Провадження № 11/297/11
Справа № 11-378/2011 Головуючий в 1-й інстанції Мазурок
Категорія: ч.2 ст.124-1 КК України (в ред. 1960 р.) Доповідач Кулеша Л. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :

Головуючого-судді Кулеши Л.М.,

суддів Цугеля І.М., Латюка П.Я.

з участю прокурора Леськіва В.О.,

захисника ОСОБА_1,

засудженої ОСОБА_2,

виправданого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляцією прокурора, що приймав участь в розгляді справи на вирок Хмельницького міскрайонного суду від 14 березня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м.Брунталь Республіки Чехія, громадянку України, одружену, з середньою освітою, жительку АДРЕСА_1, судиму вироком Хмельницького міськрайонного суду від 16 травня 2005 року за ст.124 - 1 ч.2 КК України 1960 року із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, відповідно до ст.75 КК України від призначеного покарання звільнена з випробуванням із застосуванням іспитового строку на 2 роки. Вироком апеляційного суду Хмельницької області від 15 вересня 2005 року вказаний вирок скасовано, ОСОБА_2 визнано винною за ст.124-1 ч.2 КК України (в ред. 1960 року) та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла, в решті вирок залишено без зміни. Ухвалою Верховного суду України від 20.12.2005 року вирок апеляційного суду Хмельницької області від 15 вересня 2005 року змінено та ОСОБА_2 пом'якшено покарання за ст. 124-1 ч.2 КК України (в ред. 1960 року) до 5 років позбавлення волі, в решті вирок залишено без зміни.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 19 травня 2009 року ОСОБА_2 замінено невідбуту частину покарання більш м'яким, у вигляді виправних робіт строком на 1 рік 8 місяців з відрахуванням 10 % заробітної плати.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2009 року ОСОБА_2 умовно-достроково звільнено від відбування покарання строком на 1 рік 1 місяць 18 днів,

засуджено:

- за ст.124-1 ч.2 (в редакції 1960 року) та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

На підставі ст.42 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) до призначеного покарання ОСОБА_2 частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком апеляційного суду Хмельницької області від 15 вересня 2005 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_2 постановлено вважати такою, що відбула призначене покарання повністю.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя АДРЕСА_2, громадянина України, одруженого, працюючого в службі таксі, з середньо-спеціальною освітою, не судимого.

- за ст.124-1 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Як вбачається із вироку суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 органами досудового слідства обвинувачуються в тому, що вони за попередньою змовою між собою, на території Хмельницької області, під виглядом працевлаштування за кордоном, займалися підбором молодих жінок, з числа громадянок України, яких в подальшому переміщали через державний кордон України до Республіки Туреччина, де продавали для сексуальної експлуатації. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надавали допомогу під час оформлення необхідних документів для поїздок до Республіки Туреччина, супроводжували їх та брали активну участь в організації поїздок громадянок України.

У вересні 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою, підшукали трьох громадянок України - ОСОБА_8 жительку с. Требухівці Летичівського району Хмельницької області, ОСОБА_4 і ОСОБА_9, жительок м. Городок Хмельницької області, провели з ними бесіду з приводу подальшого їх працевлаштування швачками, офіціантками, прибиральницями за кордоном, про умови та оплату праці, а також взяли на себе зобов'язання швидкого оформлення необхідних документів для виїзду за кордон, при цьому вони не ставили до відома потерпілих про їх намір, направлений на дійсний характер роботи останніх за кордоном.

Після проведення розмов ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, дали згоду на законне переміщення їх через державний кордон.

20.09.2000 року ОСОБА_2 відвезла ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, з невстановленою слідством особою з м. Хмельницького до м. Чернівці, звідки 20.09.2000 року, після проходження митного та прикордонного контролю вони літаком сполучення Чернівці - Чорлу полетіли до Республіки Туреччина.

Прибувши в Туреччину ОСОБА_2 відвезла ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в невстановлений район, на квартиру невідомого громадянина Республіки Туреччина на ім'я ОСОБА_10, де продала ОСОБА_8 за 1500 доларів США; що згідно офіційного курсу НБУ на той час становило 8158 гривень 50 копійок, чоловіку на ім'я ОСОБА_11 та його дружині на ім'я ОСОБА_12.

ОСОБА_4 ОСОБА_2 продала власнику квартири ОСОБА_10 і його дружині ОСОБА_13 за 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на той час становило 5439 гривень, для подальшої сексуальної експлуатації.

ОСОБА_9 ОСОБА_2 продала невстановленій слідством особі - громадянину Туреччини на ім'я ОСОБА_14, за 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу національного банку України на той час становило 5439 гривень, для подальшої сексуальної експлуатації.

