АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006435, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з базовою вищою освітою, не одруженого, не працюючого, навчається на 6-му курсі приладобудівного факультету в НТТУ «КПІ», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:
обвинуваченого за ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України;
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року,
за участю сторін: прокурора - ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання:
за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 4-ри роки;
за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком 2-ва роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4-ри роки.
По справі вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Відповідно до вироку, ОСОБА_5 , дізнавшись, що ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має у своїй власності транспортний засіб, автомобіль «БМВ-740», д.н.з. НОМЕР_1 , та відчуваючи потребу в грошових коштах, вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом останньої з метою подальшої його реалізації і отримання коштів для власних потреб.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 25 липня 2014 року, приблизно о 21 год., прибув до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_8 та залишився очікувати прибуття останньої.

Приблизно о 03 год. 15 хв. 26 липня 2014 року ОСОБА_8 під`їхала до будинку. В цей час, обвинувачений, підійшов до ОСОБА_8 , яка виходила з салону автомобіля, та приставивши до голови пневматичний пістолет і погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, примусив останню сісти за кермо свого автомобіля, повідомивши при цьому про свій намір незаконно заволодіти ним. Після цього, ОСОБА_5 також сів в салон автомобіля та наказав потерпілій рушити з місця і слідувати в напрямку пр. Перемоги в м. Києві.

Прибувши до перехрестя вул. М. Краснова та пр. Перемоги, обвинувачений, продовжуючи погрожувати застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я, забрав у ОСОБА_8 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, після чого примусив її вийти з машини, сів за кермо та з місця пригоди з ник, тим самим розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями, ОСОБА_5 завдав потерпілій матеріальної шкоди на суму 361708 грн. 78 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання звільнивши його підзахисного від відбування покарання з випробуванням.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання ОСОБА_5 , не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, а саме не врахував тих обставин, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення в наслідок збігу тяжких сімейних обставин, таких як тяжко хворий батько та фінансова скрута. До того ж, захисник зазначає, що ОСОБА_5 є дитиною багатодітної сім`ї.
Крім того, апелянт просить звернути увагу, що його підзахисний на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, продовжує навчатися на шостому курсі Київського політехнічного інституту та вже з 28 лютого 2015 року буде гарантовано мати роботу, завдану потерпілій моральну і матеріальну шкоду відшкодував в повному обсязі, в зв`язку з чим потерпіла просила суд першої інстанції призначити йому покарання не пов`язане з позбавлення волі.
Також, захисник ОСОБА_6 просить врахувати, що ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся та активно спряв розкриттю вчиненого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_5 , який також підтримав апеляційну скаргу свого захисника і просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити в силі, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 КК України, не перевіряються.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про надмірну суворість призначеного його підзахисному покарання, то вони є безпідставними.

На думку колегії суддів, міра порання ОСОБА_5 призначена у відповідності з вимогами ст.. 65 КК України, та за своїм видом і розміром є справедливою, відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, є необхідною та достатньою для його виправлення, перевиховання і попередження вчиненню нових злочинів.

Так, за змістом вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться відповідно до ст. 12 КК України до категорії особливо тяжких та невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, раніше не судимий, навчається у вищому начальному закладі, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває та добровільно відшкодував завдану шкоду.

Також, судом першої інстанції було визнано обвинуваченому обставинами, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю вчинених кримінальних правопорушень та добровільне відшкодування завданих збитків і не встановлено обставин, які в силу ст. 67 КК України, обтяжують покарання.

В зв`язку з цим, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 289 КК України з застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленого санкцією ч. 3 ст. 289 КК України, а також вирішив за можливе не призначати додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, та врахував всі обставини передбачені ст. 65 КК України, в тому числі і ті, на які в своїй апеляційній скарзі посилається захисник, а тому колегія суддів не вбачає переконливих доводів в апеляційній скарзі щодо несправедливості розміру призначеного обвинуваченому покарання.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 своєї вини фактично не визнав, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, що відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, а також враховуючи характер і спосіб вчинених ним дій, які поєднанні з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я, та з застосуванням зброї, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства.

Доводи захисника про те, що його підзахисний вчинив кримінальні правопорушення в наслідок скрутного фінансового становища, є дитиною з багатодітної сім`ї, має хворого батька, навчається в вищому навчальному закладі по закінченню якого буде гарантованого мати роботу, а також те, що потерпіла ніяких претензій до ОСОБА_5 не має, в зв`язку з чим просила суд першої інстанції призначати йому покарання не пов`язане з позбавлення волі, на думку колегії суддів не є об`єктивними підставами для зміни призначеного обвинуваченому покарання.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду, а відтак апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишає без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/1568/2014 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія ч. 3 ст. 289 КК України Доповідач - ОСОБА_1