ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1255/26 Справа № 179/121/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2026 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою до 08 квітня 2026 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинив існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе йому запобігти. Разом із цим, суд не знайшов підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати, клопотання прокурора задовольнити частково та визначити обвинуваченому заставу у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на недоведеність ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні. Захисник зазначає, що у обвинуваченого було вилучено паспорти, отже останні не зможе покинути територію України. Поряд із цим, у кримінальному провадженні було зібрано всі докази, що унеможливлює їх знищення. Що стосується ризиків перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення нового кримінального правопорушення та впливу на учасників провадження, то прокурором не надано доказів на підтвердження їх існування. Окрім цього, захисник вважає хибним й посилання прокурора на неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 04 лютого 2026 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких та відповідно наявність передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК ризику, який не припинив існувати, тому дійшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується зокрема у державній зраді, що передбачає відповідальність у виді позбавлення волі від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що значно посилює ризик переховування останнього від суду.

Доводи захисника про те, що у обвинуваченого було вилучено паспорти, що унеможливлює залишення ним території України, суд розцінює критично.

На переконання колегії суддів, з урахуванням інкримінованих обвинуваченому обставин вчинення злочинів, ризик переховування останнього на окупованій території України, а так само і на території держави-агресора, залишається реальним та відсутність документів, які надають право виїзду закордон, для цього не є перешкодою.

Що стосується доводів захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то їх колегія суддів не перевіряє, оскільки останні ухвалою суду не встановлені.

Щодо доводів захисника про те, що суд безпідставно не визначив обвинуваченому розмір застави, то вони також є необґрунтованими.

Так, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402, 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На переконання колегії суддів, з огляду на обставини провадження, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , підстави для визначення розміру застави дійсно відсутні, оскільки остання не здатна забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4