АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/2065/14-к Номер провадження 11-кп/786/308/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2ст.121. Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Полтавської області матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні заступника прокурора Лохвицького району ОСОБА_7 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одружений, не працюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до 8-и років позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Полтавської області звернувся обвинувачений ОСОБА_6 , який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати вирок районного суду і постановити нове судове рішення, за яким пом`якшити призначене йому покарання та застосувати до нього положення статей 69 і 75 КК України.

В апеляційній скарзі покликається на те, що місцевий суд не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних та особистих обставин, під впливом сильного душевного хвилювання та з перевищенням меж необхідної оборони; похилий вік та перебування на його утриманні паралізованої дружини; посередню характеристику потерпілого.

Вказує на те, що під час досудового та судового слідства не було встановлено мету перебування ОСОБА_12 у будинку ОСОБА_13 та його дійсні наміри. Також зазначає, що не було взято до уваги його показання щодо обставин і перебігу подій злочину та щодо кількості і локалізації ударів, можливості їх нанесення. Також вказує на безпідставність тверджень про скоєння ним діяння у стані алкогольного сп`яніння і спрямування його умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень.

З апеляційною скаргою на вказаний вирок звернувся і прокурор у кримінальному провадженні заступник прокурора Лохвицького району ОСОБА_7 , у якій прохає вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та постановити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що судом не було звернуто належну увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не визнавав своєї вини, значної кількості тілесних ушкоджень, нанесених ним потерпілому, не усвідомив протиправність його дій, що на думку апелянта свідчить про особливу суспільну небезпечність обвинуваченого. Вказує, що при призначенні покарання місцевим судом не враховано, що скоєний обвинуваченим злочин є тяжким.

Інші учасники кримінального провадження вирок місцевого суду не оскаржували, заперечень на апеляційні скарги не подавали.

За вироком Лохвицького районного суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за наступних обставин.

15 вересня 2014 року в с. Погарщина Лохвицького району Полтавської області, близько 21 години 30 хвилин, до обвинуваченого ОСОБА_6 , який знаходився у власному домоволодінні, прийшла онука - ОСОБА_14 , яка повідомила, що її матір ОСОБА_13 б`є невідомий чоловік.

Взявши з собою дерев`яну палицю, обвинувачений прийшов до неї додому у цьому ж селі.

Зайшовши до будинку дочки, він побачив ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , який знаходився в залі - кімнаті з призпущеними до колін штаньми.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 покликав ОСОБА_12 на подвір`я господарства для з`ясування обставин його перебування у будинку дочки. Там, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, він умисно став наносити ОСОБА_12 численні удари (всього 28) дерев`яною палицею, довжиною 840 мм., діаметром від 32 до 40 мм, руками і ногами по голові, тулубу, нижніх і верхніх кінцівках та інших частинах тіла.

Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 витяг ОСОБА_12 за паркан господарства до електричної опори, де його і залишив. Від отриманихтілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер неподалік від господарства ОСОБА_13 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 78-А від 15.10.2014 року вбачається, що на тілі ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, всього 28, у виді ран, саден, переломів ребер, шийного хребця та лівої лопатки, зокрема: в тім`яно-скроневій ділянці зліва, в проекції правого лобного бугра, в правій щічній ділянці, на нижній губі зліва та на слизових оболонках обох губ; численні переломи: зубів на нижній щелепі, внутрішньої пластинки лівої тім`яної кістки; крововиливи в м`які покриви голови в тім`яно-скроневій ділянці зліва та в лобній ділянці справа, над твердою мозковою оболонкою в тім`яно-скроневій ділянці зліва, під м`які мозкові оболонки по конвекситальних поверхнях лівих тім`яної та скроневої, правої лобної доль головного мозку; дрібні ректичні крововиливи у речовину головного мозку в стовбурових його відділах.

Тілесні ушкодження у виді тупої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом кісток склепіння черепа, крововиливами над твердою мозковою оболонкою, під м`які мозкові оболонки та в речовину стовбурової частини головного мозку утворились від не менш ніж 4-ри кратної дії тупого твердого предмету, який мав продовгувату форму та діяв з достатньою для утворення цих ушкоджень силою, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких і настала смерть потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора ОСОБА_9 , який не підтримував апеляцію прокурора, та пропонував вирок районного суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для їх задоволення з наступних мотивів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за вище названих обставин доведено матеріалами кримінального провадження, докази з якого були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку. Його діям судом дано правильну юридичну оцінку та кваліфіковано їх за ч.2 ст. 121 КК України.

При цьому, районний суд дійшов правильного висновку щодо заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень на побутовому ґрунті унаслідок виникнення до ОСОБА_12 неприязні з боку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Доводи апелянта щодо спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, а також при перевищенні меж необхідної оборони, перевірялися судом першої інстанції, але не знайшли свого підтвердження. Такий висновок є правильний та підтверджується сукупністю доказів і фактичними обставинами встановленими у судовому засіданні.

Так, згідно показань свідка ОСОБА_13 дочки обвинуваченого, та свідка ОСОБА_15 , останній разом з ОСОБА_12 прибув до ОСОБА_13 з тим, щоб запити могорич за придбану ОСОБА_15 козу. Отже судом було встановлено мету перебування потерпілого у в будинку дочки обвинуваченого: вони розпивали спиртні напої, причому, усі втрьох, та вживали алкоголь у великій кількості.

