ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000655 стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровську, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Чечелівського районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК в строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з часу затримання з 30 вересня 2022 року по день набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, при таких обставинах.

30.09.2022 року, у денний час ОСОБА_8 перебував за місцем мешкання на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де сумісно зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 вживали спиртні напої. У ході сумісного вживання спиртних напоїв, у невстановлений час, але не раніше 12:00 та не пізніше 15:30 години 30.09.2022 року, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на території домоволодіння за вказаною адресою виникла сварка на побутовому ґрунті, в ході якої у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , у невстановлений час, але не раніше 12:00 та не пізніше 15:30 30.09.2022 року, у ході сварки на побутовому ґрунті, діючи з прямими умислом, наніс не менше одного удару фрагментом металевої арматури та не менше чотирьох ударів в область життєво важливого органу - голови ОСОБА_10 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя у момент спричинення і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Внаслідок умисного спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді внутрішньочерепної травми у проміжок часу в межах 30 хвилин - 2 годин, але не пізніше 19:09 30.09.2022 року, на території домоволодіння АДРЕСА_1 , настала смерть ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На думку прокурора, призначене обвинуваченому покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та постановити новий, яким визнати обвинуваченого винним за ст. 119 КК та призначити покарання з урахуванням того, що останній сам подзвонив до швидкої і поліції, місце злочину не покинув.

Захисник, посилаючись на судову практику, вказує, що під час судового розгляду обвинувачений визнав вбивство через необережність, тому предметом апеляційного розгляду в цій частинні повинні бути мотив дій обвинуваченого та відповідні докази. Обвинувачений до настання смерті ставився необережно у формі недбалості в розумінні ч. 3 ст. 25 КК. Жодного свідка подій не було, суд зробив висновок щодо наявності умислу на вбивство на показах співробітників поліції та прокурора, а також з розмови обвинуваченого зі швидкою допомогою.

Вказує, що із протоколу огляду (прослуховування аудіозапису) від 26.12.2022 чітко видно невпевнене припущення щодо причинно-наслідкового зв`язку між власними діями обвинуваченого та наслідками. При цьому питання ставиться щодо факту смерті, а не щодо бажання вбити, а факт вбивства визнає і обвинувачений, але з необережності, при цьому питання щодо вбивства умисно чи з необережності в розмові не фігурує.

Сторона захисту вважає, що покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які є працівниками прокуратури та поліції, є недопустимими доказами в розумінні ч. 7 ст. 97 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Крім того, вказує на недостовірність показів цих осіб, якщо б навіть вони були допустимими, зокрема прокурор ОСОБА_11 зазначив, що був під час роботи СОГ, але протокол огляду місця події не містить його як присутню особу, що є порушенням вимоги ст. 104 КПК щодо зазначення всіх присутніх під час слідчої дії осіб. Співробітники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в протоколах допиту свідків надають однакові покази, що означає підписали те, що надав слідчий. Їх покази відрізняються від відомостей, що містить протокол огляду відеозапису (бодікамери).

На думку захисту, вирок містить взаємовиключні твердження щодо знаряддя злочину, а саме суд зазначив про неодноразове завдання ударів в область голови ОСОБА_10 важким металевим предметом фрагмент арматури довжиною 47 см, вагою 800 грам з великою силою (великою швидкістю дії), що ґрунтується на висновках експертів №2343/НЕ від 01.11.2022, №1154-МК від 09.12.2022, відповідно до якого ушкодження шматка шкіри з ділянки голови від трупа є забитою раною і заподіяне з великою силою (великою швидкістю дії) одним ударом тупого твердого предмета, контактуюча поверхня якого прямолінійної форми, довжиною не більше 22 мм та могло бути заподіяне як представленим на експертизу прутом, умовно позначеним № 1, так і прутом № 2.

Крім того, посилаючись на висновок експерта, захисник вказує, що смерть викликана лише однією забитою раною на тлі алкогольного сп`яніння та, на його думку, означає, що за відсутності сп`яніння наслідки б не настали, що в свою чергу свідчить, що обвинувачений не міг їх передбачити навіть теоретично.

