ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4129/24

26 березня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 12.07.2024 про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Золотоноша Черкаської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)01 жовтня 2018 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 187 КК України до 04 років позбавлення, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 02 роки; ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.12.2020 скасовано звільнення від відбування покарання та направлено для відбуття покарання у вигляді 04 років позбавлення волі;

2)15 березня 2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 03 років 06 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 04 років позбавлення волі; ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 05.09.2023 звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 05 місяців 14 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_10 11.07.2024 близько 23.30 год., знаходячись на території ТОВ «ЕВІ» по вул. Героїв Маріуполя 68 в м. Золотоноша Черкаської обл., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_12 , під час конфлікту з останнім, маючи умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс не менше двох ударів кулаками лівої та правої рук в область голови та обличчя ОСОБА_12 , в результаті чого спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у виді травми голови з переломом кісток черепа, перелом нижньої щелепи ліворуч, крововиливом під тверду та м?які мозкові оболонки, забоєм-розмізченням речовини головного мозку, крововиливами в скроневі м`язи, на м`яких покривах черепа, забійними ранами, саднами, синцем обличчя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 13.07.2024 № 05-8-02/206 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з небезпекою для життя, від яких 13.07.2024 ОСОБА_12 , перебуваючи в реанімаційному відділенні КПН «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради, помер.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні вину визнав частково. Пояснив, що 11.07.2024 йому подзвонив ОСОБА_13 , який працював на ТОВ «ЕВІ» та попросив привезти пачку цигарок. Коли він приїхав близько 23.00 год., то ОСОБА_13 та ОСОБА_12 перебували в стані алкогольного сп`яніння. З ОСОБА_12 в обвинуваченого виник конфлікт і під час суперечки обвинувачений наніс йому два удари в область щелепи, після чого потерпілий впав на плече і втратив свідомість. Після цього обвинувачений посадив ОСОБА_12 на стілець, який прийшов до тями, і почав говорити з ним. Потім обвинувачений пішов. Зранку наступного дня до обвинуваченого передзвонив ОСОБА_13 і сказав, що не може розбудити ОСОБА_12 .. Коли обвинувачений приїхав до них, то ОСОБА_14 запропонував вивезти потерпілого возиком за межі території підприємства. Потерпілого на возику віз ОСОБА_13 , а ОСОБА_10 йшов поруч. Обвинувачений вважає, що на той час потерпілий не потребував допомоги, а тому залишили останнього на узбіччі дороги. Припускає, що коли він після нанесення ударів ОСОБА_12 пішов з території підприємства, то у ОСОБА_13 з потерпілим був конфлікт за ключі від бухгалтерії, які ОСОБА_12 забрав собі. Цивільні позови потерпілих визнав повністю. У судових дебатах зазначив, що розкаюється у тому, що трапилося. Просив застосувати покарання у вигляді 07 років позбавлення волі.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснили, що 12.07.2024 їм додому передзвонили і повідомили про перебування їхнього сина ОСОБА_15 в реанімаційному відділенні КНП «Золотоніської багатопрофільної лікарні» ЗМР. Спочатку вони думали, що сина збив автомобіль. 13 липня 2024 року передзвонили з реанімації і повідомили, що син помер. Цивільні позови підтримали. Наполягали на призначенні обвинуваченому найсуворішої міри покарання.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Повідомив, що обвинувачений з пропозиціями відшкодувати шкоду, завдану потерпілим, не звертався і не вибачався.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його вина повністю підтверджується наступними доказами безпосередньо дослідженими та перевіреними судом у судовому засіданні.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який будучи допитаним у судовому засіданні надав показання про те, що 12.07.2024 розпивав у магазині з колегою алкогольні напої, а потім до них приєднався ОСОБА_12 .. Через деякий час свідок з ОСОБА_12 пішли на територію ТОВ «ЕВІ», де працював свідок, та продовжили розпивати пиво. Потім до них приїхав ОСОБА_10 .. Під час спілкування ОСОБА_12 повідомив, що у нього є ключі від приміщення ТОВ «ЕВІ», але в подальшому свідок перевірив, що ключі знаходяться у нього, а не в потерпілого. В обвинуваченого з ОСОБА_12 виник конфлікт, після чого ОСОБА_10 наніс два різких удари потерпілому в область голови, від яких останній упав на землю. Один удар свідок бачив, а другий почув, бо була темна пора доби. Потерпілий втратив свідомість. Після падіння ОСОБА_15 майже не говорив. Можливо сказав пару слів. Коли ОСОБА_10 пішов з території підприємства, свідок вирішив провести потерпілого в інше приміщення, де поклав його на диван. Потерпілий погано йшов і коли він його клав на диван, то можливо був без свідомості. На наступний день зранку свідок чув як потерпілий хропить, а потім сказав, що додому не хоче. Так як свідок не міг розбудити потерпілого, він подзвонив ОСОБА_10 , який приїхав. ОСОБА_13 запропонував погрузити потерпілого у візок і викотити за територію підприємства, що і зробили. Він удари ОСОБА_15 не наносив і не бачив, щоб хтось інший наносив. Тілесних ушкоджень до конфлікту в ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не було. Карету швидкої медичної допомоги не викликали, бо вважали, що ОСОБА_12 в стані сильного алкогольного сп`яніння спить.

