№ 5 - 2597 ск 12
П О С Т А Н О В А

25 червня 2015 року м. Київ

Суддя Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1., розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 21 грудня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 березня 2012 року,

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Як убачається з доданих до касаційної скарги матеріалів, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2015 року ОСОБА_2 поновлено строк на касаційне оскарження вироку Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 21 грудня 2011 року та ухвали Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 березня 2012 року щодо нього.

Однак, скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 350 КПК 1960 року.

Ставлячи питання про необхідність ревізії судових рішень, засуджений у касаційній скарзі має вказати на конкретні порушення закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні цих рішень, що відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року є підставами для їх скасування або зміни, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції, а також зазначити конкретне прохання з урахуванням того, яке рішення вправі ухвалити суд касаційної інстанції, чого ним не зроблено.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК 1960 року).

Таким чином, посилання засудженого на однобічність і неповноту досудового і судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. Відповідно до вимог статей 367-369 КПК 1960 року, вказані обставини є предметом перевірки виключно суду апеляційної інстанції.

До того ж, у скарзі не міститься належного обґрунтування необхідності скасування вироку на підставах, передбачених ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року з огляду на положення статей 370-372 цього Кодексу.

Також, як убачається зі змісту касаційної скарги, ухвалою апеляційного суду вирок суду першої інстанції залишено без зміни, однак засуджений у скарзі не наводить обґрунтувань щодо незаконності чи необґрунтованості вказаного судового рішення та не зазначає, що має зробити суд касаційної інстанції із вказаною ухвалою за результатами розгляду його скарги.

Крім того, резолютивна частина скарги складена без урахування вимог ст. 396 КПК 1960 року, якою визначено ті рішення, які вправі ухвалити касаційний суд за результатами розгляду касаційної скарги.

Відтак, зазначені недоліки є перешкодою для вирішення питання про витребування справи.

З урахуванням наведеного, справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку лише за умови усунення недоліків і повторного звернення до касаційного суду в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або протягом місяця з дня отримання даної постанови (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущений цей місячний термін при повторному зверненні до суду).

Враховуючи викладене та керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК -

п о с т а н о в и в:

Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки в касаційному порядку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1