Справа № 127/132/15-к
Провадження №11-кп/772/472/2015
Категорія: кримінальна
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2015 року

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченої: ОСОБА_7

розглянув 30 липня 2015 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження №0000281 від 27.10.2014 р. за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вінницького міського суду від 12 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженка с. Красна Поляна

Адлерського району Краснодарського

краю Російської Федерації, працююча

медичною сестрою Військово-медичного

клінічного центру Центрального регіону,

проживаюча у

АДРЕСА_1 , не судима

визнана винною за ст. 384 ч.1 КК України і їй призначено покарання у виді обмеження волі на один рік.

Застосовано ст.75 КК України і ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком один рік.

Відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання з речовими доказами.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона, будучи визнана потерпілою по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_8 за ст.186 ч.2 КК України, неодноразово давала показання про те, що пограбування її вчинив саме ОСОБА_8 і опізнала його як таку особу. Проте, в подальшому, з метою виправдання ОСОБА_8 в судовому засіданні звернулась до Вінницького міського суду з заявою про те, що пограбувала її інша особа, що підтвердила і в судовому засіданні 02.06.2014 р., хоча була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, тобто ОСОБА_7 завідомо неправдиво свідчила в суді, що підтверджено обвинувальним вироком Вінницького міського суду від 23.10.2014 року щодо ОСОБА_8 , який набрав законної сили.

В апеляційній скарзі прокурора зі змінами ставиться питання про зміну вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим прокурор просить вважати ОСОБА_7 засудженою без призначення покарання.

Своє прохання прокурор мотивує тим, що, на його думку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, місцевий суд не взяв до уваги ту обставину, що згідно положень ст. 61 ч. 3 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується, крім інших зазначених у цій статті осіб, і до осіб, які досягли пенсійного віку. При цьому прокурор зіслався на положення ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої право на пенсію за віком мають жінки після досягнення ними 55 років, а згідно анкетних даних ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день ухвалення вироку досягла 57 років та була пенсіонеркою.

З наведеного прокурор зробив висновок, що суд не вправі був перейти до більш м`якого виду покарання, оскільки санкцією ст. 384 ч. 1 КК України, передбачено лише такі покарання, які з огляду на вік ОСОБА_7 до неї не можуть бути застосовані. У такому випадку, вважає прокурор, відповідно до положень ст. 7 КПК України суд мав закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засуджену особу від покарання.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляцію прокурора у кримінальному провадженні і звернув увагу на те, що таке покарання, як арешт, яке теж передбачено у санкції ст. 384 ч.1 КК України, до ОСОБА_7 теж не може бути застосоване, оскільки при його призначенні не можна застосувати ст. 75 КК України, бо це не передбачено вказаною вище статтею кримінального закону, а покарання у виді обмеження волі та виправних робіт до ОСОБА_7 не можна застосувати, як до особи, яка досягла пенсійного віку, то обвинувачену ОСОБА_7 слід звільнити від покарання, заслухавши обвинувачену ОСОБА_7 , яка погодилася зі змінами до апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами обґрунтована і підлягає задоволенню за наведених у ній підстав та мотивів, оскільки до обвинуваченої ОСОБА_7 за обставин справи не може бути застосоване будь-яке покарання, передбачене санкцією ст. 384 ч. 1 КК України, в тому числі і арешт.

Наведене свідчить про те, що місцевий суд неправильно застосував до обвинуваченої ОСОБА_7 закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок підлягає зміні і ОСОБА_7 звільненню від покарання згідно положень ст. 413 ч. 1 п. 2 КПК України, що буде відповідати положенням п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 36, 403, 407, 413, 419 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора зі змінами задовольнити повністю.

Вирок Вінницького міського суду від 12.03.2015 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку застосування покарання і вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 384 КК України без призначення покарання.

На ухвалу можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до касаційного суду Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:
З оригіналом згідно: