У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка
С.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і
Кармазіна Ю.М.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 10 квітня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок
Роздольненського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 жовтня 2005
року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 21 лютого 2006 року щодо ОСОБА_1

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,

громадянин
України, судимий:

1.06.2001 р. за
ст. 140 ч. 2 КК України

на 2 роки
позбавлення волі умовно з

з іспитовим
строком на 1 рік;

засуджений до позбавлення волі:

- за ч. 1 ст. 185 КК України на один рік шість місяців;

- за ч. 2 ст. 185 КК України на два роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки;

- за ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України на чотири роки.

На підставі ст. ст. 70 КК України шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим ОСОБА_1. визначено чотири роки позбавлення
волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком
покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком
і остаточно ОСОБА_1. визначено чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 21 лютого 2006 року
вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1. визнано винним і засуджено за
вчинення таких злочинів.

1 січня 2002 року близько 3-ої год. 30 хв. він за
попередньою змовою з ОСОБА_3з метою таємного викрадення чужого майна намагались
проникнути в будинок ОСОБА_2, розташованого по АДРЕСА_2Роздольненського району
Автономної Республіки Крим, але свій злочинний умисел до кінця не довели з
причин, які не залежали від їх волі. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3
постукав у двері і коли їх відчинив ОСОБА_2., той завдав йому декілька ударів
рукою в обличчя, заподіявши середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, та
заволодів майном потерпілого на загальну суму 8500 грн. У цей час ОСОБА_1.
знаходився біля будинку ОСОБА_2

2 січня 2004 року близько 11-ої год. у будинку АДРЕСА_3
Роздольненського району Автономної Республіки Крим, який належав ОСОБА_4,
ОСОБА_1. таємно викрав золоту каблучку вартістю 800 грн., що належала
потерпілій.

Він же 20 січня 2004 року близько 16-ої год. у
господарських будівлях
домогосподарства ОСОБА_4,
розташованого за вказаною адресою, таємно викрав належний ОСОБА_4 електродвигун
вартістю 1000 грн., заподіявши їй матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, в період зІНФОРМАЦІЯ_1року, працюючи
водопровідником ПУЖКХ, що по АДРЕСА_1 Автономної Республіки Крим, шляхом
вільного доступу він таємно викрав майно даного підприємства на загальну суму
7291 грн., заподіявши Роздольненському ПУЖКХ значної матеріальної шкоди.

У касаційному поданні
прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції,
ставить питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_1. у зв”язку з
неправильним застосуванням кримінального закону і м”якістю покарання та
направлення справи на новий судовий розгляд. Вказує на зайву кваліфікацію дій
засудженого за ч. 1 ст. 185 КК України, посилаючись на те, що його дії за цією
статтею охоплюються ч. 2 ст. 185 КК України і окремої кваліфікації за ч. 1
цього закону не потребують. Посилається на відсутність підстав для застосування
судом ст. 69 КК України, вказуючи на те, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 187
КК України ,є особливо тяжким, вчинений ОСОБА_1. у період іспитового строку,
збитки не відшкодовано.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що в його
задоволенні необхідно відмовити.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1. у вчиненні злочинів, за які його засуджено, відповідає
фактичним обставинам справи, підтверджується доказами та в касаційному поданні
прокурором не оспорюється.

Доводи в касаційному поданні
прокурора по зайву кваліфікацію дій ОСОБА_1. за ч. 1 ст. 185 КК України є
безпідставними.

Згідно ст. 33 КК України,
якщо особою вчинено два або більше злочинів, передбачених різними статтями або
різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з
яких її не було засуджено, вчинене визнається сукупністю злочинів і покарання
призначається за правилами ст. 70 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_1. було
вчинено крадіжки чужого майна, відповідальність за які передбачена різними
частинами статті 185 КК України, суд правильно кваліфікував його дії за
частинами 1 і 2 цього Закону.

Не викликає сумніву
правильність кваліфікації його дій і за
ч. 3 ст. 185 та ч. 4 ст. 187 КК
України.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд відповідно до вимог
ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості злочинів, вчинених ним у період
іспитового строку за попереднім вироком, дані про особу винного, а також
визнання вини, щире каяття, його роль у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187
ч. 4 КК України, яка як видно з матеріалів справи є другорядною, стан психічного здоров”я.

Врахувавши дані обставини, суд дійшов висновку про
можливість застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_1 за ст. 187 ч.
4 КК України покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї
статті, без призначення додаткового виду покарання, належним чином умотивувавши
своє рішення.

З огляду на викладене, враховуючи наявність на
утриманні ОСОБА_1. малолітньої дитини,
колегія суддів вважає такий висновок суду правильним.

Тому доводи в касаційному
поданні прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та
особі засудженого внаслідок його м”якості є безпідставними.

Крім того, апеляційний суд, розглядаючи справу, також
перевіряв доводи апеляції прокурора, які аналогічні доводам касаційного
подання, та з наведенням відповідних мотивів визнав їх безпідставними, а вирок
щодо ОСОБА_1. - законним і обгрунтованим.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або
скасування судових рішень, у справі не виявлено.

Підстав для призначення
кримінальної справи до касаційного розгляду з обов”язковим повідомленням
учасників процесу немає.

Керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційного
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, відмовити.

судді:

С.М. Міщенко М.Р. Кліменко Ю.М. Кармазін