Справа №523/5195/26
Провадження №1-кс/523/3171/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в рамках кримінального провадження №0000683 від 21.02.2026р. клопотання прокурора про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання прокурора встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та тимчасово призначеним за вакантною посадою старшого навідника 2 мінометного відділення 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно та протиправно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за № 576, та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998; Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» та додатку №1 до вказаної постанови («Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України»), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 25.02.2026, у невстановленому місці та у невстановлений спосіб придбав у невстановленої особи реактивну протитанкову гранату іноземного виробництва RGW 90 НН, споряджену у ручний протитанковий гранатомет RGW-90 HH MATADOR, та зберігав її у невстановленому досудовим розслідуванням місці, після чого 27.02.2026 о 11 год. 20 хв. переніс до поштового відділення № 1 поштового оператора «Нова пошта» за адресою: Харківська область, смт Близнюки, відправив через поштового оператора «Нова пошта», тобто збув, ОСОБА_5 реактивну протитанкову гранату іноземного виробництва RGW 90 НН, споряджену у ручний протитанковий гранатомет RGW-90 HH MATADOR, за що отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 75 000 (сімдесят пять тисяч) гривень шляхом перерахування грошових коштів через банківський термінал самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та тимчасово призначеним за вакантною посадою старшого навідника 2 мінометного відділення 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно та протиправно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за № 576, та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998; Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» та додатку №1 до вказаної постанови («Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України»), а також «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання майна військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10.03.2026, у невстановленому місці та у невстановлений спосіб придбав у невстановленої особи ручний протитанковий гранатомет РПГ-22, реактивну штурмову гранату РШГ-1, ручний протитанковий гранатомет іноземного виробництва АТ-4, один постріл осколковий ВОГ-17, два 40мм постріли іноземного виробництва М430, п`ятнадцять 40мм осколкових пострілів іноземного виробництва AR383, та зберігав їх у невстановленому досудовим розслідуванням місці. Надалі, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 перевіз вищеозначені вогнепальну зброю, вибухові пристрої та бойові припаси у салоні автомобіля марки Mersedes Benz моделі Sprinter, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився в користуванні ОСОБА_6 до Одеської області. Приблизно о 16 год. 30 хв. 11.03.2026 ОСОБА_4 , діючи за попередніми домовленостями із ОСОБА_6 , прибув на Mersedes Benz моделі Sprinter, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , та продав (збув) ОСОБА_5 ручний протитанковий гранатомет РПГ-22, реактивну штурмову гранату РШГ-1, ручний протитанковий гранатомет іноземного виробництва АТ-4, один постріл осколковий ВОГ-17, два 40мм постріли іноземного виробництва М430, п`ятнадцять 40мм осколкових пострілів іноземного виробництва AR383, за що отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 16 500 тисяч доларів США.

Під час виконання доручення оперативним підрозділом направленого на встановлення осіб, які можуть бути причетними до вчинення вказаного злочину було встановлено, що до вказаного злочину може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, тимчасово призначеного за вакантною посадою старшого навідника 2 мінометного відділення 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .

В ході проведення затримання особи ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України, останнім 11.03.2026 добровільно видано наступне майно:

-аркуші паперу ззовні схожі на грошові купюри номіналом 100 доларів США у загальній кількості 170 штук у сумі 17 000 доларів США;

-пакет, в якому містились вилучені грошові кошти;

-мобільний телефон ОСОБА_4 марки Росо моделі Х3 Pro ІМЕІ-1: НОМЕР_4 ; ІМЕІ-2: НОМЕР_5 з сімкартою ВФУ НОМЕР_6 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, заслухавши думку слідчого, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини 2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Метою арешту вказаного майна є забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення огляду, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку під час досудового розслідування у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладені арешту на речі та предмети, виявлені та вилучені під час проведення слідчих дій з метою огляду та зняття відповідної інформації, яка стосується вказаного кримінального провадження та має суттєве значення для проведення повного, всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення, а без накладення арешту унеможливлює виявлення та огляд інформації, яка міститься на вилучених речах, призначення відповідних судових експертиз.

Таким чином, дії органів державної влади відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання не було свавільним і задовольнило вимогу законності.

Щодо забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування, де майно є речовим доказом, перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Викладаючи мотиви прийнятого рішення, щодо обставин скоєного кримінального правопорушення та наявних доказів, слідчий суддя вважає за необхідне дотриматися балансу між мотивуванням судового рішення, що передбачено ч.1 ст.370 КПК України та недопустимістю розголошення відомостей досудового розслідування, що передбачено ст.222 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно із забороною володіння, користування та розпорядження, а саме:

-аркуші паперу ззовні схожі на грошові купюри номіналом 100 доларів США у загальній кількості 170 штук у сумі 17 000 доларів США;

-пакет, в якому містились вилучені грошові кошти;

-мобільний телефон ОСОБА_4 марки Росо моделі Х3 Pro ІМЕІ-1: НОМЕР_4 ; ІМЕІ-2: НОМЕР_5 з сімкартою ВФУ НОМЕР_6 .

Роз`яснити, що ухвала про арешт майна може бути скасована за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1