
базової станції №07103 та розмовляв з
абонентом НОМЕР_12;- о 03 год. 28 хв. 03 сек.
абонент працював в зоні базової
станції №07702, яка обслуговує в тому
числі і дільницю залізниці в районі
8-го км перегону «ст.Тавріськ - роз'їзд
Орлянський» та розмовляв з абонентом
НОМЕР_14;- о 04 год. 13 хв. та 04 год. 22 хв.
абонент працював в зоні базової
станції №07103, яка обслуговує в тому
числі станцію Таврійськ та розмовляв з
абонентом НОМЕР_14; - о 04 год. 39 хв. та 05
год. 24 хв. абонент працював в зоні
базової станції №07702 та розмовляв з
абонентом НОМЕР_12; - о 06 год. 39 хв., 06 год.
44 хв. абонент працював в зоні базової
станції №07702, яка обслуговує в тому
числі станцію Таврійськ та

розмовляв з абонентом НОМЕР_17; - о 06 год.
57 хв., 06 год. 58 хв., 07 год. 01 хв. 00 сек., 07
год. 01 хв. 33 сек., 07 год. 07 хв. 19 сек. -
абонент працював в зоні базової
станції №07702, яка обслуговує в тому
числі станцію Таврійськ та розмовляв з
абонентом НОМЕР_8 (вказаний номер як
свій називала допитана судом в якості
свідка дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_23); - о 06
год. 59 хв., 07 год. 03 хв. абонент працював в
зоні базової станції №07702, яка
обслуговує в тому числі станцію
Таврійськ та розмовляв з абонентом
НОМЕР_12; - о 07 год. 16 хв. абонент
працював в зоні базової станції №07702 та
розмовляв з абонентом НОМЕР_11 (вказаний
номер як свій називав у судовому
засіданні свідок ОСОБА_17)

З наданих суду стороною захисту
матеріалів тимчасового доступу до
документів, які були оглянуті у
судовому засіданні (а.с.145-154),
встановлено інформацію про з'єднання
абонентів мобільного оператора зв'язку
«Київстар» з номерами НОМЕР_18, НОМЕР_19
та НОМЕР_20 із встановленням
ідентифікатора абонента рухомого
(мобільного) зв'язку в період часу з 12
год. 00 хв. 28 липня 2013 року по 12 год. 00 хв.
29 липня 2013 року вбачається, що: - абонент
з номером НОМЕР_20 - (цей номер як свій у
судовому засіданні називав свідок
ОСОБА_21) розмовляв з абонентом, номер
телефону якого фігурує у цій справі
НОМЕР_2 - 29 липня 2013 року о 00 год. 18 хв.
(вхідний дзвінок); о 00 год. 23 хв., 01 год. 52
хв.; 02 год. 25 хв. 04 год. 39 хв., 05 год. 24 хв.,
(вихідні дзвінки); 0 07 год. 03 хв. 09 сек., 07
год. 03 хв. 10 сек. (вхідні СМС); 07 год. 03 хв.
36 сек. , 07 год. 28 хв. 49 (вихідні дзвінки)
(а.с.148-150);

- абонент з номером НОМЕР_19 - (цей номер
як свій у судовому засіданні називав
свідок ОСОБА_10.) розмовляв з
абонентами, номери телефонів яких
фігурують у цій справі: НОМЕР_11, який
вказував свідок ОСОБА_17 та НОМЕР_9,
який як свій вказував свідок ОСОБА_11
(а.с.151-152);

- абонент з номером НОМЕР_18- (цей номер
як свій у судовому засіданні називав
свідок ОСОБА_12) розмовляв з абонентами,
номери телефонів яких фігурують у цій
справі: НОМЕР_19, який вказував свідок
ОСОБА_10; НОМЕР_11, який вказував свідок
ОСОБА_17 ; НОМЕР_7 , який вказував свідок
ОСОБА_6, якому абонент НОМЕР_9
телефонував 29 липня 2013 року о 00 год. 28
хв., та отримав від нього вхідний
дзвінок в той же день в 07 год. 27 хв.

