№ провадження 11-кп/781/329/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2015 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0001785 за апеляційною скаргою обвинуваченого захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню доньку, 2008 року народження, працюючий ТДВ "Світловодське кар`єроуправління", з середньою спеціальною освітою, проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20 жовтня 1999 року Світловодським міським судом Кіровоградської області за ч.2.ст. 229-6, 17, ч.2 ст. 140. ч.3 ст. 140. ч. 2 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 19 вересня 2003 року Світловодським міським судом Кіровоградської області за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 27 жовтня 2008 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 27 квітня 2009 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 10 грудня 2009 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185. ч.1 ст. 70, ч. 4 ст.70 КК України на 5 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.03.2014 року, відповідно до ст. 81 КК України, звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 4 місяці 18 днів

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 10 листопада 2014 року близько 19 години 30 хвилин з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, виник єдиний злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, скориставшись відсутністю власника вищевказаного домоволодіння, проник через хвіртку на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , після чого розбив вікно вказаного будинку та через нього проник у приміщення будинку, звідки таємно, повторно, викрав майна на загальну суму 1554 грн. В подальшому ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити, призначити ОСОБА_7 покарання із застосування ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдані злочином збитки. Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, одружений має на утриманні малолітню доньку, 2008 року народженя.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляції, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченим ч.3 ст.185 КК України, кваліфікувавши його дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який працює; за місцем проживання характеризується посередньо; перебуває у лікаря нарколога як особа, що вживає наркотичні речовини, раніше притягувався до кримінальної відповідальності; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття; обставини, що обтяжують покарання не встановлено, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання особі винного, а саме недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до яких, суд всебічно і повно врахував як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого так і ті, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням всіх доводів, обґрунтовано призначив покарання пов`язане з позбавленням волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, яке за вказаних вище обставин справи є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку, суд зокрема, вирішує питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; основні засади призначення покарання, що є обов`язковими для суду при призначенні покарання винуватому, регламентовані ст. 65 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, за наявних до того підстав, суд також визначає, з урахуванням усіх обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, та із урахуванням думки учасників судового провадження, чи є можливим застосування при призначенні обвинуваченому покарання ст. 75 КК України, тим самим звільнити обвинуваченого від відбування покарання.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку суду першої інстанції, судом належно вмотивовано підстави неможливості застосування ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, і з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Не можна погодитися з доводами, наведених у апеляційній скарзі, щодо того, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується по місцю свого проживання, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з характеристики по місцю проживання, останній характеризується посередньо.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутня явка з повинною, що свідчить проте, що обвинувачений активно не сприяв розкриттю злочину.

Таким чином, колегія суддів переконана, що вказані обставини, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, корисливим злочином проти власності, з призначеною мінімальною мірою покарання, не можуть слугувати підставою до застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 ст. 75 КК України.

Вказане покарання, на переконання колегії суддів є виваженим, підстави для застосування ст.69, 75 КК України відсутні.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .