ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/745/26 Справа № 208/2651/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

23 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

До Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи клопотання захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою 6 років та 6 днів.

Вказує, що на теперішній час, обставини, які стали підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави суттєво змінилися, зокрема, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суттєво зменшились, деякі з них взагалі перестали існувати, а нові ризики не з`явились, що є об`єктивною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Зазначає, що врахування лише однієї тяжкості покарання не може бути підставою, яка підтверджує наявність ризику переховування обвинуваченим ОСОБА_6 від правосуддя.

Захисник також звертає увагу, що родина обвинувачено7го не володіє транспортними засобами, не має депозитних рахунків у банках, не має додаткової нерухомості або інших можливостей щодо внесення значного розміру застави.

Вислухавши учасників судового провадження, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи і вимоги клопотання сторони захисту, думку прокурора, яка заперечувала проти клопотання захисника, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою, а згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Перевіривши доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу, співставивши їх із матеріалами долученими до клопотання, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання.

Так, приписами ч. 1 ст. 201 КПК України, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіряючи доводи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить будь-яких нових обставин, фактів чи істотних змін у даних про особу обвинуваченого, які б не були відомі суду під час продовження запобіжного заходу, при цьому звертається увага, що усі ствердження адвоката зводяться лише до довготривалого утримання ОСОБА_6 під вартою, та як наслідок, нівеляцію ризиків, однак дані доводи, з огляду на обставини кримінального правопорушення та завдання кримінального провадження, не є прийнятними.

Ствердження захисника щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що обвинувачений буде дотримуватись належної процесуальної поведінки, з огляду на наведені вище обставини, не є слушними.

Враховується, що тривалість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також, у даному випадку враховується, що тривалість застосування такого заходу забезпечення зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованого злочину та його суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягали безпосередньому допиту у суді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника.

При цьому колегія суддів також звертає увагу, що ОСОБА_6 , в силу вимог ст. 89 КК України, хоча раніше не судимий, однак інкримінований злочин вчинив за попередньою змовою, з застосуванням насильства до потерпілого, окрім того останній міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів у попередженні заявлених ризиків.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

З огляду на викладене, вказані ризики не зменшилися та не є нівельованимим.

Разом з цим, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційне провадження щодо обвинуваченого не закінчено, колегія суддів вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому доводи клопотання про продовження строку тримання під вартою, є слушними.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, як на це посилається захисник, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає неможливим на цей час застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 401, 403, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4