АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-267/07 Головуючий
СТ..187 ч. 2 НЕРУШАК
КК України Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2007
р. Колегія суддів
судової палати в
кримінальних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого ІЛЬЧЕНКА А.М.

судців СУХОДОЛЬСЬКОГО
М.І.,

КОЛОДНИЦЬКОГО
Е.Й.

за участю
прокурора ГРИШАНОВОЇ Н.Д.

розглянувши
кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, пом. прокурора м.
Умані на вирок Уманського міськрайонного суду від 18 жовтня 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий,
раніше неодноразово судимий, -

засуджений за ст.. 185 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення
волі; за ст.. 185 ч. З КК
України на 3 роки
позбавлення волі; за ст..
187 ч. 1 КК
України на 4 роки
позбавлення волі; за ст..
187 ч. 2 КК
України на 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ст.. 296 ч. З КК України
на 3 роки
позбавлення волі.

На підставі ст.. 70 КК
України за сукупністю злочинів остаточно до відбування ОСОБА_1 визначено 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1
на користь потерпілих: ОСОБА_2 -
2100 грн., ОСОБА_3 - 135 грн.
матеріальної шкоди і 300
грн. моральної шкоди; ОСОБА_4 -
300 грн. моральної шкоди; ОСОБА_5 -
1000 грн. моральної шкоди.

Вирішено стягнути із ОСОБА_1
на користь Монастирищенського РЕМ
- 924 грн. та 6220 грн.; на
користь Монастирищенської ЦРЛ -
642 грн. та 457 грн. на
користь держави, та судові витрати за проведення експертиз на користь держави 59 грн. 33 коп., 59 грн. 33 коп., 67 грн. 88 коп., 67 грн. 88 коп., 82 грн. 62 коп., 58 грн. 84 коп.

Вирішена доля
речових доказів.

ОСОБА_1 визнаний винним
у вчиненні злочинів при таких обставинах.

ОСОБА_1
з 12 по 14 липня 1997 р. о 3 год. ночі,
проник на територію ВАТ «Агротехсервіс» в м. Монастирище Черкаської області, де
з котла № 3 кочегарки зняв і викрав димосос, вартістю 1200 грн.

2

Він же повторно, 9
лютого 1999 р. о 2
год. ночі зламавши замок, проник в кабінет начальника Монастирищенського РЕМ в м. Монастирище і
таємно викрав телефакс «Самсунг», вартістю 665 грн. та копіювальний апарат «МІТА СС-35», вартістю 924 грн.

Він же повторно, 18
серпня 2005 року о 2 год. ночі, зірвавши 2 навісні замки,
проник в складське приміщення Монастирищенського РЕМ і викрав різне майно РЕМ на загальну суму 6220
грн. 57 коп.

Він же повторно, 23
серпня 2005 р. о 2
год. ночі, таємно викрав з автопричепа д. н. НОМЕР_1 від автомобіля «КАМАЗ»
3 колеса в зборі, тобто диски, шини, камери, загальною вартістю 1770 грн., заподіявши
потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду.

Він же, 18
вересня 2005 р. о 2
год. ночі на вул.. Калініна в м. Монастирище Черкаської області здійснив напад
на потерпілого ОСОБА_5, застосувавши насильство у виді нанесення ударів руками
та ногами в область голови та тулуба потерпілого, заподіявши потерпілому
ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я і заволодів
мобільним телефоном ОСОБА_5 «Самсунг», вартістю 1111 грн. та золотою каблучкою, вартістю 150 грн.

Він же повторно, 14
листопада 2005 року в
період часу з 17 до 18 год., знаходячись на
вул.. Калініна в м. Монастирище в стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи
громадський порядок вчинив злісне хуліганство. Біля кондитерського цеху
перестрів пенсіонера ОСОБА_6 і безпричинно, з особливою зухвалістю наніс йому
кілька ударів руками в обличчя та ногами в різні частини тіла, заподіявши
потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

Він же повторно, 14
листопада 2005 року о 19 год., знаходячись на
вул.. Калініна в м. Монастирище в стані алкогольного сп'яніння, з метою
заволодіння чужим майном, вчинив розбійний напад біля кондитерського цеху на
громадян ОСОБА_4 і ОСОБА_3, наніс їм кілька ударів в голову і обличчя, привів
потерпілих в непритомний стан, заподіявши потерпілому ОСОБА_4 середнього
ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_3 легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. При цьому ОСОБА_1 заволодів
майном ОСОБА_4, вартістю 148
грн. 20 коп., а
також майном ОСОБА_3, вартістю
135 грн.

