Справа № 638/2109/26
Провадження № 1-кс/638/451/26
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова в складі:

слідчої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_3 про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідування,

в с т а н о в и в:

11 лютого 2026 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями слідчій судді ОСОБА_1 розподілено заяву ОСОБА_3 про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідування.

У письмовій заяві від 14 лютого 2026 року (зареєстрована судом 16 лютого 2026 року) ОСОБА_3 зазначила, що слідча суддя ОСОБА_4 підлягає відводу від розгляду скарги заявниці на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що були існують інші обставини, які свідчать про упередженість, необ`єктивність та грубе порушення норм процесуального права вказаною суддею. До таких обставин заявник віднесла наступне. По-перше, суддя ОСОБА_4 допустила до участі у розгляді скарги прокурора ОСОБА_5 , яка не наділена керівником прокуратури повноваженнями на представлення прокуратури при розгляді вказаної скарги, оскільки прокурором всупереч вимогам ст. 37 та 110 КПК України не було надано копію постанови про призначення групи прокурорів або письмового доручення керівника прокуратури. Такі дії суду свідчать про її особисту зацікавленість у результаті розгляду справи, обвинувальний ухил суду. По-друге, суддя проігнорувала заперечення заявниці проти неправдивих свідчень секретаря про «вчасне направлення повісток». Заявниця зазначає, що коли хотіла дати пояснення щодо недостовірної інформації секретаря, суддя агресивно перебивала мене, не даючи зафіксувати ці порушення у протоколі (у протоколі дані заперечення залишилися не зафіксованими). По-третє, суддя не з`ясувала наявність клопотань у сторін, ігноруючи два письмових клопотання скаржника. Суддя перебивала заявницю, не даючи викласти суть клопотань, мотивуючи це тим, що вона їх «читала», але не винесла жодного процесуального рішення щодо них, чим позбавила права на доказування та обґрунтування правової позиції. По-четверте, на прохання скаржниці роз`яснити її права та обов`язки, суддя обмежилася короткими фразами «власними словами», що не відповідає вимогам закону щодо забезпечення прав учасників процесу. По-п`яте, суддя неодноразово ставила одне й те саме провокаційне питання щодо правомірності розгляду ухвали суду від 10.12.2021 разом із заявою від 30.01.2026 та в подальшому їх об`єднання в одне провадження, ігноруючи вичерпні відповіді про суб`єкт та об`єкт злочину. Суддя трактувала пояснення про те, що це один і той самий фігурант, одні і ті ж статті ст. 384, 385 КК України та одне і саме кримінальне провадження № 0001538, в рамках якого подані заяви від 11.11.2021 та від 30.01.2026. Демонстративна поведінка судді свідчить про наявність у неї вже сформованого негативного рішення по скарзі. По-шосте, під час моєї повторної спроби надати пояснення та обґрунтувати важливість задоволення поданих клопотань суддя перервала виступ скаржниці, надавши пріоритет прокурору для заяви її клопотання, а також ініціювання перерви. Прокурор мотивувала це «зайнятістю в іншому процесі» в цьому ж судді, хоча фактично після засідання покинула будівлю суду. Суддя безпідставно задовольнила це прохання, не надавши заявниці можливості закінчити обґрунтування своїх вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_3 не скористалася правом надати усні пояснення щодо заявленого відводу.

Слідча суддя ОСОБА_4 правом подати пояснення щодо відводу, передбаченим ч. 3 ст. 81 КПК України, не скористалася.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

05 лютого 2026 року у провадження слідчої судді ОСОБА_4 надійшла скарга ОСОБА_3 , подана на підставі п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, у якій скаржник просила суд:

1.Визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 30.01.2026 року вх № 851-26;

2. Зобов`язати уповноважених осіб Шевченківської окружної прокуратури м Харкова невідкладно (не пізніше 24 годин) внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 30.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384 та ст. 385 КК України;

3. Зобов`язати Шевченківську окружну прокуратуру м Харкова невідкладно виконати ухвалу суду від 10.12.2021 року у справі №638/18006/21 щодо внесення аналогічних відомостей;

4. Зобов`язати Шевченківську окружну прокуратуру м Харкова надати ОСОБА_3 витяги з ЄРДР, що підтверджують виконання зазначених дій;

5. Зобов`язати прокурора вирішити питання про об`єднання вказаних новостворених кримінальних проваджень в одне, в порядку ст. 217 КПК України, з подальшим приєднанням до матеріалів основного кримінального провадження №0001538 для проведення комплексного розслідування, та надати ОСОБА_3 копію відповідної постанови за результатами такого розгляду.

Ухвалою суду від 05 лютого 2026 року скаргу призначено до розгляду на 13:00 год. 06 лютого 2026 року, в судове засідання викликано скаржника та прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_7 06 лютого 2026 року подав заяву про розгляд скарги за його відсутністю.

Матеріали справи не містять доказів прибуття скаржника до суду для участі в судовому засідання 06 лютого 2026 року.

У судове засідання 10 лютого 2026 року з`явилися скаржник ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_5 .