Рапортом помічника чергового ЧС СМ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РВП ГУНП В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ ОСОБА_16 від 12.07.2024, відповідно до якого 12.07.2024 об 11.42 год. надійшло повідомлення про те, що 12.07.2024 об 11.34 год. до приймального відділення доставили особу без свідомості.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000945 від 12.07.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_10 11.07.2024 близько 23.30 год. знаходячись на території ТОВ «ЕВІ» по вул. Героїв Маріуполя 68 в м. Золотоноша Черкаської обл., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_12 , під час конфлікту з останнім, маючи умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс не менше двох ударів кулаками лівої та правої рук в область голови та обличчя ОСОБА_12 , в результаті чого спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у виді травми голови з переломом кісток черепа, перелом нижньої щелепи ліворуч, крововиливом під тверду та м?які мозкові оболонки, забоєм-розмізченням речовини головного мозку, крововиливами в скроневі м`язи, на м`яких покривах черепа, забійними ранами, саднами, синцем обличчя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 13.07.2024 № 05-8-02/206 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з небезпекою для життя, від яких 13.07.2024 ОСОБА_12 , перебуваючи в реанімаційному відділенні КПН «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради, помер.

Протоколом огляду місця події від 12.07.2024 з доданими фототаблицями, з якого вбачається, що в присутності двох понятих, оглянуто узбіччя прилеглої асфальтової дороги по вул. Героїв Маріуполя в м. Золотоноша Черкаської обл., де виявлено пошкоджені зелені рослини, окуляри, на лінзах яких наявні подряпини та сліди бурого кольору. Через дорогу на узбіччі та прямо під парканом, які розташовані поблизу території ТОВ «ЕВА» по вул. Героїв Маріуполя 68А, виявлено сліди волочіння.

Постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 від 12.07.2024, відповідно до якої визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000945 від 12.07.2024 окуляри, які поміщено до сеф-пакету WAR0030108.

Протоколом огляду місця події від 12.07.2024 з доданими фототаблицями, з якого вбачається, що в присутності двох понятих, оглянуто територію ТОВ «ЕВІ» по вул. Героїв Маріуполя 68 в м. Золотоноша Черкаської обл., де виявлено та вилучено сліди, в тому числі бурого кольору, три пластикові стакани, покривало зі слідами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору з дивану, ганчірку зі слідами речовини бурого кольору.

Постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 від 12.07.2024, відповідно до якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000945 від 12.07.2024: змив речовини бурого кольору з плитки, змив речовини бурого кольору з підвіконня, три пластикові стакани, ганчірку зі слідами речовини бурого кольору, покривало зі слідами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору з дивану.

Протоколом затримання особи від 12.07.2024, відповідно до якого старшим слідчим на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України із дотриманням правил, передбачених ст.ст. 223, 236 КПК України, у присутності понятих, здійснено обшук затриманого, під час якого виявлено та вилучено мобільні телефони «Xiaomi redmi 6» та «Samsung A05S».

Постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 від 12.07.2024, відповідно до якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000945 від 12.07.2024 мобільні телефони «Xiaomi redmi 6» та «Samsung A05S».

