Справа № 456/278/25
Провадження № 1-кс/456/255/2026
УХВАЛА

слідчого судді

02 березня 2026 року місто Стрий

Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию скаргу ОСОБА_5 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою та просить зобов`язати дізнавача Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 провести допит ОСОБА_6 - старшого групи з метою перевірки і уточнення обставин події та ОСОБА_7 , що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

В обґрунтування поданої скарги скаржник покликається на те, що сектором дізнання Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області 24.12.2024 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000339 від 24.12.2024 на підставі заяви ОСОБА_5 за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 23.12.2024 близько 11:30 в АДРЕСА_1. Прокурором було надано певні вказівки в даному кримінальному провадженні, які дізнавачем у належний спосіб не виконано, чим допущено бездіяльність.

Скаржник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подану скаргу, просив її задовольнити, покликаючись на мотиви, викладені в скарзі.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив в задоволенні скарги відмовити, вказуючи на її безпідставність.

Дізнавач сектору дізнання Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 заперечила проти скарги, покликаючись на те, що нею проведено допит свідка ОСОБА_6 , а також нею здійснювався допит свідка ОСОБА_7 , проте остання відмовилась надавати показання в порядку ст. 63 Конституції України.

Заслухавши доводи скаржника ОСОБА_5 на підтримання поданої скарги, думку дізнавача сектору дізнання Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 та прокурора, перевіривши матеріали скарги та кримінального провадження № 0000339 від 24.12.2024, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності дізнавача, слідчого під час досудового розслідування суд враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст. 21 КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області 23 лютого 2026 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 24.12.2024 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000339 від 24.12.2024 на підставі заяви ОСОБА_5 за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 23.12.2024 близько 11:30 в АДРЕСА_1.

Оглядом матеріалів кримінального провадження № 0000339 від 24.12.2024 встановлено, що під час допиту в якості свідка 26.12.2024 ОСОБА_8 підтвердив, що 23.12.2024 близько 11:30 в АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_5 мав місце конфлікт, в ході якого відбулась шарпанина.

03 січня 2024 року процесуальним прокурором дізнавачу було надано вказівки в порядку п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, зокрема, виконати інші слідчі дії, необхідність у яких виникне під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Так, 10.03.2025 ОСОБА_5 звернувся до дізнавача із клопотанням про допит голови ГК «Громада» ОСОБА_7 .

Листом від 12.03.2025 дізнавач ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_5 про те, що його клопотання задоволено, голові ГК «Громада» скеровано повістку про виклик на допит у процесуальному статусі свідка.

Однак відомостей про розгляд згаданого клопотання ОСОБА_5 не отримав, що може свідчити про нерозгляд такого клопотання.

За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності дізнавача, слідчого, прокурора визначений главою 26 Кримінального процесуального кодексу України, параграф 1, статті 303-308 КПК України.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора слідчий суддя постановляє ухвалу, передбачену ч. 2 ст. 307 КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до вимог статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, після подання клопотання в порядку ст. 220 КПК України про виконання будь-яких процесуальних дій у дізнавача, слідчого, прокурора виникає обов`язок розглянути таке клопотання в строк не більше трьох днів з моменту його подання, і задовольнити його за наявності відповідних підстав, а у разі відмови в задоволенні клопотання (повної, часткової) винести вмотивовану постанову, копію якої вручити особі (у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надіслати їй).

Слідчим суддею встановлено, що клопотання від 10.03.2025 розглянуто та за результатами розгляду такого було здійснено виклик свідка ОСОБА_7 . Проте, як вбачається з протоколу допиту від 22.03.2025, остання відмовилася від дачі будь-яких показань, зіславшись на ст. 63 Конституції України.

Вказане свідчить про неналежний розгляд дізнавачем клопотання ОСОБА_5 , оскільки ст. 63 Конституції України передбачає фундаментальне право: особа не несе відповідальності за відмову давати показання щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів. Ця гарантія знайшла своє відображення й у ст. 66 КПК України, яка визначає права свідка в межах кримінального провадження. Свідок має право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів сім`ї, що можуть бути підставою для підозри.

Отже, свідок може відмовитися надавати показання, що можуть створити ризик кримінального переслідування щодо: себе особисто; близьких родичів або членів сім`ї, до яких відносяться чоловік/дружина, батьки, діти, онуки, брати/сестри, баба/дід, усиновлювачі/усиновлені, опікуни/піклувальники; осіб, що спільно проживають і ведуть спільне господарство, але не перебувають у шлюбі. Повний перелік осіб, щодо яких можна не свідчити, визначений у ст. 3 КПК України.

Очевидно, що вказане правило набуло широкого застосування при формуванні стратегії захисту в межах кримінального процесу. Тому правоохоронці прискіпливіше оцінюють такі доводи захисту.

У разі безпідставної відмови у наданні показань, закон передбачає кримінальну відповідальність (ст. 385 КК України).

Отже, право на мовчання не розповсюджується якщо: показання стосуються третіх осіб - колег, партнерів, керівників, підлеглих, друзів, знайомих; особа є свідком обставин без власної причетності; особа не є близьким родичем відповідно закону - службові або дружні стосунки не створюють права на відмову.

Таким чином, ст. 63 Конституції України надає кожній особі потужний інструмент правового захисту. Не відповідати на запитання, які можуть зашкодити чи самій собі, чи членам родини, - це право, а не обов`язок. Водночас ця гарантія не може стати підставою для ухилення від свідчення про дії третіх осіб. Неправильне застосування може призвести до кримінальної відповідальності за ст. 385 КК України.

Всупереч наведеному, вказаних положень дізнавачем ОСОБА_4 дотримано не було: 1) підстав для покликання свідка на ст. 63 Конституції України не встановлено; 2) наслідків відмови давати показання не роз`яснено.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, скаргу ОСОБА_5 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 слід задовольнити частково з врахуванням встановлених обставин.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_5 задовольнити частковою.

Зобов`язати дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 розглянути заяву ОСОБА_5 від 10.03.2025 в кримінальному провадженні № 0000339 від 24.12.2024 в строки, визначені ст. 220 КПК України.

Копію ухвали направити для виконання дізнавачу СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 та для контролю начальнику Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області.

В решті скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1