У Х В А Л А

06.02.2026 м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_5 , яка діє через свого представника - адвоката ОСОБА_3 на рішення слідчого, винесеного у формі постанови про закриття кримінального провадження, -

встановив:

ОСОБА_5 , яка діє через свого представника - адвоката ОСОБА_3 звернулася з вказаною скаргою та посилається на те, що постановою старшого дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 23 жовтня 2025 було закрито кримінальне провадження №0001308 від 07 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Скаргу мотивує тим, що всупереч вимогам закону при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 23.10.2025 р., дізнавач обмежився лише викладом в даній постанові відомостей з протоколів допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Довідки про результати розгляду, яка сформована ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», що складена за результатами розгляду листа Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області щодо проведення перевірки стосовно складення висновку № 872 від 10.07.2024 р., судово-психіатричним експертом ОСОБА_7 , Відповіді ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», яка винесена за наслідками проведення перевірки щодо дотримання названим вище експертом вимог законодавства при формуванні згаданого висновку, з розкриттям обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, констатуючи на основі цього відсутність в діях експерта суб`єктивної сторони протиправного проступку. Однак мотиви з яких дізнавач прийшов до вказаного рішення нерозкриті в оскаржуваній постанові зовсім, як і відсутні будь-які обґрунтування таких, не наведено аналіз зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу та додаткові пояснення підтримав, просив скаргу задовольнити, скасувати постанову старшого дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 23 жовтня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0001308 від 07 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

Старший дізнавач СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 в судовому засіданні проти скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні.

Вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження слідчий суддя встановив наступне.

08 квітня 2025 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України. Кримінальному провадженню присвоєний номер: 0001308. Ці обставини підтверджуються витягом з ЄРДР від 08 квітня 2025 року.

23 жовтня 2025 року старший дізнавач СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження, якою закрив кримінальне провадження №0001308 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

Процесуальні правовідносини, що розглядаються, регулюються главою 26 «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» розділу ІІІ «Досудове розслідування» КПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Згідно з ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, та і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до з ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

23 жовтня 2025 року старшим дізнавачем сектору дізнання Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області, капітанлм поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001308 від 07.04.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 384 КК України відносно формування головним судово-психіатричним експертом Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» ОСОБА_7 завідомо неправдивого висновку № 872 від 10.07.2024 р., у кримінальному провадженні № 0000294 від 24.05.2024 за ч. 1 ст. 296 КК України, потерпілим в якому являється ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 .

В змісті мотивувальної частини оскаржуваної постанови дізнавач СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 посилається на те, що « …під час досудового розслідування в діях ОСОБА_7 , встановлено відсутність порушення процедури під час складення висновку судово-психіатричної експертизи № 872 від 10.07.2024, та вказаний висновок складений з дотриманням вимог, передбачених ст. 102 КПК України та Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони, а саме умислу на складення завідомо неправдивого висновку, що виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України…».

Вказані в оскаржуваній постанові обставини дізнавачем, на переконання слідчого судді, є недостатніми для прийняття оскаржуваної постанови та встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Частина 1 статті 384 КК України передбачає відповідальність за … завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування.

Склад злочину, передбаченого ст. 384 КК України, є формальним, його об`єктивна сторона може бути виражена у завідомо неправдивому висновку експерта.

Суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що він порушує нормальну діяльність органів дізнання, досудового слідства і суду щодо виявлення та дослідження фактів і обставин, які мають значення для об`єктивного, повного та всебічного розслідування і розгляду кримінальних та цивільних справ, перешкоджає встановленню істини та постановленню правосудного судового акту.

Суб`єктивна сторона злочину - лише прямий умисел, бо особа діє завідомо, тобто усвідомлює неправдивість своїх показань, висновку, звіту чи перекладу і бажає діяти саме таким чином. Мотиви та мета можуть бути різними і на кваліфікацію злочину не впливають.

На переконання слідчого судді, закриваючи кримінальне провадження, дізнавачем неповно з`ясовано обставини кримінального провадження, у зв`язку з чим постанова про закриття кримінального провадження не може визнаватись законною та обґрунтованою.

Дізнавачем ОСОБА_4 допущено формальний підхід до оцінки доказів який виявився у тому, що такий не здійснив дослідження даних закріплених у доказах на предмет їх достовірності та відповідності фактичним обставинам справи, а відразу взяв їх за основу як належні підстави для завершення розслідування, що свідчать про неповноту, поверховість та необ`єктивність такого, у зв`язку з чим кримінальне провадження за таких обставин не може бути закритим.

Мова йде, зокрема, про докази, що отриманні в результаті допиту експерта ОСОБА_7 (протокол допиту від 05.02.2025 року), який на переконання слідчого судді, проведений формально, є малоінформативним та не розкриває всіх обставин виконання експертом ОСОБА_7 своїх обов`язків в процесі проведення відповідної експертизи та складення ним висновку судово-психіатричної експертизи № 872 від 10.07.2024 щодо ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №872 від 10.07.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що «у період інкримінованих йому дій ОСОБА_9 тяжким психічним захворюванням хронічного чи тимчасового характеру не страждав, виявляв посттравматичний стресовий розлад і за своїм психічним станом не повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними».

Проте, як встановлено з вищевказаного висновку, експертом не досліджувалося та не використовувалося відео з місця події, що є в матеріалах кримінального провадження. На відео зафіксовані події, що мали місце безпосередньо після інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 дій, що на переконання слідчого судді має важливе значення та повинно бути проаналізовано експертом, або належним чином мотивовано, чому експерт не взяв до уваги вказане джерело доказів.

Також, дізнавачем не було з`ясовано в експерта під час його допиту, чому експертом не враховано інформації, що зазначена в постанові про призначення експертизи та надану дізнавачем медичну документацію про те, що ОСОБА_9 в 2017 р. перебував на стаціонарному лікуванні в ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер». Натомість в п.22 Висновку експертизи вказано що: «З аналізу матеріалів кримінального провадження та медичної документації вбачається, що ОСОБА_9 до війни у психіатричній лікарні не лікувався і за медичною допомогою до лікарів психіатрів не звертався.»

Дана інформація то суті суперечить матеріалам кримінального провадження, а саме довідці ЛОК ПД від 14.06.2024 року, що видана дізнавачу СД ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, відповідно до якої ОСОБА_9 , 1981 р.н. знаходився на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з 20.11.2027 по 01.12.2017 з приводу психоневрологічного захворювання (розладу адаптації).

Крім цього, задля повноти досудового розслідування, в даному випадку слід також достеменно з`ясувати, чому під час проведення судово-психіатричної експертизи №872 від 10.07.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_9 експертом враховано одні докази та не були взяті до уваги інші. Отримана інформація повинна бути вичерпною та ґрунтуватися на положеннях чинного законодавства.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова дізнавача, серед іншого, повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Слідчим суддею було встановлено, що під час проведення перевірки обставин, що були предметом досудового розслідування, дізнавачем не були проаналізовані та належним чином перевірені всі обставини можливого вчинення кримінального правопорушення. Крім того, на переконання слідчого судді, органом досудового розслідування не здійснено усіх необхідних слідчих, розшукових дій для встановлення усіх обставин, необхідних для встановлення наявності події та складу кримінального правопорушення, що підтверджується, зокрема, невиконанням в повній мірі вказівок по даному кримінальному провадженні в порядку ст. 39-1 КПК України від 08.09.2025 року № начальника відділу дізнання ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 .

Також слідчий суддя, дослідивши зміст оскаржуваної постанови, встановив формальність винесеної постанови, оскільки вона не містить висновків зроблених дізнавачем для винесення вказаної постанови.

Слід дійти висновку, що дізнавач без повної та об`єктивної оцінки усіх наявних у кримінальному провадженні доказів та їх перевірки, зробив передчасний висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Виходячи з вище наведеного, постанова дізнавача прийнята передчасно, така не містить належного обґрунтування прийнятого рішення, не достатньо вмотивована, належного аналізу проведеним діям дізнавач у постанові не наводить, що не відповідає вимогам щодо вмотивованості процесуального рішення, встановленим уст. 110 КПК України.

З огляду на це слідчий суддя вважає, що з метою відновлення процесуальної законності належить скасувати постанову старшого дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 23 жовтня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0001308 від 07 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

Керуючись ст. ст. 2, 303, 306, 307 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_5 , яка діє через свого представника - адвоката ОСОБА_3 на рішення слідчого, винесеного у формі постанови про закриття кримінального провадження задовольнити.

Скасувати постанову старшого дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 23 жовтня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0001308 від 07 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Матеріали кримінального провадження повернути Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1