Письмове пояснення ОСОБА_1 (а.с.35) надане
суду прокурором в якості письмового
доказу на підтвердження інформації
про номер телефону обвинувачено ОСОБА_1
на липень 2013 року - в якому зафіксовані
покази обвинуваченого від 29 липня 2013
року з зазначенням номера його
телефону в графі «документ,
удостоверяющий личность» - НОМЕР_2, суд
до уваги як допустимий доказ не
приймає, оскільки це пояснення
відібрано 29 липня 2013 року, до внесення
відомостей до ЄРДР по кримінальному
провадженню №0000236 від 30 липня 2013
року, а тому отримано не в порядку,
передбаченому КПК України, не
уповноваженою на те службовою особою,
та не є допустимим доказом у справі, в
розумінні ст.84 КПК України. Таким
чином, належних та допустимих доказів,
в частині користування обвинуваченим
вказаним номером телефону - НОМЕР_2 у
справі не має та суду вони не надані.

Надані прокурором схеми розрахункових
зон покриття з протоколом їх огляду
(а.с.200-204), суд не приймає як допустимі
докази, оскільки вони отримані не в
порядку передбаченому ст..ст.159-165 КПК
України, а саме схеми надані слідчому
на запит відділенням оператора
мобільного зв'язку на трьох аркушах
паперу А4, які слідчий оглянув разом з
інформацією про з'єднання абонентів
НОМЕР_3 та НОМЕР_15, що належать ОСОБА_3,
та склав протокол огляду. Зміст
протоколу огляду документів явно не
відповідає положенням ст.237 КПК
України, та, містить надумані
висновки та припущення слідчого щодо
з'єднань абонента з номером НОМЕР_3,
який як свій вказував свідок ОСОБА_3
під час його допиту в суді, з іншими
номерами абонентів, які фігурують у цій
справі як номер свідка ОСОБА_7 - НОМЕР_8,
свідка ОСОБА_21 - НОМЕР_12, номер вказаний
обвинуваченням - як номер ОСОБА_1 -
НОМЕР_2; зазначив встановлені факти під
час допиту свідка та зробив висновок
про відсутність свідка ОСОБА_3 поряд з
ОСОБА_1 на час його затримання на 8 км.
перегону «ст.Таврійськ- роз'їзд
Орлянський».

Жодних інших доказів, на пропозицію
суду, перед вирішенням питання про
закінчення з'ясування обставин у
справі та перевірки їх доказами,
сторонами обвинувачення та захисту -
суду не надано.

Аналізуючи надані обвинуваченням та
захистом докази, що досліджені судом,
оцінюючи їх в сукупності з точки зору
достатності та взаємозв'язку і
приймаючи до уваги, що доказів, які б
беззаперечно доводили вину
обвинуваченого у вчиненні злочину,
виходячи з положень ст.62 Конституції
України, суду не надано, у матеріалах
справи вони відсутні, суд вважає, що
органом досудового розслідування у цій
справі не було проведено належного та
ефективного розслідування, не добуто
належних і допустимих доказів
вчинення обвинуваченим ОСОБА_1
інкримінованого йому злочину за
обставин, вказаних у обвинувальному
акті, кваліфікованого за ст.185 ч.1 КК
України. Тому, трактуючи усі сумніви на
користь обвинуваченого, суд вважає, що
він на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України,
підлягає виправданню.

Доводи прокурора про те, що виступаючи
в дебатах обвинувачений визнавав суму
завданого крадіжкою збитку та
пояснював що йому не потрібна
судимість, певною мірою доводить
винуватість обвинуваченого, є
неспроможними.

Доказів щодо наявності речових
доказів у цій справі суду не
надавалося, тому суд не вирішує питання
щодо їх долі.

На підставі викладеного,
керуючись Конституцією України, ст.
373,374, 376 КПК України, суд -

З А С У Д
И В :

ОСОБА_1 визнати невинуватим та
виправдати його за ч.1 ст.185 КК України
за недоведеністю вчинення ним злочину.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області протягом 30 днів з
дня його проголошення.

Суддя Василівського районного

суду Запорізької області
Кочева І.В.