За вироком суду дії засудженої ОСОБА_2 кваліфіковано за ст.124-1 ч.2 КК України (в ред. 1960 року), як торгівля людьми, тобто відкрите заволодіння людиною, пов'язане з законним переміщенням, за згодою особи через державний кордон України для подальшого продажу або іншої оплатної передачі з метою використання у сексуальній експлуатації, залучення в боргову кабалу, вчинене щодо кількох осіб, особою, від якої потерпілі були у матеріальній залежності, а ОСОБА_3 за ст.124-1 ч.2 КК України (в ред. 1960 року) виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні цього злочину.

Як вбачається із змісту апеляції, прокурор просить вирок місцевого суду скасувати та постановити новий, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124-1 ч.2 (в ред. 1960 року) та призначити покарання :

ОСОБА_2 у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна. На підставі ст.42 ч.3 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. ОСОБА_2 вважати такою, що відбула призначене покарання в повному обсязі.

ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією майна.

На підставі ст.48 КК України (в ред. 1960 року) звільнити від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Прокурор посилається на те, що суд не сформулював обвинувачення ОСОБА_2, засуджує її за епізодами продажу для сексуальної експлуатації потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_8, не взяв до уваги те, що вона вже була засуджена за дані злочини та обвинувачується лише в продажі потерпілої ОСОБА_9, не навів належних підстав для відмови у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_4, та не вирішив питання щодо позову потерпілої ОСОБА_9 Звертає увагу на те, що місцевий суд не сформулював обвинувачення, яке пред'явлене ОСОБА_3 і яке визнано судом недоведеним, вказує, що висновки суду в частині його виправдання є протирічливими. Крім того, судом не надано оцінки та не було враховано докази, які підтверджують вину ОСОБА_3, однобічно висвітлено показання потерпілих і свідків. Вважає, що вина ОСОБА_3 доведена зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Заслухавши доповідача, прокурора, на підтримку апеляції, пояснення засудженої ОСОБА_2 та її захисника, виправданого ОСОБА_3, які заперечили проти апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.367 і ч.1 ст.370 КПК України підставами для скасування вироку є істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити новий законний, обґрунтований і справедливий вирок. А згідно з ч.2 п.3 ст.370 КПК України вирок в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист.

Відповідно до вимог ч.1 ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку, як зазначається в п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 29 червня 1990 року №5 „Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а після цього - докази, покладенні судом в обґрунтування своїх висновків.

Як убачається з матеріалів справи, вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2011 року щодо ОСОБА_2 цим вимогам кримінально-процесуального закону не відповідає.

Так, за вироком суду органами досудового слідства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачувались в тому, що за попереднім зговором між собою, на території Хмельницької області, під виглядом працевлаштування за кордоном займалися підбором молодих жінок, з числа громадянок України, яких в подальшому переміщали через державний кордон України до Республіки Туреччина і продавали для сексуальної експлуатації. Таким способом продали потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

В порушення вказаної вище норми закону суд не сформулював обвинувачення ОСОБА_2, яке він визнав доведеним, а лише послався на обставини, встановлені досудовим слідством.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що органами досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачувалась лише по епізоду продажу для сексуальної експлуатації потерпілої ОСОБА_9, а суд засудив її ще й по епізодам продажу потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за які вона вже була засуджена вироком Хмельницького міськрайонного суду від 16.05.2005 року, чим порушив ч.3 ст.21 КК України, відповідно до якої ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу.

Колегія суддів вважає передчасним постановлення місцевим судом виправдувального вироку щодо ОСОБА_3 за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.124-1 ( в ред.1960 року). В порушення вимог ч.4 ст.334 КПК України та роз'яснень, викладених в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" суд в мотивувальній частині вироку не вказав формулювання обвинувачення яке пред'явлене підсудному і визнане судом недоведеним, не виклав результатів дослідження, аналізу і оцінки доказів, як тих що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, не мотивував висновки про недоведеність участі ОСОБА_3 у вчиненні злочину, не вказав з яких підстав суд відхиляє докази обвинувачення.

Крім того, при постановлені вироку, суд не врахував вказані недоліки та підстави скасування колегією суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 03.12.2009 року судових рішень- вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2008 року та ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2008 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3

При новому судовому розгляді справи суду необхідно належним чином дослідити та дати оцінку всім зібраним доказам в їх сукупності, одночасно перевіривши доводи, викладенні в апеляції прокурора, постановити вирок з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України колегія суддів,

ух в а л и л а :

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2011 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Судді

Кулеша Л.М. Латюк П.Я. Цугель І.М.