Протоколом слідчого експерименту від 12.07.2024, проведеним із застосуванням технічних відеозаписів, за участю свідка ОСОБА_13 , двох понятих, з якого вбачається, що свідок вказав і показав: як ОСОБА_10 на території ТОВ «ЕВІ» 11.07.2024 наніс удари ОСОБА_12 ; як після ударів потерпілий упав; як свідок перевів потерпілого в інше приміщення, де поклав останнього диван; як перевозив на наступний день зранку потерпілого на возику за межі території підприємства; місце на узбіччі дороги, де залишили потерпілого.

Постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 від 13.07.2024, відповідно до якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000945 від 12.07.2024 два MicroSD накопичувачі зі слідчою дією слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_13 ..

Протоколом огляду за участю спеціаліста, двох понятих від 13.07.2024 з фототаблицями, під час якого встановлені ушкодження (рани, синці) на тілі трупа ОСОБА_12 ..

Постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 від 13.07.2024, відповідно до якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000945 від 12.07.2024: зразки волосся з лобної ділянки зліва, зрізи нігтьових пластин з лівої та правої рук, мікронакладення з лівої та правої рук, дактилокарту трупа ОСОБА_12 ..

Висновком судово-медичної експертизи №05-8-02/206 від 13.07.2024, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_12 настала від травми голови з переломом кісток черепа, крововиливами під тверду та м`які мозкові оболонки, забоєм-розмізченням речовини головного мозку. Враховуючи вираженість трупних змін (трупне задубіння виражене помірно, трупні плями бліднуть та відновлюють своє забарвлення через 1 хвилину) вважає, що смерть ОСОБА_12 настала менше ніж за 8 годин до проведення експертизи трупа в морзі та може відповідати часу, що вказаний в медичній документації. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження: травма голови з переломом кісток черепа, перелом нижньої щелепи ліворуч, крововиливом під тверду та м`які мозкові оболонки, забоєм-розмізченням речовини головного мозку, крововиливами в скроневі м`язи, на м`яких покривах черепа, забійними ранами, саднами, синцем обличчя; синці на грудній клітці, кінцівках. Вказані тілесні ушкодження виникли до настання смерті, не виключено в термін, вказаний в постанові, від дії тупого твердого предмета чи предметів, відносяться: травма голови до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з небезпекою для життя; синці на грудній клітці та кінцівках носять ознаки легких тілесних ушкоджень, відносно живих осіб. При проведенні судово-медичної експертизи у відділення судово-медичної токсикології в крові трупа ОСОБА_12 спирти не виявлено. В медичній документації даних про вміст алкоголю в організмі ОСОБА_12 немає. Між отриманням травми голови ОСОБА_12 та настанням його смерті мається прямий причинний зв`язок. При своєчасному наданні висококваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_12 збереження життя ОСОБА_12 ймовірне.

Протоколом слідчого експерименту від 12.07.2024, проведеним із застосуванням технічних відеозаписів, за участю підозрюваного ОСОБА_10 , двох понятих, з якого вбачається, що підозрюваний вказав і показав: як він на території ТОВ «ЕВІ» 11.07.2024 наніс удари ОСОБА_12 ; як після ударів потерпілий упав; як ОСОБА_13 на наступний день зранку перевозив потерпілого на возику за межі території підприємства, а підозрюваний йшов поруч; місце на узбіччі дороги, де залишили потерпілого.

Постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 від 16.07.2024, відповідно до якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000945 від 12.07.2024 два MicroSD накопичувачі зі слідчою дією слідчим експериментом за участю підозрюваного ОСОБА_10 ..

Висновком судово-медичної експертизи № 05-1-08/348 від 21.08.2024, з якого вбачається, що кров трупа ОСОБА_12 відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0. В слідах на аплікаторі з бавовняною верхівкою змивом з плитки (об.№1) знайдена кров людини та виявлені антигени В,Н. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові особи, що проходить у справі можна передбачити, що: антигени В,Н виявлені в слідах на аплікаторі з бавовняною верхівкою змивом з плитки (об.№1) можуть походити від особи(осіб) з групою крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном-А з супутнім антигеном Н. Походження крові від трупа ОСОБА_12 не виключається.

Висновком судово-медичної експертизи № 05-1-08/347 від 21.08.2024, з якого вбачається, що кров трупа ОСОБА_12 відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0. В слідах на аплікаторі з бавовняною верхівкою змивом з дивану (об.№2) знайдена кров людини та виявлені антигени В,Н. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові особи, що проходить у справі можна передбачити, що: антигени В,Н виявлені в слідах на аплікаторі з бавовняною верхівкою змивом з дивану (об.№2) можуть походити від особи(осіб) з групою крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном-А з супутнім антигеном Н. Походження крові від трупа ОСОБА_12 не виключається.