Вказує, що протокол огляду місця події від 30.09.2022 є недопустимим доказом, адже дозвіл власника наданий лише на огляд ділянки домоволодіння. Оскільки домоволодіння складається з ділянки та будинку, то дозвіл на проникнення до будинку не надавався, зокрема шматки арматури, вилучені в будинку, що робить такі докази недопустимими, як і всі похідні висновки експертів.

Протоколи отримання зразків для експертизи є недопустимими доказами, адже такі слідчі дії проведенні без захисника, участь якого є обов`язковою щодо особливо тяжких злочинів. Всі похідні експертизи з такими відібраними зразками є також недопустимими доказами.

Захисник зазначає про недопустимість всіх дій за участю захисника ОСОБА_14 , обґрунтовуючи це тим, що в матеріалах кримінального провадження наявна заява обвинуваченого, щоб його інтереси представляв адвокат ОСОБА_14 , проте вона не містить відмови від адвоката ОСОБА_15 як це передбачено ч. 2 ст. 54 КПК. При цьому оскільки КПК дозволяє участь п`ятьох захисників, обвинувачений вважав, що їх буде два та не бажав відмовлятися від ОСОБА_14 . На думку захисту, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відбувалося без законного захисника ОСОБА_15 , що робить неможливим взагалі використання всіх без виключення доказів у справі.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений просить скасувати вирок в частині кваліфікації дій та покарання, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 119 КК, застосувати більш м`яке покарання з урахуванням визнання вини.

На думку обвинуваченого, вирок є упередженим, необґрунтованим та ухвалений з істотним порушенням норм процесуального права. Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, допустив неповноту судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини та знаряддя злочину і мета. Вказує, що визнав себе винним в ненавмисному вбивстві, а його дії кваліфіковано неправильно, оскільки умислу на вбивство в нього не було. Подія мала місце у процесі раптово виниклого конфлікту, який був викликаний діями і образливою лайкою загиблої, яка згідно з матеріалами справи перебувала у стані алкогольного сп`яніння 2.4 проміле. Під час словесної суперечки потерпіла застосовувала психологічне насильство, образливі висловлювання, що спричинило в обвинуваченого сильне душевне хвилювання з урахуванням того, що в цей день в нього було день народження, тому в такому стані він, не усвідомлюючи повною мірою наслідків, вчинив дії, що призвели до смерті дружини. Вважає, що його дії мають бути кваліфіковані за ст. 119 КК як вбивство через необережність, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що висновки суду щодо знаряддя злочину та кількість нанесених ушкоджень є припущенням, при цьому знаряддя злочину не встановлено. Суд не перевірив належним чином дотримання процесуального порядку проведення слідчих (розшукових) дій, що ставить під сумнів їх допустимість, показання окремих свідків, що зведено до переказу з чужих слів, суперечить принципу безпосередності та вимогам ст. 95 КПК. Вважає недопустимими показання свідка ОСОБА_16 , який є прокурором та прибув на місце скоєння злочину, проведений ним аудіозапис процесуальної дії як допит обвинуваченого без складання відповідного протоколу та участі захисника, роз`яснення його прав, а також покази співробітників патрульної поліції ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Вважає, що досудове розслідування проведено з порушенням вимог КПК, Конституції України.

Обвинувачений стверджує про незаконне тримання його під вартою після закінчення строку дії попередньої ухвали проти тримання під вартою, а саме з 31.08.2025.

На думку обвинуваченого, суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання, як спроба полегшити стан та положення дружини, виклик швидкої, активне сприяння розкриттю правопорушення, виклик поліції, місце події не залишав та співпрацював зі слідством, відсутність в нього судимостей, його вік, характеристику та сімейний стан, вчинення діяння у стані сильного душевного хвилювання та визнання ним вини і щире каяття в ненавмисних діях, що призвели до смерті дружини. Вважає призначене покарання у виді 8 років позбавлення волі надто суворим та відповідно до ст. 69 КК суд мав призначити більш м`яке покарання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник в режимі відеоконференції та обвинувачений підтримали подані ними апеляційні скарги та з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити, а також заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, посилаючись на їх безпідставність.