З приводу домагань від ОСОБА_13 близькості з боку потерпілого, то остання у суді пояснила, що вона, відмовляючи йому у цьому, відійшла від ОСОБА_12 під приводом помити руки від фарби, однак він знову підійшов до неї і намагався її душити, а коли вона вирвалася - наніс удар у праве вухо. Більше тілесних ушкоджень їй не наносив. Коли прийшов її батько, він разом із ОСОБА_12 вийшли з будинку на подвір`я.

Убачається, що з відповідною заявою щодо дій ОСОБА_12 . ОСОБА_13 до правоохоронних органів не зверталася.

За висновком судово-медичної експертизи №110 від 22.09.2014 р., на тілі ОСОБА_13 виявлено лише одне тілесне ушкодження у виді садна шкіри в правій завушній ділянці на тлі синця, яке могло утворитись 15.09.2015 року від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук людини стиснуті у кулак. Інші тілесні ушкодження, які виявлені на її тілі, могли утворитися за 3-7 днів до цього. Характерних для удушення тілесних ушкоджень на її тілі не виявлено (а.с. 77-78 т.1).

Із зазначених доказів видно, що між дорослими людьми, якими є ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , після спільного розпиття спиртних напоїв виникли особисті взаємовідносини, які вони вирішували, у тому числі, і шляхом застосування фізичного впливу з боку останнього. Поряд із тим, суд встановив, що на час прибуття обвинуваченого до будинку ОСОБА_13 цей конфлікт фактично був завершений. Про це свідчать і вигляд ОСОБА_12 , виявлений обвинуваченим на місці пригоди, і місце, де останній наносив тому тілесні ушкодження на подвір`ї домоволодіння, тоді коли від нього будь-якої загрози життю та здоров`ю для оточуючих не було.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 у судових засіданнях, у тому числі і апеляційної інстанції, на вчинення дій стосовно ОСОБА_12 його спонукала поведінка не лише останнього, але й власні сімейні обставини, у тому числі й пияцтво дочки.

З огляду на це, доводи апелянта щодо вчинення інкримінованих йому дій при перевищенні меж необхідної оборони є безпідставними.

Безпідставними є доводи апеляції обвинуваченого щодо вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, раптово викликаному неправомірними діями потерпілого.

Такі його твердження спростовуються висновком судової психолого-психіатричної експертизи, згідно з якою ОСОБА_6 на час інкримінованих йому дій не знаходився у стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання (а.с.127-134 т.1).

Як видно з протоколу огляду місця події і висновку судово-медичної експертизи, в приміщенні будинку, де проживає дочка обвинуваченого, слідів боротьби та крові не виявлено, хоча за характером тілесних ушкоджень вони мали там бути. Між тим, на подвір`ї домоволодіння такі сліди були (а.с. 40-52, 59-64, 67-75 т.1).

Про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вийшов на подвір`я з ОСОБА_12 , а не витягував його з будинку, засвідчила у суді і свідок ОСОБА_14 .

Як видно із обставин кримінального провадження, встановлених судом і визнаних самим обвинуваченим, про вчинення неправомірних дій з боку потерпілого йому стало відомо з повідомлення онуки ОСОБА_16 , коли він перебував у себе вдома. Очевидно, що готовлячись розібратись з потерпілим він, з цією метою, взяв з собою палицю, про що ОСОБА_6 прямо заявив при проведенні слідчого експерименту (а.с. 115-116,135,137-138 т.1).

Отже, крім висновку експертів про відсутність у ОСОБА_6 стану фізіологічного афекту, як підстави до сильного душевного хвилювання, у його діях відсутня така ознака, як раптовість, а тому доводи апеляції у цій частині безпідставні.

Таким чином, наведеними доказами судом першої інстанції спростовані твердження обвинуваченого, про нанесення потерпілому тілесних ушкоджень у стані сильного душевного хвилювання, яке раптово виникло внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого.

Правильно ОСОБА_6 визначено й міру покарання. При цьому, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин.

Так, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом віднесено вчинення ним кримінального правопорушення вперше та його в цілому позитивну характеристику, неправомірну поведінку потерпілого.

У той же час, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 судом обґрунтовано визнано вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Такий висновок суду підтверджується, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила, що протягом дня вони з обвинуваченим також розпивали спиртні напої. Фактично цю обставину визнав у суді і сам обвинувачений.

Як видно, судом враховано і інші обставини, на які вказує обвинувачений у поданій ним апеляції.

Виходячи з зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 має відбуватися в місцях позбавлення волі та, з урахуванням конкретних обставин провадження і даних про його особу, призначив покарання наближене до мінімального розміру, передбаченого санкцією статті за вчинене кримінальне правопорушення, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку з відсутністю необхідної сукупності пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, суд першої інстанції не знайшов. Не встановлені такі дані і при апеляційному розгляді.

З наведених вище підстав, колегія суддів також не знаходить призначене місцевим судом покарання занадто м`яким, а тому підстав для задоволення апеляції прокурора не вбачає.

Вирок судом першої інстанції постановлений з дотриманням норм кримінального та процесуального законів, є законним, обґрунтованим та справедливим, а тому підстав для його скасування чи зміни немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні заступника прокурора Лохвицького району ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2015 року відносно нього без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19