В апеляції та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 посилається на
те, що матеріали справи сфальсифіковані органами досудового слідства і судом недостатньо
перевірені. Суд допустив неповноту судового слідства, не викликав і не допитав
свідків про допит яких він просив. В судовому засіданні прокурор і суддя
змусили його відмовитися від адвоката і фіксування процесу технічними засобами,
а потім і від написання апеляційної скарги. ОСОБА_1 стверджує, що по 4х
епізодах злочинної діяльності участі не приймав. При пограбуванні ОСОБА_5 його
дії неправильно кваліфіковані як розбій. По справі не притягнуті інші особи,
які вчинили злочини. Проти нього порушено ще 2 кримінальні справи, які не об'єднані з даною справою.
ОСОБА_1 просить скасувати вирок суду і справу направити на додаткове
розслідування.

В апеляції помічника прокурора м. Умані ставиться питання
про зміну вироку і виключення з нього ст..
187 ч. 1 КК України
як зайвої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав
свої апеляційні скарги і просив про скасування вироку, міркування прокурора про
виключення із вироку ст..
187 ч. 1 КК
України як зайвої, яка охоплюється ст..
187 ч. 2 КК
України і залишення вироку в іншій частині без зміни, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
та доповнення до неї задоволенню не підлягають.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих
йому злочинів за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам
справи та грунтується на доказах, ретельно перевірених судом.

На досудовому слідстві та в судовому засіданні ОСОБА_1
дав детальні показання щодо обставин вчинення злочинів та визнав, що саме він
вчинив розбійні напади на

3

потерпілих
ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_3(т. 1
а. с 142, т. З а. с. 30-32,
т. 1 а. с. 238, т. 2 а. с. 52, а. с. 86 т. 2, а. с. 173,180 т. 2, а. с. 260 зворот, т. 3, а. с. 42,114 т. 1).

Ці обставини ОСОБА_1 підтвердив і при відтворенні обстановки і обставин
події(т. 1 а. с 143-145,
232, т. 2 а. с. 53-56, 89-91) та у явках із зізнанням(т. 1 а. с. 137,
т. 2 а. с. 46, 70, 166).

Потерпілі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 підтвердили факти вчинення
проти них та їхнього майна злочинів і саме ОСОБА_1 та дали детальні показання
про обставини вчинення цих злочинів. Представник цивільного позивача Кес А.В.
також дав показання про обставини викрадення майна із Монастирищенського РЕМ.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_15, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 дали детальні показання про
обставини вчинення ОСОБА_1 злочинів відповідно до епізодів злочинної
діяльності.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1а у вчинення зазначених
злочинів підтверджується й даними, встановленими судово-медичними експертизами
потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про локалізацію і характер
ушкоджень на тілі потерпілих, протоколами огляду місця події, довідками про
вартість викраденого майна, протоколами вилучення та добровільної видачі
викраденого майна, а також іншими доказами, аналіз яких суд дав у вироку.

Доводи у скаргах ОСОБА_1 про те, що справа проти нього сфальсифікована, а
докази в суді недостатньо перевірені, що суд не викликав всіх свідків, на
допиті яких він наполягав, безпідставні.

Як видно із чисельних скарг ОСОБА_1, в них він робить загальні заяви про
порушення його прав, фальсифікацію справи та неповноту досудового і судового
слідства. Між тим, ОСОБА_1 не вказує конкретно, хто і яким чином робив
фальсифікацію справи, хто саме з працівників міліції чинив на нього тиск чи
застосовував недозволені заходи слідства.

Із справи видно, що суд кілька разів виносив постанови про примусовий
привід потерпілих і свідків, які органи міліції не виконали через те, що ряд
свідків були відсутні за місцем проживання в зв'язку з виїздом в інші регіони
України чи за кордон. Але суд дослідив покази цих свідків, які вони дали на
досудовому слідстві і дав їм оцінку у сукупності з іншими доказами.

З протоколу судового засідання видно, що по кожному пред'явленому
обвинуваченні ОСОБА_1 визнав себе винним(т. З а. с. 201-204, 231-247, 258-267, 288). На
досудовому слідстві і в судовому засіданні ОСОБА_1 не заявляв, що до нього
застосовувались заборонені заходи.

В судовому засіданні з виїздом Уманського міськрайонного суду до м.
Монастирище допитані всі потерпілі і свідки, покази яких є суттєвими по справі.
Судом перевірені в судовому засіданні всі докази, на які посилалися органи
досудового слідства.

ОСОБА_1 не вказує, яким це чином прокурор і суддя змусили його відмовитися
від адвоката, ознайомлення з протоколом судового засідання і написання
апеляційної скарги.

