Справа № 644/1319/23
н.п. 1-кп/644/183/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Індустріального районного суду м. Харкова кримінальне провадження за № 0000153 від 06.02.2023 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янськ Харківської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

у с т а н о в и в :

16 березня 2023 року в провадження суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000153 від 06.02.2023 року, відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справа була передана в провадження судді ОСОБА_8

23.06.2023 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_8 у відставку, після повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, справа була передана в провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 26.06.2023 призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04.10.2023 призначено судовий розгляд кримінального провадження.

Стороною обвинувачення ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в тому, що він 06.02.2023, близько о 09.50 год., керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2105», р.н. НОМЕР_1 та рухався по проспекту Героїв Харкова зі сторони м. Чугуїв в напрямку вул. Пятихацької в м. Харкові, зі швидкістю 30 км/год.

Під час руху по вказаному проспекту, в районі будинку № 300 ОСОБА_7 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу «зебри», діючи необережно, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, того факту, що ліворуч у попутному напрямку перед пішохідним переходом зупинився транспортний засіб та надавав дорогу пішоходу, який рухався по нерегульованому пішохідному переходу, своєчасно не знизив швидкість керованого ним транспортного засобу аж до зупинки, чим грубо порушив вимоги п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

п. 18.4 - «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека»… та продовжуючи рух, перебуваючи у стані гальмування, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалась по нерегульованому пішохідному переході «зебрі» та перетинала проїжджу частину дороги проспекту Героїв Харкова у м. Харкові, зліва направо відносно його руху.

В наслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/89-А/23 від 21.02.2023 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , які згідно з висновками судово-автотехнічних експертиз № СЕ-19/121-23/2873-ІТ від 22.02.2023 та №СЕ-19/121-23/3440-ІТ від 22.02.2023 знаходяться в причинному зв`язку з подією, виразилося в тому, що він, керуючи транспортним засобом, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу «зебри», проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, того факту, що ліворуч у попутному йому напрямку перед пішохідним переходом зупинився транспортний засіб та надавав дорогу пішоходу, який рухався по нерегульованому пішохідному переходу, своєчасно не знизив швидкість керованого ним транспортного засобу аж до зупинки та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 тілесне ушкодження середньої тяжкості.

06.03.2026 під час судового розгляду, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Обвинуваченим ОСОБА_7 клопотання підтримано.

При цьому, ОСОБА_7 зазначив, що наслідки закриття провадження на підставі ст. 49 КК України йому роз`яснені та зрозумілі.

Прокурор підтримав клопотання про закриття кримінального провадження з підстави зазначеної вище.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином, шляхом направлення повісток та СМС повідомлень.

За таких обставин, суд враховуючи правову позицію Верховного Суду від 14.01.2026 по справі № 454/3997/24, відповідно до якої із системного аналізу норм КПК та КК слідує, що передбачений ст. 49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої сторони на таке звільнення. В даному випадку застосування положень ст. 49 КК є обов`язковим для суду, вирішив приймати рішення за її відсутності.

З`ясувавши думки учасників судового провадження, які з`явилися в судове засідання, суд приходить до висновку про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України відноситься до нетяжких злочинів, оскільки передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років та не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

За правилами ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за яке може бути призначене максимально суворе покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Таким чином, ч. 1 ст. 286 КК України відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно до висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, інкримінований йому злочин він вчинив 06.02.2023. З цього часу минуло більше трьох років і підстави для незастосування положень ст. 49 КК України відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності кримінальне провадження закривається судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України, у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно позиції, викладеної у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29.07.2021 р. у справі №552/5595/18, звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строків давності є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодуванням обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття, тощо.

Також при постановленні рішення у даній справі суд враховує позицію, викладену у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №712/8174/23 відповідно до якої, у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи наведене, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків давності, зазначених у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно ст.129 КПК України, рішення про задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру. Цивільний позов у разі закриття кримінального провадження залишається без розгляду, а потерпілий не позбавлений права його пред`явити в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальних збитків та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду.

При вирішенні питання про процесуальні витрати на проведення експертиз, суд враховує позицію Об`єднана палата ККС ВС, яка зробила висновок про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту (постанова від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що витрати, понесені у вказаному кримінальному провадженні органом досудового розслідування на проведення експертиз: № СЕ-19/121-23/2873-ІТ від 22.02.2023 в сумі 1510,24 грн.; № СЕ-19/121-23/2888-ІТ від 21.02.2023 в сумі 755,12 грн.; № СЕ-19/121 -23/2889-ІТ від 21.02.2023 в сумі 755, 12 грн.; № СЕ-19/121-23/2887-ІТ від 21.02.2023 в сумі 755, 12 грн.; № СЕ-19/121-23/3440-ІТ від 22.02.2023 в сумі 943,9 грн., в загальному розмірі 4719,50 грн. віднести на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів вирішується судом у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 288, 369 - 372 КПК України, ст. ст. 44, 49 КК України, суд -

постановив:

ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження № 0000153 від 06.02.2023 року, відносно ОСОБА_7 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальних збитків та моральної шкоди залишити без розгляду.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз: № СЕ-19/121 -23/2873-ІТ від 22.02.2023; № СЕ-19/121-23/2888-ІТ від 21.02.2023; № СЕ-19/121 -23/2889-ІТ від 21.02.2023; № СЕ-19/121-23/2887-ІТ від 21.02.2023; № СЕ-19/121-23/3440-ІТ від 22.02.2023, в загальному розмірі 4719,50 грн. - віднести на рахунок держави.

Речовий доказ - автомобіль «ВАЗ 2105», р.н. НОМЕР_1 після набрання ухвалою законної сили вважати повернутим ОСОБА_7 .

Копію ухвали направити учасникам провадження для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 09.03.2026.

Суддя: ОСОБА_1