Справа № 307/70/15
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

03.07.2015 м. Ужгород
Суддя апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, гр. України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт,

визнаний винним і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців;

- за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дня його затримання, тобто з 20 листопада 2014 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_4 залишено попередній тримання під вартою.

Судові витрати, пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи, в сумі 294,84 грн. ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Тячівського районного суду від 02 липня 2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт та будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання громадських робі 1 попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від їх відбування, в період з 01 вересня 2014 року по 06 жовтня 2014 року без поважних причин не з`являвся для відпрацювання громадських робіт на території Дубівської селищної ради, а відбув 48 годин з призначених йому вироком суду 150 годин, чим злісно ухилявся від відбування громадських робіт.

Крім того, 12 листопада 2014 року близько 21-ої години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті літньої кухні АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , під час вживання спиртних напоїв, на грунті раптово виниклих неприязних відносин затіяв сварку з ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс ОСОБА_6 один удар дерев`яною табуреткою по голові та один удар металевим предметом по тілу, після чого, витягнув ОСОБА_6 з кімнати на подвір`я та декілька разів вдарив в кам`яну сходинку головою ОСОБА_6 й наніс йому декілька ударів руками і ногами по різним частинам тіла, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_6 ..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 вказує на те, що вирок є частково незаконним і необґрунтованим, таким, що підлягає до скасування у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Посилається на те, що суд вірно наголосивши у вироку на приписи ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, однак цього положення не дотримався, оскільки, зазначивши, що вина ОСОБА_4 підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_5 та фото таблиці до протоколу, де вона показує як ОСОБА_4 наносить ОСОБА_6 удар табуреткою, проігнорував те, що допитана безпосередньо в судовому засіданні і попереджена про кримінальну відповідальність свідок ОСОБА_5 показала, що нічого не бачила. Крім того, посилається на те, що суд, зазначаючи у вироку, що бере до уваги покази свідка ОСОБА_7 , дані нею в першому судовому засіданні й не бере до уваги її покази, які зазначені захисником у поясненні, не врахував і у вироку не зазначив, що такі ж покази свідок ОСОБА_7 надавала безпосередньо і суду 23.02.2015 року, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів. При цьому, вказує на те, що обвинувальні покази свідка ОСОБА_7 не були належним чином перевірені судом, всупереч зазначеному у вироку, вони є сумнівними, суперечливими й не узгоджуються з іншими показами, зокрема, з показами потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Посилається також на те, що суд не дотримався приписів ст. 94 КПК України, оскільки не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_9 . Крім того, апелянт вказує на те, що судом не дано належної оцінки тому факту, що вилучена табуретка оброблялась спеціальним магнітним порошком і на ній не було виявлено будь-яких слідів пальців рук чи долоней ОСОБА_4 , які би свідчили про знаходження табуретки у руках ОСОБА_4 , а також не вилучено ніяких біологічних слідів від ОСОБА_6 на тілі чи предметах одежі ОСОБА_4 , які би свідчили про боротьбу чи контактування цих осіб між собою, хоч заходи до цього вживалися, а саме проводилися судово-імунологічні дослідження; не з`ясовувалось як досудовим слідством, так і судом те, яким чином взуття ОСОБА_6 не було при ньому, що підтверджується показами його матері та протоколами огляду, й що працівники міліції примушували ОСОБА_4 взувати на себе виявлене на горищі будинку ОСОБА_5 із схожими на кров слідами взуття ОСОБА_6 , у яке останній був взутий, і яке не було оглянуто слідчим та є відсутнім при матеріалах кримінального провадження, хоч наявність цього взуття не заперечується свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .. Вказує також й на те, що ОСОБА_4 поступали пропозиції визнати себе винним у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України злочину і щиро покаятися, за що до нього буде застосовано положення ст. 69 КК України й загальний строк його покарання буде становити не більше 3-4 роки, однак він відмовився, оскільки кримінального правопорушення щодо ОСОБА_6 не вчиняв. Крім того, вказує на те, що у процесі судового розгляду справи стороною захисту було заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, на з`ясування якої поставити ряд питань, однак в його задоволенні було відмовлено. Просить вирок у частині визнання ОСОБА_4 винним і призначення покарання за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та виправдати його, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі, у решті вирок залишити без змін. Одночасно апелянт заявив клопотання, в якому просить дослідити ряд доказів та призначити комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Закарпатського обласного бюро судово-медичних експертиз не тільки за матеріалами провадження, а й з виходом на місце події, а саме до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 й розташований по АДРЕСА_3 , й поставити на вирішення експертів ряд питань.