В той же час ОСОБА_1 власноручно подав заяви до суду і підтвердив їх в
судовому засіданні, про що свідчить протокол судового засідання, в яких просив
розглядати справу без адвоката, захист своїх інтересів взяв на себе, від ознайомлення
із справою після постановления
вироку і протоколом судового засідання відмовився(т. З а. с. 229, 256, 305).

Більше того, ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до
Уманського міськрайсуду про те, що він ніяких скарг не подавав, вирок суду
вважає цілком і повністю справедливим, апеляційних і касаційних скарг подавати
не буде(т. 3 а. с. 310).
Але судом встановлено, що ОСОБА_1 подав таки апеляційну скаргу і доповнення
до неї, хоча із значним пропуском строку
на оскарження. Постановою
суду строк на
подачу апеляції ОСОБА_1
був

4

відновлений(т. 3 а. с. 326), що свідчить про об'єктивність і неупередженість суду щодо
ОСОБА_1.

За таких обставин суд першої інстанції і колегія суддів
вважають наведені вище доводи ОСОБА_1 в апеляційних скаргах надуманими і
безпідставними.

ОСОБА_1 не вказує конкретно, по яких саме 4-х епізодах злочинної діяльності він не приймав участь.
ОСОБА_1 не вказує, які саме особи вчинили ці злочини, хоча дає зрозуміти, що
йому відомі ці особи.

Між тим потерпілі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3
вказали саме на ОСОБА_1 як на особу, яка вчинила злочини проти них. ОСОБА_6,
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 впізнали ОСОБА_1 під час розбійного нападу та хуліганства.
Саме у знайомих ОСОБА_1, яким він збув чуже майно, яким він заволодів під час
розбійного нападу, було вилучено це майно і потерпілі його впізнали.

Навіть у апеляційних скаргах ОСОБА_1 визнає факт вчинення
злочину проти потерпілого ОСОБА_5, а вважає, що цей злочин необхідно
кваліфікувати як грабіж.

По справі прокурор, який приймав участь у справі, не підтвердив факт
порушення справи проти ОСОБА_1 по його іншій злочинній діяльності. Немає таких
заяв і ОСОБА_1 у протоколі судового засідання. Якщо будуть встановлені такі
факти про причетність ОСОБА_1 до вчинення інших злочинів, то дана справа не є
перешкодою у розслідуванні іншої справи.

Злочинні дії
ОСОБА_1 судом кваліфіковані правильно.

Посилання ОСОБА_1 на те, що злочин проти потерпілого ОСОБА_5 необхідно
кваліфікувати за ст..
186 КК України як грабіж є необгрунтованими.

За висновком судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_5 заподіяні легкі
тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров'я, що є небезпечним для
здоров'я. Умисел ОСОБА_1 був направлений на заволодіння майна потерпілого в
момент нападу. Тому його дії правильно кваліфіковані судом як розбій.

Необгрунтованими є і доводи пом. прокурора про зайву кваліфікацію дій
засудженого за ч. 1 ст. 187 КК України.

Відповідно до ст..
33 КК України сукупність злочинів визнається вчинення особою двох або більше
злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті
Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено. При
сукупності злочинів кожен з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею
або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

На ці положення закону звертав увагу і Верховний Суд України в ухвалі
Судової палати у кримінальних справах від 7
березня 2006 року по
справі ОСОБА_28.

По справі ніхто з учасників процесу не заявляв клопотання про проведення
судового слідства при апеляційному розгляді справи. Більшість свідків, на яких
посилається засуджений ОСОБА_1 у своєму клопотання від 26.03.2007 р. допитані на
досудового слідстві і в судовому засіданні. ОСОБА_1 не посилається на
обставини, які можуть підтвердити ці свідки.

Тому колегія суддів вважає, що по справу зібрано достатньо доказів, які суд
перевірив в судовому засіданні і підстав для відкриття судового слідства
апеляційним судом немає.

Покарання ОСОБА_1 судом призначено у відповідності з вимогами закону, у
межах санкцій статей закону, за якими він визнаний винним, з урахуванням
ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного, обставин, що пом'якшують та
обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що підстав для пом'якшення
покарання засудженому немає. Не ставить питання про пом'якшення покарання і сам
засуджений в своїх апеляційних скаргах.

Правильним є і
рішення суду у частині розв'язання цивільних позовів.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду щодо ОСОБА_1
колегія суддів не вбачає.

5

Керуючись ст.. ст.. 362, 366 КПК України,
колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1, апеляційне
подання пом. прокурора м. Умані залишити без задоволення, а вирок Уманського
міськрайонного суду від 18
жовтня 2006 року
щодо засудженого ОСОБА_1 без зміни.