Мотиви апеляційного суду.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: (1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; (3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; (4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав в повній мірі.

Суд апеляційної інстанції зважає на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену, зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, які за своїм змістом зводяться до того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які свідчать, що умислу на вбивство в обвинуваченого не було, тому його дії підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 119 КК як вбивство з необережності, апеляційний суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

За результатами апеляційного розгляду вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у його вчиненні та правильно кваліфікував його дії за за ч. 1 ст. 115 КК, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останнього, які він надавав на свій захист, перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, зміст яких детально викладено у вироку, безпосередньо допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , судово-медичного експерта ОСОБА_20 , а також досліджених в ході судового розгляду письмовими доказами.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_18 , який на час події працював інспектором взводу 1 роти 4 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області, перебуваючи на робочій зміні, був отриманий виклик у район Краснопілля Чечелівського району від чергового, від якого зрозумів, що чоловік сам подзвонив і сказав, що вбив людину. Потім він по телефону розмовляв з обвинуваченим, останній просив приїхати швидше, казав, що жінка вже не жива. Приїхавши на місце, приблизно через 10-15 хвилин після виклику, побачили на подвір`ї жінку без ознак життя, крім неї та обвинуваченого там нікого не було. Обвинувачений був у стані сп`яніння, від якого було чутно запах алкоголю, однак він був спокійний. У двір будинку працівників поліції обвинувачений впустив сам та до будинку вони не заходили. Чоловік розказував, що кидав в жінку арматуру, з 2 чи 3 разу попав. Через 5-10 хвилин приїхала швидка, а вони збирали матеріали. По приїзду працівників поліції обвинувачений був затриманий, йому була висунута вимога лягти на землю, на нього одягли кайданки відповідно до ст. 45 ЗУ «Про національну поліцію».

Аналогічні покази в суді першої інстанції надав свідок ОСОБА_17 , який є заступником командира роти 2 батальйону 2 УПП ДПП та на час подій працював командиром взводу 1 роти 4 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області. У вересні місяці 2022 року у вечірній час, отримавши виклик на службовий планшет про вбивство, зв`язались з заявником, який повідомив, що вжив алкоголь, виник конфлікт з дружиною, він спричинив їй тілесні ушкодження та вона померла. У екіпажі їх було двоє та, прибувши на місце, побачили жінку, яка лежала на землі на подвір`ї, ліворуч біля якоїсь будівлі без ознак життя, обвинувачений був поряд. Останній пояснив, що пив, потім кинув в дружину арматуру, попав їй в голову, після чого вона впала та втратила свідомість. На місці чоловік показував, як кидав предмет в дружину.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що він є заступником керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра та 30.09.2022, виконуючи свої посадові обов`язки як заступник керівника прокуратури, близько 18:00 отримав повідомлення про вчинення умисного вбивства в с. Краснопілля по вул. Вугільна. На виконання наказу Генерального прокурора № 309 він виїхав на місце для організації збору інформації, там були патрульні поліцейські, слідчо-оперативна група, а саме були: експерт, слідчий, оперативні співробітники, заступник начальника слідчого відділення. На місці був труп жінки з відритою черепно-мозковою травмою, про це повідомив експерт. На голові трупа кров. Труп був обличчям до гори, біля входу у двір, приблизно по центру, стояв автомобіль «Форд», жінка лежала трохи лівіше від будинку 5-6 метрів. Неподалік трупу лежав уламок металевої арматури, приблизно 30 см, діаметром 1 см. Арматура лежала окремо від інших предметів біля трупа. До поліції телефонував ОСОБА_8 та повідомив, що у нього на подвір`ї труп жінки. Обвинувачений був у будинку в кухні та з дозволу слідчо-оперативної групи, ОСОБА_16 зайшов до неї, де за столом був обвинувачений у стані сп`яніння, що було видно за зовнішніми ознаками та по мові. Стан ОСОБА_8 був скоріше не збуджений, поведінка адекватна, опору не чинив, слідів крові на ньому не було. ОСОБА_8 за своєю згодою розповів ОСОБА_16 про подію, яка сталася.