Ухвалою судді апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2015 року апеляційна скарга, яку обвинувачений ОСОБА_4 подав на вирок залишена без руху. В ухвалі вказується на те, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ч. 2, 4, 6 ст. 396 КПК України. Зокрема, в ухвалі вказується на те, що подавши апеляційну скаргу та клопотання про дослідження доказів, апелянт не вказує, які обставини справи судом першої інстанції були досліджені не повністю, або з порушеннями (не вказано які саме порушення норм КПК допущені при дослідженні доказів). Зазначаючи в апеляційній скарзі про призначення апеляційним судом комісійної судово-медичної експертизи, апелянт не вказав у чому саме полягає неповнота при проведенні судово-медичної експертизи; на які питання експерт не дав вичерпних відповідей; кого саме і з яких галузей знань необхідно залучити для проведення експертних досліджень. Також, в апеляційній скарзі апелянт не вказав на те, які саме обставини не були з`ясовані судом першої інстанції під час допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Крім того, зазначивши в прохальній частині апеляційної скарги про виправдання обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, апелянт не вказав, на підставі якої норми права, апеляційний суд повинен виправдати обвинуваченого. Крім того, адвокат ОСОБА_2 додав до апеляційної скарги 2 її копії, що, в порушення вимог ч. 6 ст. 396 КПК України, унеможливлює надіслання копії апеляційної скарги всім учасникам судового провадження, а саме прокурору, потерпілій та обвинуваченому.

Апелянту надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги 05 (п`ять) днів із дня отримання копії даної ухвали.

Усуваючи недоліки апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_2 послався на ті ж доводи, на які вказував в апеляційній скарзі, яка ухвалою апеляційного суду від 15.06.2015 року залишена без руху, окрім того, вказавши на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, апелянт послався на п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України як на підставу для скасування вироку та п 3 ч. 1 ст. 411 КПК України у підтвердження невідповідності висновків суду доказам, що були досліджені під час розгляду справи; не взяття до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки; не зазначення у вироку при наявності суперечливих доказів мотивів про прийняття одних і відхилення інших доказів.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не усунув вказані в ухвалі недоліки, а саме: не вказав які обставини справи судом першої інстанції були досліджені не повністю, або з порушеннями (не вказав які саме порушення норм КПК допущені при дослідженні доказів); не вказав у чому саме полягає неповнота при проведенні судово-медичної експертизи, на які питання експерт не дав вичерпних відповідей, кого саме і з яких галузей знань необхідно залучити для проведення експертних досліджень; не вказав на те, які саме обставини не були з`ясовані судом першої інстанції під час допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім того, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, апелянт не зазначив, які саме докази, не взяті судом до уваги, які можуть істотно вплинути на його висновки і які саме обставини можуть бути підтверджені (з`ясовані) цими доказами.

Враховуючи вищенаведене, вбачається, що апелянтом не у повному обсязі усунуто недоліки, зазначені в ухвалі апеляційного суду від 15 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що особа в установлений строк не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, повертає її апелянту.

У зв`язку з вищевикладеним, вважаю, що апеляційна скарга, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, що апелянтом не у повному обсязі усунуто недоліки, зазначені в ухвалі апеляційного суду від 15 червня 2015 року про залишення апеляційної скарги без руху, й тому апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ст. ст. 396, 399, 418 КПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року, разом з усіма доданими до неї матеріалами, повернути апелянту та надіслати йому копію даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців із моменту її отримання.

Суддя ОСОБА_12 Стан