АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2560/14-к Номер провадження 11-кп/786/256/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 січня 2015 року.
У С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Як вбачається з матеріалів провадження, до суду звернувся засуджений ОСОБА_7 із клопотанням про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м.Полтави від 14.05.2010 року за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, 70, 71 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 05.11.2013 року невідбута частина строку покарання замінена на більш м`яку у виді обмеження волі. В комсомольському ВЦ №136 ОСОБА_7 відбуває покарання з 13.11.2013 року.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд вказав, що протягом часу відбуття покарання в установі засуджений отримав 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 2 стягнення, які накладені 16 грудня 2013 року та 16 липня 2014 року.

Спільним рішенням органу КВЦ №136 та спостережної комісії виконкому Комсомольської міської ради від 15.09.2014 року ОСОБА_7 був визнаний таким, що не довів своє виправлення, а отже не набув права на умовно-дострокове звільнення.

Таким чином, врахувавши незначний термін, протягом якого засуджений відбуває покарання у виправному центрі, та отримання ним двох стягнень, одне з яких мало місце через місяць після прибуття до установи, за умови, що протягом часу відбуття покарання в КВЦ №136 засудженим було отримано одне заохочення, за наявності посередньої характеристики на особу засудженого, в сукупності не дали суду підставу дійти висновку, що останній довів своє виправлення, оскільки можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст.81 КПК України пов`язана Законом лише з сукупною наявністю двох складових сумлінної поведінки та ставлення до праці.

В принесеній апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати, та застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене ст.81 КК України, оскільки розгляд клопотання судом першої інстанції проведено упереджено та не об`єктивно, не взявши до уваги всі матеріали провадження.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, засудженого, який подану ним апеляційну скаргу підтримав повністю, прохав звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, оскільки накладені на нього стягнення погашені у встановленому Законом порядку, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого та прохав залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали особової справи та обговоривши доводи принесеної апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м.Полтави від 14.05.2010 року за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, 70, 71 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі та відбував покарання у Кременчуцькій виправній колонії №69.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2013 року не відбута частина строку покарання засудженому ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі - 3 роки 9 днів - змінена на більш м`яке у виді обмеження волі на строк 3 роки 9 днів.
З 13.11.2013 року відбуває покарання в Комсомольському виправному центрі УДПтСУ в Полтавській області (136).
Як видно із наявних у особовій справі документів, за період відбуття покарання засуджений ОСОБА_7 в цілому характеризується позитивно.

Як вбачається з довідки про стягнення та заохочення протягом відбування строку покарання у Комсомольському виправному центрі УДПтСУ в Полтавській області (136) засуджений ОСОБА_7 мав 2 стягнення за порушення режиму відбування покарання.

При розгляді клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції виходив з вимог ч.2 ст. 81 КК України за змістом якої умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Проте, відмовляючи в задоволенні клопотання, місцевий суд не врахував і положення ч.3 ст.81 КПК України за якою умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2013 року не відбута частина строку покарання засудженому ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі змінена на більш м`яке у виді обмеження волі на строк 3 роки 9 днів.
Тобто, засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі строком 3 роки 9 днів.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України N2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» за змістом п.6 особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК.

В свою чергу п.11 цієї Постанови зазначає, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Отже, засуджений ОСОБА_7 замінене, згідно рішення суду, покарання відбув менше половини призначеного строку, та мав ставити питання про його умовно-дострокове звільнення лише після відбуття двох третин строку покарання.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, хоча і з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 січня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк, з моменту отримання ним копії ухвали.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4