ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/7619/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/673/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.310 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка, Лозівського району, Харківської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого: вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2025 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання, суд частково приєднав покарання призначене вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2025 року, з врахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, у виді 3 місяців позбавлення волі і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахується з дня фактичного його затримання, а саме з 24 листопада 2025 року.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановив суд, навесні 2025 року, більш точної дати та часу в ході судового слідства не встановлено, але не пізніше 12 вересня 2025 року, за невстановлених в ході судового слідства обставин, у ОСОБА_8 , який раніше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, виник умисел на незаконне вирощування дикоростучих рослин роду конопель на території домоволодіння за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, ОСОБА_8 , всупереч вимогам статей 7,8,12,13,27,36 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного вживання, з весни 2025 року по 12 вересня 2025 року, здійснював незаконне вирощування, полив та прополювання вказаних рослин коноплі.

12 вересня 2025 року, в період часу з 09-05 год. по 10-33 год., співробітниками Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого на території вказаного домоволодіння виявлено та вилучено 162 (сто шістдесят дві) рослини роду коноплі «Cannabis».

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2025 року, з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.

В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_8 пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, та щиросердно розкаявся. Звертають увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_8 проживає разом із своєю старенькою матір`ю, яка хворіє та потребує допомоги сина. Поряд із цим, сам ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного лікування та контролю.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили пом`якшити обвинуваченому покарання, а також думку прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч.2 ст.409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У частині 2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2025 року, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості і неготовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, не працює, на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перевіркою облікової інформації засобами АІТС «Оберіг» не прив`язаний до ТЦК та СП.

Судом першої інстанції також врахований висновок, викладений у досудовій доповіді про обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно з яким ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якою визнав ОСОБА_8 винним, вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Крім того, оскільки ОСОБА_8 нове кримінальне правопорушення вчинив у період іспитового строку за попереднім вироком, суд першої інстанції вірно призначив обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2025 року із врахуванням положень ч.1 ст.72 КК України.

При цьому, суд першої інстанції не знайшов підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання на підставі ст.69 та ст.75 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що обвинувачений раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до правослухняної поведінки в суспільстві. Так, ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинивши нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.310 КК України, у період іспитового строку, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2025 року.

Кримінальне правопорушення, за яким ОСОБА_8 визнано винним, являє собою підвищену суспільну небезпеку, оскільки злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії та токсикоманії, мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Більш того, категорія цих правопорушень має велику свою актуальність в умовах воєнного стану та має негативний вплив на правосвідомість громадян.

Колегія суддів також враховує і кількість рослин роду коноплі «Cannabis», які були вилучені за місцем мешкання обвинуваченого, а саме 162 рослини.

Таким чином, системний характер вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, зокрема, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності, а тому колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливо лише в його ізоляції від суспільства.

Поряд із цим, ОСОБА_8 неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, у зв`язку з чим відсутні інші стримуючи фактори у запобіганні вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений проживає разом із матір`ю похилого віку, яка потребує допомоги, не є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у цьому конкретному випадку.

Більш того, посилання на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, у зв`язку з чим необхідне постійне прийняття лікування, колегія суддів бере до уваги, однак, оцінює критично, оскільки стан здоров`я ОСОБА_8 не завадили йому вчинити нові кримінальні правопорушення в період іспитового строку, тобто, в період коли обвинуваченому державою було надано можливість зробити для себе відповідні висновки та виправитися без реальної ізоляції від суспільства та відбування покарання у виправній установі, але останній цією можливістю зухвало знехтував.

Крім того, стан здоров`я обвинуваченого не є визначальною обставиною, яка враховується при призначенні покарання, а може бути підставою для звільнення засудженого від його відбування у відповідності до п.6 ч.1 ст.537 КПК України, в разі наявності для цього підстав.

Отже, законних підстав для пом`якшення ОСОБА_8 покарання, в тому числі призначеного із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.310 КК України, у тому числі із застосуванням положень ст.71 КК України, відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі сторони захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: