Справа № 493/320/15-к
Провадження № 1-кп/493/64/15

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.03.2015. м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у підготовчому проваджені обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості за кримінальним провадженням відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ухожани, Балтського р-ну, Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира 3 відділення охорони 3 взводу охорони 1 роти охорони, сержанта призваного у зв`язку із мобілізацією,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Згідно з обвинувального акту від 05.02.2015 року ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді командира 3 відділення охорони 3 взводу охорони 1 роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 , на порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 № 551-ХІV, близько 12-ї години 28 жовтня 2014 року знаходячись у ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито, не вводячи в оману представників вказаного військового комісаріату, письмово виразив їм своє небажання постійно нести обов`язки військової служби у Збройних Силах України, припинивши виконання обов`язків військової служби.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією 15 травня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У той же день, сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 3 відділення охорони 3 взводу охорони 1 роти охорони цієї ж частини, яка тимчасово дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 .

У відповідності до вимог ст.ст.11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99. № 548-XIV та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99. № 551-XIV, сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Окрім цього, сержант ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99 № 548-XIV зобов`язаний у мирний і воєнний час відповідати за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна; зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Проте, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів сержант ОСОБА_4 28 жовтня 2014 вчинив відмову від несення обов`язків військової служби при наступних обставинах:

28 жовтня 2014 року близько 12.00 год. у ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , не бажаючи в подальшому нести обов`язки військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання у вигляді небажання постійно нести обов`язки військової служби, будучи придатним до проходження військової служби, сержант ОСОБА_4 відкрито, письмово виразив своє небажання постійно нести обов`язки військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 та Збройних Силах України посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_4 . У подальшому сержант ОСОБА_4 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не прибув та перебував за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , фактично припинивши виконання обов`язків військової служби.

Органом досудового слідства дії сержанта ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.409 КК України як відмову від несення обов`язків військової служби.

Під час підготовчого судового провадження 04.03.2015., між військовим прокурором Одеського гарнізону Південного регіону України полковник юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений беззаперечно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 409 КК України, та узгодили покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки із застосуванням ст.. 75 КК України з звільненням від відбування покарання з випробувальним строком на один рік, та покладення на ОСОБА_4 відповідно до ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України. в повному обсязі, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини справи встановлені досудовим слідством. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Прокурор зважаючи на те, що, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили ОСОБА_4 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України, яке враховуючи положення ст.. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, пояснення обвинуваченого, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 409 КК України як відмову від несення обов`язків військової служби.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне визнання своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого в ході судового провадження не встановлено.

Суд, в порядку ст. 474 КПК Ураїни, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Цілком правомірним, на думку суду, узгоджене покарання за вчинений злочин.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд дійшов до переконання про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної в кримінальному провадженні № 493/320/15-к (ЄРДР № 0000516 від 05.02.2015. ) між військовим прокурором Одеського гарнізону Південного регіону України полковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Угоду між військовим прокурором Одеського гарнізону Південного регіону України полковник юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , складену 04 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 493/320/15-к (ЄРДР № 0000516 від 05.02.2015. ) затвердити.

ОСОБА_4 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України та призначити узгоджене покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ч.1 ст. 473 КПК України, до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Балтського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя