Справа № 344/3764/26
Провадження № 1-кс/344/1820/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000300 від 22.04.2024,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернуся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить скасувати арешт, що накладений, ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 06.02.2025 по справі №344/2159/25, в рамках кримінального провадження №0000300 від 22.04.2024, на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, власником якої являється ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною розпорядження та відчуження.

В обґрунтування, зокрема зазначено, що враховуючи, що досудове розслідування проводиться виключно по діях реєстратора щодо можливого порушення процедури внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та жодним чином не стосується правомірності набуття ним права власності на квартиру, то потреба й надалі обмежувати його як власника у розпорядженні майном відпала.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав, зокрема з мотивів та підстав, що викладені письмово. Просив клопотання задоволити.

Прокурор ОСОБА_6 у клопотанні просив відмовити через його передчасність. Вказав, що враховуючи також мету досудового розслідування та обставини, які підлягають дослідженню у даному кримінальному провадженні.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя, дійшла наступного висновку :

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 22.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000300, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, зокрема за фактом внесення посадовою особою ТОВ «Карпати-Сервіс», яка здійснює діяльність у сфері будівництва на території Івано-Франківської області, до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також з приводу перевірки дій державного реєстратора Тисменицької міської ради Івано-Франківської області

16.12.2024 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді №344/2159/25 від 06.02.2025, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, власником якої являється ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною розпорядження та відчуження.

Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст.ст. 171-174 цього Кодексу.

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речового доказу.

Оцінюючи доводи заявника щодо доцільності скасування арешту майна, враховується що з огляду на обставини кримінального провадження, обсягу слідчих та процесуальних дій у провадженні, специфіку саме даного кримінального провадження, яке розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КПК України, а також те, що заявник не позбавлений права користування квартирою.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання виходить з того, що втручання у право власності повинно не лише бути законним і переслідувати за фактами та у принципі «законну мету» «відповідно до загальних інтересів», але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичної особи. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Подія яка розслідується, свідчить про те, що на даний час і на даному етапі досудового розслідування таке втручання у право власності особи є пропорційним, виправданим.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, не можна прийняти до уваги посилання заявника про те, що відпала потреба у застосуванні арешту квартири в частині заборони розпорядження, оскільки досудове розслідування триває, арешт застосований з метою збереження речового доказу задля не відчуження, що виправдовує такий ступінь втручання у права власника.

Зважаючи, що заявником не доведено, що в подальшому застосуванні арешту квартири відпала потреба, слідчий суддя дійшла висновку, що клопотання про скасування арешту такої є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А :

У клопотанні ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000300 від 22.04.2024 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти такої можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1