Вказані показання свідків є незмінними, послідовними та повністю узгоджуються між собою, підстав ставити їх під сумнів не встановлено, а доводи захисту щодо недопустимості їхніх показів на підставі ч. 7 ст. 97 КПК є неспроможними. Дані свідки, будучи працівниками поліції та прокуратури, прибули за викликом на місце злочину, суду повідомили про обставини, очевидцями яких вони були на місці події. Водночас апеляційний суд не приймає покази цих свідків в тій частині, очевидцями яких вони не були, зокрема стосовно пояснень обвинуваченого, наданих ним на місці події.

Так само колегія суддів зважає на доводи обвинуваченого та не приймає зафіксовану відеозаписом розмову між ним та свідком ОСОБА_16 , де обвинувачений надав фактично покази про обставини події та смерті дружини. Проте навіть за такої умови та без урахування зафіксованої розмови свідка з обвинуваченим, покази зазначених свідків в іншій частині є належними, достовірними та узгоджуються з наявними письмовими доказами, ретельно дослідженими судом першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу вироку, на підставі їх сукупності повністю підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З висновків експерта № 2343/НЕ від 01.11.2022 та 2343/НЕ/1278 від 07.11.2022 слідує, що при експертизі трупа виявлено тілесні ушкодження, зокрема у вигляді внутрішньочерепної травми: забита рана у лівій тім`яній ділянці голови (у проекції тім`яного горба) з синцем довкола та крововиливом у товщі м`яких покривних тканин голови відповідно їй з набряком м`яких тканин та без лейкоцитарної реакції (реакція Перлса негативна); синець у лівій завушній ділянці голови з 2 саднами на його тлі та крововиливом у товщі м`яких покривних тканин голови відповідно йому з набряком м`яких тканин та без лейкоцитарної реакції (реакція Перлса негативна); синець у лівій лобній ділянці, над надбрівною дугою, починаючи від умовної серединної лінії голови аж до зовнішнього краю лівої надбрівної дуги, з садном на його тлі; синець у лобній ділянці ліворуч, на 1,5 см ліворуч від умовної серединної лінії та на 3 см догори від верхнього краю лівої надбрівної дуги, з садном на його тлі; синець на верхній повіці лівого ока; синець у проекції лівої вилиці; крововилив з початковими проявами лейкоцитарної реакції у товщі м`яких покривних тканин голови у проекції вищезазначених синців та саден у лобній ділянці ліворуч (реакція Перлса негативна); вогнищеві, місцями зливні, субарахноїдальні крововиливи зі слабкою лейкоцитарною реакцією при негативній реакції Перлса у правій та лівій тім`яно-скроневій частці на випуклій поверхні мозку, на базальній поверхні правої та лівої півкуль мозочка, на базальних поверхнях правої та лівої лобних часток, базальних поверхнях та полюсах правої та лівої скроневих часток; кров у правому бічному шлуночку; численні периваскулярні мікрогеморагії в речовині мозку; набряк головного мозку.

Смерть ОСОБА_10 настала від внутрішньочерепної травми з синцями, саднами на обличчі та волосистій частині голови, забитою раною у лівій тім`яній ділянці голови, крововиливами під м`які мозкові оболонки, численними переваскулярними мікрогеморагіями у речовині головного мозку, на тлі алкогольного сп`яніння, яка ускладнилася набряком головного мозку, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа.

Встановлена при судово-медичній експертизі трупа внутрішньочерепна травма спричинена прижиттєво, незадовго до настання смерті (враховуючи ступінь вираженості реактивних явищ відповідно даним судово-гістологічного дослідження - в межах 30 хвилин - 2 годин до настання смерті), від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом удару, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя у момент спричинення і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Також виявлено: синець з саднами по задній поверхні лівого ліктьового суглобу з розповсюдженням на задню поверхню лівого передпліччя у верхній третині, синець на передній поверхні грудної клітини ліворуч у ділянці лівої молочної залози, синець у проекції крила лівої клубової кістки, що виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмета (предметів) чи ударі об такий (такі), стосовно живих осіб відноситься до легких тілесних ушкоджень і не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті.

Крім того виявлено: 2 синці на передній поверхні грудної клітини праворуч в середній третині в ділянці правої молочної залози, неповністю зарослі переломи 4 та 5 ребер праворуч по середньо-ключичній лінії без крововиливів довкола з утворенням довкола фіброзно-хрящової (м`якої) кісткової мозолі, які виникли прижиттєво, задовго до настання смерті (не менше, як за 10-14 діб) від дії тупого твердого предмета (предметів) чи ударі об такий (такі), стосовно живих осіб відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості і не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті.

Забита рана у лівій тім`яній ділянці голови заподіяна з великою силою (великою швидкістю дії) одним ударом тупого твердого предмета, контактуюча поверхня якого прямолінійної форми, довжиною не більше 22 мм у межах контакту, циліндр (чи значно заокруглене ребро), до складу якої входило залізо (згідно даних судово-медичного рентгено-флуоресцентного дослідження та даних судово-медико-криміналістичного дослідження).

Характерологічні властивості контактуючої поверхні тупого твердого предмету (предметів), від якого (яких) заподіяні синці та садна на обличчі та голові, не відобразилися на морфологічних властивостях зазначених тілесних ушкоджень.

Характер, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень, вказує на те, що в ділянку голови було спричинено не менше 5 механічних дій, в ділянку тулуба не менше 3 механічних дій, в область лівої верхньої кінцівки не менше 1 механічної дії.

Перш за все потерпілій було спричинено 2 синці на передній поверхні грудної клітини праворуч в середній третині в ділянці правої молочної залози з неповністю зарослими переломами 4 та 5 ребер праворуч по середньо-ключичній лінії, які утворилися задовго до настання смерті (не менше, як за 10-14 діб).

Морфологічні властивості тілесних ушкоджень в області голови, на передній поверхні грудної клітини ліворуч та у проекції крила лівої клубової кістки, згідно даних судово-медичної експертизи трупа, а також даних судово-гістологічного дослідження дозволяють вказати на те, що усі вони утворились незадовго до настання смерті, в короткий проміжок часу один за одним, в межах 30 хвилин - 2 годин до настання смерті, встановити послідовність їх нанесення не представляється можливим.

Морфологічні властивості виявлених при судово-медичній експертизі тілесних ушкоджень дозволяють говорити про те, що жодне з них не заподіяне предметом (предметами), що володів (володіли) ріжучими, колотими, колото-різаними, рубаними властивостями.

Тілесні ушкодження у вигляді синця з саднами на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та передпліччя у верхній третині, не виключено могли утворитися під час самозахисту.

Враховуючи причину смерті, після спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, вона могла здійснювати активні дії до моменту втрати свідомості.

Згідно з висновком експерта № 1154-МК від 09.12.2022 ушкодження на шматку шкіри з лівої тім`яної ділянки голови від трупа ОСОБА_10 є забитою раною і заподіяне з великою силою (великою швидкістю дії) одним ударом тупого твердого предмета, контактуюча поверхня якого прямолінійної форми, довжиною не більш 22 мм у межах контакту, циліндр (чи значно заокруглене ребро), могло бути заподіяне як представленим на експертизу прутом, умовно позначеним №1, так і прутом №2, і не могло бути заподіяне прутом №3.

Доводи сторони захисту про взаємовиключні твердження у вироку щодо знаряддя злочину є хибними, оскільки з вказаних висновків експерта слідує, що забита рана голови ОСОБА_10 заподіяна великою силою (великою швидкістю дії) одним ударом тупого твердого предмета, контактуюча поверхня якого прямолінійної форми, довжиною не більш 22 мм у межах контакту, циліндр (чи значно заокруглене ребро), до складу якого входило залізо, при цьому 22 мм це контактуюча з її тім`яною ділянкою голови поверхня фрагменту арматури довжиною 47 см. Крім того, твердження обвинуваченого, що знаряддя злочину не встановлено, спростовується даним висновком експерта, відповідно до якого забита рана могла бути заподіяна як представленим на експертизу прутом, умовно позначеним № 1, так і прутом № 2, і не могла бути заподіяна прутом № 3. Описані експертом у висновку металеві прути були вилучені під час огляду місця події.

При цьому обвинувачений в ході судового розгляду не заперечував наявність конфлікту з ОСОБА_10 , в ході якого неприцільно кидав в її сторону арматуру, однак стверджував, що не мав умислу на її вбивство, а її смерть є нещасним випадком внаслідок його необережності.

Разом з тим, суд першої інстанції ретельно перевірив версію сторони захисту щодо відсутності в обвинуваченого умислу на вбивство та перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 119 КК як вбивство через необережність, обґрунтовано спростувавши її та належним чином виклавши мотиви у вироку, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Стаття 115 КК передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Спростовуючи версію сторони захисту про відсутність умислу на вбивство, суд першої інстанції, проаналізувавши покази обвинуваченого у сукупності з дослідженими ним доказами, дійшов обґрунтованого висновку про неправдивість показів останнього в частині механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень шляхом хаотичного, неприцільного кидання шматка арматури в бік потерпілої без мети попасти в неї, оскільки ОСОБА_10 було спричинено в область голови не менше 5 механічних дій, заподіяне з великою швидкістю і завдані їй тілесні ушкодження, які знаходяться у причинному зв`язку з настанням її смерті не могли бути спричинені від кидання металевого прута.

Твердження захисту про необережну форму вини спростовуються висновками експертів та показаннями допитаного експерта ОСОБА_20 , яка підтвердила, що смерть ОСОБА_10 настала від ушкодження в області голови, що є комплексною внутрішньочерепною травмою внаслідок комплексу всіх ушкоджень, описаних у висновку, що призвело до її смерті, в область голови було не менше 5 травмуючих впливів (5 механічних дій), що в комплексі призвело до смерті, арматура є тупим твердим предметом. Морфологічні властивості тілесних ушкоджень в області голови, на передній поверхні грудної клітини ліворуч та у проекції крила лівої клубової кістки дозволяють вказати на те, що усі вони утворились незадовго до настання смерті, в короткий проміжок часу один за одним, в межах 30 хвилин - 2 годин до настання смерті. При цьому тілесні ушкодження у вигляді синця з саднами на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та передпліччя у верхній третині, не виключено могли утворитися під час самозахисту.

Враховуючи висновки експертів, вказане свідчить про неправдивість пояснень обвинуваченого в частині механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень шляхом неприцільного кидання шматка арматури в бік потерпілої, адже в область голови було спричинено не менше 5 механічних дій, а забита рана у лівій ділянці голови ОСОБА_10 заподіяна з великою силою (великою швидкістю дії) одним ударом тупого твердого предмета.

Аналізуючи викладене у сукупності з дослідженими місцевим судом доказами, цілеспрямований характер дій обвинуваченого, які виразилися в неодноразовому завданні ударів важким металевим предметом (фрагментом арматури) з великою силою в ділянку життєво важливого органу голову, в область якої спричинено не менше 5 механічних дій, вказує на наявність умислу на вбивство та виключає можливість характеризувати дії ОСОБА_8 як необережні. Обвинувачений не міг не розуміти, що при здійсненні ним неодноразових дій ударів в область голови потерпілої, призведе до настання її смерті.

Таким чином, твердження захисту про відсутність в обвинуваченого умислу на вбивство є неспроможними та спростовуються повністю дослідженими доказами, зокрема вищевказаними висновками експерта та показаннями експерта ОСОБА_20 . Крім того, відповідно до висновку експерта №2343/НЕ/406(2022) від 29.04.2025 під час проведення слідчого експерименту від 30.11.2022 та під час допиту в суді 25.02.2025 обвинувачений не вказує на механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 . Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 119 КК як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено.