Відеозаписом слідчої дії одночасного допиту за участю підозрюваного ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 від 06.09.2024, з якого вбачається, що свідок та підозрюваний розповідають: як ОСОБА_10 на території ТОВ «ЕВІ» 11.07.2024 наніс удари ОСОБА_12 ; як після ударів потерпілий упав; як свідок перевів потерпілого в інше приміщення, де поклав останнього диван; як свідок перевозив на наступний день зранку потерпілого на возику за межі території підприємства і пояснювали чому вони не викликали карету швидкої медичної допомоги.

Постановою слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 від 06.09.2024, відповідно до якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000945 від 12.07.2024 два MicroSD накопичувачі зі слідчою дією одночасного допиту за участю підозрюваного ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_10 ..

Висновком судово-медичної експертизи № 05-8-02/206/16д від 23.10.2024, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження: травма голови з переломом кісток черепа, перелом нижньої щелепи ліворуч, крововиливом під тверду та м`які мозкові оболонки, забоєм-розмізченням речовини головного мозку, крововиливами в скроневі м`язи, на м`яких покривах черепа, забійними ранами, саднами, синцем обличчя; синці на грудній клітці, кінцівках. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета чи предметів. Тілесні ушкодження на голові у ОСОБА_12 частково співпадають за локалізацією та механізмом, які відобразив в слідчому експерименті підозрюваний та могли виникнути при зазначених обставинах. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 судово-медичних даних характерних для падіння та удару «потиличною частиною голови об рівну поверхню, викладену бруківкою» не виявлено. Тому отримання травми голови ОСОБА_12 при самовільному падінні навзнак виключається. На голові ОСОБА_12 виявлено не менше ніж три місця прикладання сили та трьох травмуючих дій. Встановити від «якого виду травматичної дії (предмета) могли утворитись виявлені ушкодження у виді тупої травми голови з переломом кісток черепа, переломом нижньої щелепи ліворуч, крововиливом під тверду та м`які мозкові оболонки, забоєм-розмізченням речовини головного мозку, крововиливами в скроневі м`язи, на м`яких покривах, забійними ранами, саднами, синцем «обличчя» неможливо через відсутність об`єктивних судово-медичних даних. Травма голови у ОСОБА_12 могла виникнути в результаті нанесення йому 2 чи більше ударів кулаками в область голови та обличчя з послідуючим ударом головою об тверде покриття.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд дослідив докази, надані сторонами обвинувачення та захисту.

При цьому, сторони кримінального провадження не заперечували щодо закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Під час судового засідання, сторони клопотань щодо визнання доказів неналежними або недопустимими не заявляли, а тому суд за наслідком їх дослідження, вважає докази такими, що відповідають вимогам глави 4 параграфу 1 КПК України щодо їх належності та допустимості.

Положеннями ст.22 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими кримінальним процесуальним законодавством.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, повинен перевірити не тільки докази обвинувачення, а і докази сторони захисту на спростування обвинувачення, що узгоджується з вимогами ст.7 КПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд також враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Кобець проти України» від 14.02.2008, згідно яких суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає зібрані у справі докази належними та допустимим, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, у повній мірі узгоджуються між собою, і судом не встановлено жодних істотних порушень прав і свобод людини під час їх отримання. Будь-яких інших доказів сторонами, які були рівними і вільними у використанні своїх процесуальних прав у межах і у спосіб, передбачений КПК України, суду не надано.

Аналізуючи у сукупності та системному взаємозв`язку досліджені у судовому засіданні письмові матеріали кримінального провадження, відеозаписи, показання свідка, потерпілих, обвинуваченого, а також висновки судових експертиз, суд приходить до наступного.

Кваліфікація злочинів проти життя та здоров`я особи передбачає здійснення кримінально-правової оцінки таких суспільно небезпечних і протиправних діянь, які, посягаючи на життя й здоров`я особи, руйнують і спотворюють ці найцінніші блага, а також наражають на небезпеку заподіяння їм шкоди, що відображено, у тому числі, в постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України.

Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини.

Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

При вчиненні такого злочину проти життя, нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть, руйнується і життя, і здоров`я потерпілого. Суспільні відносини у сфері охорони життя та здоров`я особи також є безпосередніми об`єктами відповідних злочинів.

Життя особи - це особлива форма існування людини (людського організму), що характеризується цілісністю та здатністю до самоорганізації; це - найважливіше благо, яке, в разі смерті людини, не може бути відновлено. Життя людини характеризується реактивністю, диханням, мисленням, чутливістю, баченням, спілкуванням, харчуванням, ростом, рухом, обміном речовини, розмноженням тощо.

При кваліфікації злочинів проти життя та здоров`я особи слід звернути особливу увагу на сукупність усіх ознак, які утворюють та вказують на наявність саме відповідного (вірного) складу злочину, який був вчинений обвинуваченим, незалежно від того, за якою статтею КК України пред`явлено обвинувачення.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження, передбачене ст. 121 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів України «Про судову практику в справах про злочин проти життя та здоров`я особи», питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Відповідно до ст. 121 КК України тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функції, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Таким чином тілесним ушкодженням є посягання на здоров`я іншої людини.

При визначенні кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , суд ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Отже, у судовому засіданні було встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала внаслідок травми голови з переломом кісток черепа, крововиливами під тверду та м`які мозкові оболонки, забоєм-розмізченням речовини головного мозку. Локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_12 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах, вказаних підозрюваним ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту та могли виникнути при обставинах, які зображені на відеозаписі.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_10 застосував до потерпілого ОСОБА_12 фізичний вплив, шляхом нанесення ударів у частину голови та обличчя, тобто у життєво важливий орган, чим завдав тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, що спричинило смерть останнього через деякий час в лікарні.

Суд враховує сталу юридичну практику відповідно до якої відповідальність за ст. 121 КК України настає й у тих випадках коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`я, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Суб`єктивна сторона тяжкого тілесного ушкодження, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом.

Досліджені та оцінені в судовому засіданні докази (показання обвинуваченого, свідка, потерпілих, письмові документи, відеозаписи, висновки експертів) є достатніми та дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, що узгоджується з вказаними вище правовими позиціями ЄСПЛ.

Зважаючи на твердження сторони захисту відносно можливої причетності до вчинення злочину ОСОБА_13 із-за конфлікту між останнім та ОСОБА_12 з приводу ключів від приміщення ТОВ «ЕВІ», суд вважає за доцільне наголосити на тому, що при розгляді матеріалів кримінального провадження суд керується положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При цьому, суд вважає за доцільне наголосити на тому, що стороною захисту як на етапі досудового розслідування, так і судового розгляду матеріалів кримінального провадження жодних скарг відносно застосування незаконних методів досудового розслідування кримінального провадження № 0000945 від 12.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не надходило. Відводи слідчому, прокурору чи експерту не заявлялись.

Аналізуючи показання обвинуваченого, дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, виходячи із сукупності досліджених судом обставин, способу вчиненого діяння, характеру та локалізації тілесних ушкоджень потерпілого, що знаходились в прямому причинному зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, суд погоджується з пред`явленим ОСОБА_10 обвинуваченням за ч. 2 ст. 121 КК України: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує всі обставини у справі в їх сукупності, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого.

Суд не вбачає підстав враховувати обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 - щире каяття, з огляду на те, що в даному випадку «щире каяття» носило суттєво формальний характер.

Саме по собі часткове визнання обвинуваченим своєї провини не вказує, що таке зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що свідчать про щирість каяття обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_10 має на меті виключно намагання уникнути справедливого покарання за вчинений злочин, тому не може бути визнане пом`якшуючою покарання обставиною.

Наявності критичної оцінки обвинуваченим своїх дій, готовності нести відповідальність за вчинене та правових підстав для визнання поведінки обвинуваченого такою, що свідчать про його щире каяття, судом не встановлено, а тому обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 згідно ст. 66 КК України, суд не вбачає.