Скаржник ОСОБА_3 заявила відвід слідчій судді ОСОБА_4 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивований.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні визначені ст. 75 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не має право брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Враховуючи пояснення ОСОБА_3 , які вона надала під час розгляду заяви про відвід, суд дійшов висновку, що відвід слідчій судді ОСОБА_4 заявлений на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України у зв`язку з наявністю інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

До таких обставин скаржниця відносить те, що слідча суддя ОСОБА_4 :

- допустила до участі у розгляді скарги прокурора ОСОБА_5 , повноваження якої не підтверджені у встановленому законом порядку;

- проігнорувала заперечення заявниці проти неправдивих свідчень секретаря про «вчасне направлення повісток»;

- не з`ясувала наявність клопотань у сторін, ігноруючи два письмових клопотання скаржника;

- не роз`яснила скаржниці її права та обов`язки;

- своєю поведінкою продемонструвала заінтересованість у розгляді скарги, наявність у неї вже сформованого негативного рішення по скарзі;

- надала перевагу клопотанню прокурора про відкладення розгляду скарги, не надавши заявниці можливості закінчити обґрунтування своїх вимог.

Суд наголошує, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ч.1 ст.75 КПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України відвід судді може бути заявлений і з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 3 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Доводи ОСОБА_3 про те, що суддя ОСОБА_4 неправомірно допустила до участі у розгляді скарги прокурора ОСОБА_5 суд відхиляє, оскільки як вбачається зі змісту прохальної частини скарги, у цій справі оскаржується бездіяльність уповноважених осіб Шевченківської окружної прокуратури м Харкова, а не прокурора ОСОБА_8 , як про це зазначає у заяві про відвід ОСОБА_3 . За таких обставин, участь при розгляді скарги прокурора Шевченківської окружної прокуратури м Харкова не свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи. Крім того, суд звертає увагу, що прокурор ОСОБА_7 , бездіяльність якого за словами заявниці оскаржується, надав заяву про розгляд скарги за його відсутністю.

Доводи заяви про те, що повноваження прокурора можуть бути підтверджені винятково постановою про призначення групи прокурорів або письмовим дорученням керівника прокуратури не ґрунтуються на положеннях законодавства. Посилання заявниці на положення ст. 37, 110 КПК України є безпідставними, оскільки вони регулюють порядок призначення та заміни прокурора у кримінальному провадженні. У даному випадку, оскаржується бездіяльність уповноважених осіб Шевченківської окружної прокуратури м Харкова, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, що свідчить про те, що на даному етапі кримінальне провадження не зареєстроване, відтак і підстави для визначення або заміни прокурора в порядку ст. 37, 110 КПК України відсутні.

Судова практика Верховного Суду, на яку посилається ОСОБА_3 , є нерелевантною, оскільки висновки Верховного Суду стосуються кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР, на відміну від справи, яка розглядається слідчою суддею ОСОБА_4 .

Доводи щодо неправдивих свідчень секретаря судового засідання не є підставою для відводу слідчої судді ОСОБА_4 . Крім того, доводи скаржника про її неналежне повідомлення спростовуються власне фізичною присутністю останньої під час розгляду скарги.

Доводи заяви про те, що суддя не з`ясувала наявність клопотань у сторін, ігноруючи два письмових клопотання скаржника, спростовуються змістом журналу судового засідання від 11 лютого 2026 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_3 повідомила про наявність у неї клопотань, а також те, що клопотання судом отримані. При цьому, при розгляді заяви про відвід суд не наділений повноваженнями надавати правову оцінку діям слідчої судді ОСОБА_4 щодо черговості розгляду тих чи інших клопотань, процесуальних рішень за результатами розгляду клопотань сторін.

Не знайшли свого підтвердження доводи заяви про те, що скаржниці не були роз`яснені її права, оскільки о 10:44 год. ОСОБА_3 на запитання слідчої судді повідомила, що їй права відомі. В подальшому, а саме о 10:45 год. скаржниця заявила клопотання про роз`яснення їй прав. Протягом часу з 10:46:03 год. до 10:47:31 год. слідча суддя ОСОБА_4 роз`яснила скаржниці її права.

Інші доводи ОСОБА_3 про те, що слідча суддя ОСОБА_4 своєю поведінкою продемонструвала заінтересованість у розгляді скарги, наявність у неї вже сформованого негативного рішення по скарзі, зокрема ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки не підтверджені жодним доказом, а на їх існування не наведено обґрунтованих аргументів, які би підтверджували їх існування.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від розгляду скарги, суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Скаржником не наведено фактів прояву суддею ОСОБА_4 поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи небезсторонність при розгляді даного провадження.

Таким чином, аргументи, якими скаржник мотивує заявлений відвід слідчої судді ОСОБА_4 не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості слідчої судді ОСОБА_4 як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених статтею 75 КПК України, які б свідчили про особисту упередженість слідчої судді ОСОБА_4 або її необ`єктивність під час розгляду кримінального провадження у заяві не вказано, а суд під час розгляду заяви таких обставин також не встановив.

З урахування викладеного вище, суд відмовляє ОСОБА_3 у задоволенні заяви про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність прокурора.

Керуючись ст. 75, 76, 81, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчої судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідування.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 18 лютого 2026 року о 10:05 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1