Неспроможними є доводи захисника з посиланням на висновок експерта, що, оскільки смерть викликана лише однією забитою раною на тлі алкогольного сп`яніння, отже за відсутності сп`яніння наслідки б не настали, що в свою чергу свідчить, що обвинувачений не міг їх передбачити навіть теоретично.

Вказані твердження захисту спростовуються висновком експерта №2343/НЕ/406 (2022) від 29.04.2025, яким встановлено, що виявлений у крові трупа гр. ОСОБА_10 етиловий спирт у концентрації 2,44 проміле не перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника, що протокол огляду місця події від 30.09.2022 є недопустимим доказом, адже дозвіл власника наданий лише на огляд ділянки домоволодіння, що свідчить про порушення вимог ст. ст. 234, 237 КПК, а тому всі отримані докази підлягають визнанню недопустимими, як і всі похідні висновки експертів.

Для встановлення того, чи був протокол огляду місця події допустимим як доказ у кримінальному провадженні, необхідно визначити законодавчо встановлені підстави, порядок та умови, необхідні для його збирання, саме на той час, коли він був зафіксований і одержаний. Якщо слідчим був порушений порядок його збирання, такий доказ не може вважатись допустимим і бути підставою для прийняття процесуальних рішень.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 223 КПК слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

За статтею 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

При цьому апеляційний суд враховує практику Верховного Суду, зокрема правову позицію, висловлену в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 518/203/17, від 29 серпня 2023 року у справі № 378/865/21, в якій роз`яснено чим така слідча дія як обшук відрізняється від огляду.

Зокрема, Верховним Судом зазначено, що обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.

У той же час огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

В даному кримінальному провадженні підставою для проведення огляду місця події (територія приватного домоволодіння) стало повідомлення обвинуваченого про вчинення стосовно своєї дружини можливого вбивства, який вимагав негайного прибуття поліції. Для того, щоб здійснити перевірку вказаної інформації та з`ясувати обставини події було здійснено огляд території приватного домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , із застосуванням технічних засобів фотофіксації в присутності двох понятих та спеціаліста-криміналіста.

При цьому в матеріалах кримінального провадження наявна заява обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до якої останній дозволяє провести огляд ділянки його домоволодіння, при цьому заяв чи скарг не мав, до протоколу огляду місця події заперечень чи зауважень також не надав, у тому числі щодо огляду його будинку. Тобто огляд місця події територія приватного домоволодіння був проведений за добровільною згодою обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та проведена за згодою власника домоволодіння обвинуваченого, а тому відповідні доводи захисника є необґрунтованими.

Не заслуговують на увагу посилання захисника, що співробітники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в протоколах допиту свідків надають однакові покази, оскільки відповідно до ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, що і було дотримано судом першої інстанції в ході судового розгляду і вказані свідки були допитані безпосередньо в судовому засіданні.

Твердження захисника, що протокол огляду місця події не містить прокурора Лупашку як присутню особу не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою визнання доказів недопустимими.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи захисника про недопустимість як доказів протоколів отримання зразків для експертизи та всіх похідних експертиз з такими відібраними зразками, які проведені без захисника.

Кримінальним процесуальним законодавством не передбачено обов`язкової участі захисника під час всіх, без винятку, процесуальних дій у межах кримінального провадження, зокрема і під час відібрання біологічних зразків. Присутність чи відсутність захисника під час відібрання в обвинуваченого біологічних зразків у цьому випадку не може позначитися на змісті цієї інформації, тому відсутні підстави ставити під сумнів допустимість висновків судово-медичних експертиз, які стосуються дослідження біологічних зразків обвинуваченого.

Крім того, в жодному з протоколів відібрання вказаних зразків обвинувачений не зазначив, що він заперечує проти цих слідчих дій та потребує присутності адвоката. Більш того, він не вказував, що для отримання зразків слідчим застосовувався примус або тиск до нього, тобто добровільність надання біологічних зразків фактично стороною захисту не оскаржувалась.