Прокурор у судових дебатах зазначив обставину, яка обтяжує покарання, рецедив злочинів.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Відповідно до положень ст. 34 КК України, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_10 вчинив рецидив кримінальних правопорушень. Однак, органом досудового розслідування ця обставина при формулюванні обвинувачення зазначена не була, також не було її визнано обставиною, яка обтяжує відповідальність обвинуваченого. З урахуванням наведеного та того, що ОСОБА_10 не захищався від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за обтяжуючих обставин - рецидив злочинів, суд не може погіршувати його становище, - тому дану ознаку суд враховує лише як ознаку, яка характеризує особу обвинуваченого.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість злочину, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на Д обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не одружений, не є особою з інвалідністю, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та втратою ним свідомості не надав допомоги та не викликав швидку медичну допомогу, залишивши потерпілого на узбіччі дороги, не відшкодував потерпілим завданої шкоди.

Приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням особи обвинуваченого, який вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я людини, яке відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе лише із застосуванням покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства - у виді позбавлення волі в межах, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

При цьому, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, виходячи із особливостей обставин вчиненого злочину, характеру та тяжкості його наслідків у виді смерті молодого чоловіка, поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд підстав для призначення мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, не вбачає.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з дня вступу вироку в законну силу.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 за даним вироком покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, тобто з моменту затримання 12.07.2024 по день набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 слід залишити у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Розглядаючи питання щодо позовних вимог потерпілих про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в сумі 800 000 грн. на користь ОСОБА_7 та 1 000 000 грн. на користь ОСОБА_8 , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Разом з тим, вирішуючи питання про задоволення цивільного позову, суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Внаслідок смерті сина, перерваний істотний, звичний для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ритм життя та майбутніх планів, виникла необхідність їх перегляду та відновлення, що потребує від них значних зусиль, негативно впливає на їх емоційний стан.

Протягом розгляду справи в суді, ця потужна психологічна травма не зменшилась, спричиняє страждання та переживання, тобто завдає їм моральної шкоди.

Моральна шкода є не такою очевидною, бо, як правило, вона є нематеріальною, а тому і являє собою поняття оціночне. Саме оціночність цього поняття, яке в кожному конкретному випадку трактується по-своєму, з урахуванням не лише правових знань, але й набутого життєвого досвіду, зумовлює складність у визначенні розміру заподіяної моральної шкоди і її доказуванні.

Цивільним позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, з якою вони мали тісний соціальний зв`язок, порушено їх нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту.

Встановлюючи розмір моральної шкоди, суд виходить з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З урахуванням викладеного та прерогативи суду для прийняття з цього приводу остаточного рішення, зважаючи на те, що життя та здоров`я людини є абсолютним благом і не може підлягати грошовій оцінці, визнання цивільних позовів обвинуваченим у повному обсязі, суд вважає цивільні позови потерпілих про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди від злочину підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.07.2024 у справі № 695/2704/24 (провадження № 1-кс/695/653/24), а саме на: мобільний телефон «Хiaomi redmi 6», мобільний телефон «Samsung A05S».

Керуючись ст.ст.368,370,373,374,376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді дев`яти років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту вступу вироку в законну силу, зарахувавши строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження з моменту затримання з 12.07.2024 по день набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишити попереднім - тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) грн..

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн..

Речові докази: зрізи нігтьових пластин з лівої та правої руки трупа, піднігтьовий вміст на марлі, ганчірку, покривало, два аплікатори з бавовняною верхівкою зі змивом з дивану, аплікатор з бавовняною верхівкою зі змивом з підвіконня, аплікатор з бавовняною верхівкою зі змивом з підвіконня, аплікатор з бавовняною верхівкою зі змивом з плитки, який поміщено до паперового конверту, три пластикові стакани, дактилокарта трупа ОСОБА_12 , зразки волосся з лобної ділянки праворуч трупа ОСОБА_12 , мікронакладення з лівої та правої рук, які передані на зберігання до кімнати речових доказів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області знищити; мобільні телефони «Xiaomi redmi 6» та мобільний телефон «Samsung A05S», які передані на зберігання до кімнати речових доказів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області передати власнику ОСОБА_10 ; окуляри, які передані на зберігання до кімнати речових доказів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області передати потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; один MicroSD накопичувач зі слідчою дією слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_13 , один MicroSD накопичувач зі слідчою дією слідчим експериментом за участю підозрюваного ОСОБА_10 , один флеш-накопичувач MicroSD зі слідчою дією одночасного допиту осіб за участю підозрюваного ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.07.2024 у справі № 695/2704/24 (провадження № 1-кс/695/653/24), а саме на: мобільний телефон «Хiaomi redmi 6», мобільний телефон «Samsung A05S».

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1