Ухвала

іменем україни

02 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження відносно ОСОБА_3 за касаційною скаргою підозрюваного ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління МВС України та обрано ОСОБА_3, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на вказану ухвалу слідчого судді.

У касаційній скарзі підозрюваний ОСОБА_3 та його захисники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому посилаються на те, що ухвала апеляційного суду постановлена всупереч положенням Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, норм КПК, якими гарантовано право на апеляційне оскарження судових рішень, та з істотними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, які полягають, на думку авторів касаційної скарги, в тому, що апеляційним судом не враховано, що норми КПК не містять заборони на оскарження ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що у контексті визначення запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та оскарження таких судових рішень поняття «обрання» запобіжного заходу та «застосування» запобіжного заходу є рівнозначними, що у випадках неоднозначного регулювання питань кримінального провадження застосовуються загальні засади кримінального провадження, які визначені ст. 9 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, які підтримали касаційну скаргу, думку прокурора, яка вважала, що касаційна скарга підозрюваного та захисників підлягає до часткового задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 23 січня 2015 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління МВС України та обрано ОСОБА_3, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На вказану ухвалу захисниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вони просили скасувати зазначену ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого про обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Постановляючи ухвалу, апеляційний суд послався на те, що ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка постановлена відповідно до вимог ч. 6 ст. 193 КПК, оскарженню, згідно з положеннями ст. 309 КПК, в апеляційному порядку не підлягає і, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження.

При цьому в ухвалі апеляційного суду зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 309 КПК в апеляційному порядку може бути оскаржена тільки ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначені висновки апеляційного суду суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Так, заборони щодо оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу ні ст. 193 КПК, ні ч. 1ст. 309 КПК не передбачено.

Поряд з цим, виходячи зі змісту диспозицій ст. ст. 177, 178, 194, 196 КПК, терміни «застосування запобіжного заходу» та «обрання запобіжного заходу» є рівнозначними і чіткого розмежування між вказаними поняттями кримінальний процесуальний закон не містить.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК ( у тому числі забезпечення права на оскарження процесуальних рішень).

Виходячи з наведеного, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вищезазначених положень КПК, є предметом оскарження в апеляційному порядку.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 КПК.

При цьому, положення ст. 394 КПК не містять будь-яких заборон щодо оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи зазначене та виходячи з положень Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, норм КПК, порушення, допущені судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, є істотними, а тому касаційна скарга підозрюваного ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала апеляційного суду, яка постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно розглянути доводи апеляційної скарги захисників та постановити законне і мотивоване рішення.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 376, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу підозрюваного ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року - скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6