Викладене узгоджується з усталеною судовою практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема викладену в постановах від 26.10.2022 у справі № 317/3345/20 (провадження № 51-2042км22), від 16.10.2023 у справі № 212/7057/18 (провадження № 51-2532км22), від 02.04.2020 у справі № 415/1864/14-к (провадження № 51-6004км19), від 26.01.2021 у справі № 236/4268/18 (провадження № 51-3124км20), від 16.11.2022 у справі № 526/2314/19 (провадження № 51-1024км21), від 06.04.2021 у справі № 610/569/19 (провадження № 51-5231км20).

Неаргументованими є твердження захисника про недопустимість всіх дій за участю захисника ОСОБА_14 , оскільки заява обвинуваченого не містить відмови від адвоката ОСОБА_21 як це передбачено ч. 2 ст. 54 КПК, а ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відбувалося без законного захисника ОСОБА_21 , що робить неможливим взагалі використання всіх без виключення доказів у справі.

Як видно з матеріалів кримінального провадження дорученням від 30 вересня 2022 року за повідомленням слідчого Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області затриманому ОСОБА_8 призначений адвокат ОСОБА_21 для надання йому безоплатної вторинної правової допомоги. В подальшому на підставі постанови слідчого від 26.12.2022 у зв`язку з неможливістю прибути адвоката ОСОБА_21 для проведення запланованих слідчих та процесуальних дій через хворобу, Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги у Дніпропетровській області призначив адвоката ОСОБА_14 для проведення окремої процесуальної дії, а саме: вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, проведення допиту, відкриття матеріалів кримінального провадження, вручення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Доводи обвинуваченого про незаконне тримання його під вартою після закінчення строку дії попередньої ухвали проти тримання під вартою з 31.08.2025 спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що ухвалою суду від 03.07.2025 ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 31.08.2025, водночас 28.07.2025 судом ухвалений вирок, яким до набрання його законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Неспроможними є доводи обвинуваченого, що суд не врахував пом`якшуючі обставини як визнання вини та щире каяття, оскільки таких обставин судом в ході судового розгляду обґрунтовано не встановлено.

Апеляційний суд відхиляє твердження ОСОБА_8 про порушення строку подання клопотання прокурора відповідно до ст. 199 КПК, оскільки дане питання було судом першої інстанції вирішене в порядку ч. 5 ст. 615 КПК.

Таким чином усупереч твердженням захисту у поданих апеляційних скаргах місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування й ухвалив обґрунтоване судове рішення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та його технічної фіксації, слідує, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку та з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК. У зв`язку з чим доводи сторони захисту є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання внаслідок суворості, а доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності покарання внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок вчинення якого настала смерть потерпілої. Також врахував відомості про особу обвинуваченого, відповідно до яких останній раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працював. Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, а обставинами, які обтяжують покарання визнано вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та щодо подружжя.

З огляду на наведене, суд дійшов переконливого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті, наближеному до мінімального, і такий захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, призначене обвинуваченому у відповідності з положеннями статей 50, 65 КК з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про його особу та врахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження і таке покарання, на переконання апеляційного суду, є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого злочину.

Статтею 414 КПК як одну з підстав для зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На переконання апеляційного суду, всупереч твердженням обвинуваченого в апеляційній скарзі, всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання враховані місцевим судом належним чином, тому призначене йому покарання відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи обвинуваченого є неспроможними та не можуть бути задоволеними.

Що стосується доводів прокурора, що призначене обвинуваченому покарання є надто м`яким, то апеляційний суд вважає їх також неспроможними. Прокурор в апеляційній скарзі не наводить переконливих та достатніх доводів, які б вказували на те, що призначене обвинуваченому покарання є дійсно надто м`яким і недостатнім для його виправлення.

Наведені прокурором в судовому засіданні доводи щодо неврахування місцевим судом при призначенні покарання даних про особу винного та характер вчинених ним дій, наявність обставин, що обтяжують покарання та відсутність обставин, які його пом`якшують, є неаргументованими. Всі ці обставини були враховані судом першої інстанції в достатній мірі при призначенні ОСОБА_8 покарання, з видом і розміром якого погодився апеляційний суд.

У зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи якої є непереконливими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника, обвинуваченого та прокурора задоволенню не підлягають, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка утримується під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4