УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Декайла П.В.
Суддів - Гавриш
Г.П., Стадника О.Б. З участю прокурора -
Сліворської Г.Ю. та захисника -
ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі
кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2, цивільного позивача ОСОБА_3, старшого помічника прокурора
м.Тернополя, на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2006 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Тернополя,
українець, гр-н. України, одру-жений, має
на утриманні неповнолітню дитину, житель АДРЕСА_1, зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_2, не працюючий, раніше не судимий

засуджений за
ч.4 ст. 185 КК України до 6-ти років
позбавлення волі;

за ст. 304 КК України - до 2-х років
позбавлення волі.

На підставі
ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю
злочинів, шляхом

поглинання менш суворого покарання
більш суворим, остаточне покарання

засудженому ОСОБА_2. визначено у вигляді 6-ти років
позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу засудженому
ОСОБА_2. залишена
попередня

- утримання
під вартою з 4. 11. 2005
року.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженець та житель АДРЕСА_3, українець,
гр-н. України, не працюючий, в силу

Справа №11-11 Головуючий у 1 -й інстанції - Шміло В.І.

Категорія ст.ст. 185 ч.4,304 КК України Доповідач - Гавриш Г.П.

ст. 89 КК України не судимий засуджений за ч.4 ст. 185
КК України до 5-ти років позбавлення волі.

На підставі
ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4. звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки.

Згідно
п.п.2,3,4, ст.76 КК України, засудженого ОСОБА_4. зобов'язано не виїжджати за
межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну
місця проживання, роботи і навчання та періодично з "являтися для
реєстрації.

Міра запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 залишена попередня підписка
про невиїзд з постійного місця проживання.

В задоволення
позовних вимог стягнуто з засуджених ОСОБА_2
та ОСОБА_4. солідарно в користь потерпілогоОСОБА_5. 4500 гривнів в якості
відшкодування матеріальної шкоди за викрадене майно та пошкоджені двері, а
також з засудженого ОСОБА_2
в користь потерпілого ОСОБА_4. -34805
гривнів в якості відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої викраденням
майна.

Згідно вироку
суду ОСОБА_2та ОСОБА_4
визнані винними та засуджені за те, що 25.12.2003
року, близько 20
год. за попередньою змовою між собою та іншою особою, шляхом взлому вхідних дверей,
за допомогою лома, проникли в приміщення майстерні по ремонту
телерадіоапаратури, що знаходиться по вул.15 квітня, 6 в М.Тернополі,
звідки таємно викрали 11
автомагнітол іноземного виробництва, які належали
гр. ОСОБА_5 на загальну суму 5250 грн., спричинивши потерпілому
матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_2 8.10.2005 року близько 21 год., шляхом підбору ключа, проник в приміщення магазину
"Торговий Світ", що по вул.Подільській в М.Тернополі, і скориставшись
відсутністю працівників магазину та працівників охорони, таємно викрав сейф, в
якому знаходилися 11 мобільних
телефонів, картки поповнення рахунку та стартові пакети, які належали грОСОБА_3
Своїми злочинними діями ОСОБА_2спричинив
потерпілому матеріальну шкоду на загальну
суму 35795 гривнів.

Також ОСОБА_2 9.10.2005 року,
перебуваючи на вул.Пушкіна в М.Тернополі,
та знаючи про те, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, втягнув останнього у
злочинну діяльність, передавши йому для збуту, викрадені ОСОБА_2 напередодні 6 мобільних
телефонів, які ОСОБА_6 цього ж дня, продав на ринку, по вул.15 квітня в
М.Тернополі, а виручені гроші від продажу телефонів вони поділили між собою.

В своїй апеляції
засуджений ОСОБА_2вважає,
що визачена судом щодо нього міра покарання є занадто сувора і призначена без
врахування наявних пом"якшуючих його відповідальність обставин, а тому
просить вирок суду змінити, пом"якшивши йому покарання.

В апеляції старшого помічника
прокурора М.Тернополя ставиться питання про скасування вироку суду в
частині призначення покарання засудженому ОСОБА_4 Посилаючись на те, що
визначене судом покарання засудженому ОСОБА_4 не відповідає ступеню тяжкості
злочину та особі засудженого внаслідок його м"ягкості, апелянт просить
призначити засудженому ОСОБА_4
за ч.4 ст. 185 КК України покарання у вигляді 5-ти років і 6-ти місяців
позбавлення волі.

В своїй апеляції
потерпілий - цивільний
позивач ОСОБА_3, посилаючись
на те, що суд, на його думку, безпідставно задовольнив його позовні вимоги лише
частково та неаргументовано відмовив у стягненні понесених ним реальних збитків
і моральної шкоди, просить вирок суду в частині вирішення заявленого ним
цивільного позову змінити, задовольнивши його позовні вимоги в повному
об"ємі.

Заслухавши доповідача, виступ захисника засудженого ОСОБА_2 його дружини ОСОБА_1,
міркування прокурора, яка підтримала апеляцію старшого помічника прокурора
м.Тернополя, розглянувши матеріали кримінальної
справи та дослідивши доводи апеляцій, колегія суддів прийшла до переконання,
що подані апеляції до задоволення не підлягають.

Висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи.
Винність ОСОБА_2 та
ОСОБА_4. у вчиненні злочинів, за які їх засуджено стверждується доказами
зібраними під час проведення досудового слідства та дослідженими в судовому
засіданні.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ст.ст. 185 ч.4, 304 КК України та ОСОБА_4. - за ст. 185 ч.4 КК України є вірною і ніким не
оспорюється.

Призначаючи
покарання засудженим ОСОБА_2.
та ОСОБА_4 суд у відповідності до вимог ст.ст.50,65 КК України врахував
характер та ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, особи винних, характер
участі кожного з них у вчиненому та ряд наявних пом"якшукючих їх
відповідальність обставин. Зокрема, призначаючи покарання ОСОБА_2., судом враховано,
що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково
визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем
проживання, має на своєму утриманні неповнолітню дитину. Врахував також суд, що
ОСОБА_2 вчинено
декілька епізодів крадіжок чужого майна та значну кількість викраденого ним на
суму, що складає великі розміри, і яка потерпілим на день розгляду справи по
суті так і не відшкодована.

Аналізуючи всі
обставини справи в їх сукупності, в тому числі і ті, на які посилається засуджений ОСОБА_2в своїй апеляції, суд 1-ї інстанції прийшов до
вірного переконання, що виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_2 не можливе без
ізоляції його від суспільства, а тому призначив йому покарання в межах санкції
закону у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи покарання
ОСОБА_4 суд врахував участь останнього лише в одному епізоді крадіжки та його
незначну роль у вчиненому, те, що від участі у вчиненій крадіжці він будь якої
матеріальної вигоди не отримав. Крім цього ОСОБА_4 на протязі усього досудового
слідства давав вичерпні покази про обставини вчиненого ним спільно з ОСОБА_2 та іншою особою,
чим фактично сприяв розкриттю даного злочину. Згідно з матеріалами справи засуджений ОСОБА_4 позитивно характеризується за
місцем проживання, має на своєму утриманні хвору матір інваліда 2-ї групи, а тому з
урахуванням всіх наявних обставин по справі
в їх сукупності суд 1-ї інстанції прийшов до вірного переконання,
що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і
такий вид покарання буде достатнім для досягнення вищезазначеної мети.

На думку колегії суддів, визначені судом 1-ї інстанції міри
покарання засудженим ОСОБА_2.
та ОСОБА_4 відповідають вчиненому ними та даним про їх особи, а тому
вирок суду в цій частині до зміни чи скасування не підлягає.

Що стосується тверджень потерпілого ОСОБА_3 в апеляції на
невірне вирішення судом питання заявленого ним цивільного позову, то воно на
думку колегії суддів є безпідставним.

Суд 1-ї
інстанції, частково задовольнивши його позов, разом з тим не відмовив
потерпілому в задоволенні його вимог в частині відшкодування реальних збитків,
пов"язаних з необхідністю взяття кредиту в банку в сумі 12555грн., та 1000 грн. моральної
шкоди, а лише залишив даний позов в цій частині без розгляду по причині
недостатності представлених доказів.

Дане рішення суду не позбавляє можливості потерпілого
ОСОБА_3 звернутися в подальшому до суду за
вирішенням цього питання в порядку цивільного судочинства, про що було
зазначено у вироці суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не знаходить підстав до зміни чи скасування вироку і в частині вирішення
цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 356, 365, 366 КПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засудженого ОСОБА_2, потерпілого
- цивільного
позивача ОСОБА_3, старшого помічника прокурора М.Тернополя залишити без
задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2006 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 -без змін.