Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/458/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 393 (183) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0010403 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з повною загальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

· 16.09.2009 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 190, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;

· 17.05.2010 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 71, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

· 28.12.2012 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 393 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2012 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він вчинив втечу з місця позбавлення волі, вчинену особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, за таких обставин:

ОСОБА_6 , відбуваючи покарання за вироком від 28.12.2012 року Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки та 2 місяців, у Кіровоградській ВК № 6, 09.10.2014 року переведений з колонії середнього рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації вищевказаної виправної установи.

28.11.2014 року від засудженого ОСОБА_6 надійшла письмова заява на ім`я начальника Кіровоградської ВК № 6 про дозвіл на вихід в місто 29.11.2014 у супроводі старшого прапорщика ОСОБА_8 з метою придбання речей первинної необхідності, яка 29.11.2014 року, начальником Кіровоградської ВК № 6 погоджена, та на підставі її ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні дільниці соціальної реабілітації Кіровоградської виправної колонії УДПтС в Кіровоградській області (№ 6), 29.11.2014 року о 14 год. 00 хв. отримав під підпис засудженого ОСОБА_6 , з яким направився до Центрального ринку м. Кіровограда, який розташований за адресою: м. Кіровоград вул. Велика Перспективна, 53.

29.11.2014 року приблизно о 14 год. 15 хв., пересуваючись по Центральному ринку, що розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 53 засуджений ОСОБА_6 діючи умисно з метою вчинення втечі з місця позбавлення волі, попросив ОСОБА_8 дозволу зайти до туалету, на що останній погодився, та обвинувачений зайшов до туалету, який розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. Гоголя, 80, а ОСОБА_8 залишився його очікувати на дворі. В цей час засуджений ОСОБА_6 скориставшись тим, що його ніхто не контролює та впевнившись, що його дії ніким не будуть помічені, таємно, самовільно вийшов з зазначеного приміщення, через інший вихід, того ж дня попрямував до с. Соколівське, Кіровоградського району, Кіровоградської області, чим вчинив втечу з місця позбавлення волі.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2012 року та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що районним судом при призначенні обвинуваченому покарання не враховано, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, скоїв кримінальне правопорушення, а саме втечу з місць позбавлення волі, яке порушує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань, що свідчить про те, що відбувши частину покарання за попереднім вироком останній не виправився, а тому на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 393 КК України.

Заслухавши доповідача, у дебатах прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким із учасників судового провадження, не оскаржуються, колегія суддів не надає юридичної оцінки доказам по кримінальному провадженню, що їх оцінено та досліджено у сукупності судом першої інстанції під час судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та вважає вину ОСОБА_6 у вчиненні втечі з місця позбавлення волі, вчинену особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 393 КК України правильною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено в межах санкції ст. 1 ст. 393 КК України, з дотриманням вимог статей 50,65 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості,

Характеризуючи особу винного, суд прийняв до уваги його вік, те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, не одружений, має малолітню дитину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого судом обґрунтовано визнано щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.

Врахувавши наведені вище обставини, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду, що виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів є можливим лише при призначенні покарання в межах санкції ч. 1 ст. 393 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу необхідності призначення остаточного покарання обвинуваченому на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2012 року.

Вказане покарання, на переконання колегії суддів, є необхідним, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і необхідності призначення більш суворого покарання, колегія суддів визнає необґрунтованими та належним чином не мотивованими, оскільки з урахуванням особи обвинуваченого, зокрема його віку, наявністю на утриманні малолітньої дитини, обставин кримінального провадження, запропоноване прокурором покарання буде надто суворим.

Таким чином, колегія судді не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а тому вирок суду першої інстанції залишає без змін

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2015 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2