Справа № 338/1199/25
Провадження № 11-сс/4808/112/26
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000124,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2026 року клопотання задоволено, накладено арешт шляхом заборони розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 248,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку із кадастровим номером :07:001:0030, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку із кадастровим номером :07:001:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що наведені у клопотанні обставини, та враховуючи суму шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у яких підозрюється ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27 - ч. 4 ст. 191 та ч. 2, 4 ст. 358 КК України, дійшов висновку про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Вказує про відсутність належної правової підстави для арешту майна. Так, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається виключно з метою, прямо передбаченою законом. Слідчий суддя застосував арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, однак у матеріалах провадження: відсутній цивільний позов; не визначено процесуальний статус особи, в інтересах якої має здійснюватися відшкодування; не встановлено правового механізму такого відшкодування.

Вважає, що вимоги ч. 6 ст. 170 КПК України щодо наявності обґрунтованого розміру цивільного позову дотримані не були.

Зазначена правова позиція підтверджується судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати правову підставу, наявність ризиків, обґрунтовану підозру, розмір шкоди, а також співмірність обмеження права власності з метою кримінального провадження.

Стверджує, що слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що всі арештовані об?єкти нерухомого майна житловий будинок та земельні ділянки набуті ОСОБА_9 на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування, укладених з його батьком.

Зазначає, що накладення арешту на майно ОСОБА_9 є необґрунтованим, оскільки санкція ч. 4 ст. 191 КК України, за якою йому інкримінується вчинення кримінального правопорушення, не передбачає конфіскацію майна як вид покарання.

На думку апелянта слідчий суддя формально послався на розмір шкоди, однак не встановив жодного причинно-наслідкового зв?язку між конкретним майном та можливістю його використання для відшкодування шкоди.

Наголошує, що слідчим суддею порушено принцип співмірності ч. 2 ст. 173 КПК України, оскільки фактично визнав, що дійсна вартість арештованого майна значно перевищує розмір заявлених збитків, однак, попри це, наклав арешт на все майно без винятку.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів наведених в ній;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вважає її безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при прийнятті оскарженого рішення дотримався вказаних вимог закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно дійшов висновку про наявність підстав для арешту вищевказаного майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На даний час здійснюється кримінальне провадження слідчим відділенням ВП № 2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000124 від 02.09.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2, 4 ст. 358 КК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що службові особи Управління освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району, зловживаючи своїм службовим становищем, у період воєнного стану, упродовж 2021-2025 років вносили недостовірні відомості до шляхових листів з метою безпідставного списання пального, придбаного за бюджетні кошти, а також здійснювали незаконну виплату премій за рахунок освітньої субвенції, унаслідок чого розтрачено бюджетні кошти та завдано шкоди державним інтересам в розмірі 124000 гривень.

08 січня 2026 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.

24 січня 2026 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 4 ст. 191 та ч. 2, 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до актового запису цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу № 905 від 17 липня 2013 року, складеного уповноваженим органом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 17.07.2013 року.

З відповіді Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА) № 131-26.26/29дск від 03.02.2026 року, встановлено наявність майна у ОСОБА_9 .

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у власності ОСОБА_9 перебуває:

- об`єкт нерухомого майна, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 248,9 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість якого, відповідно до п. 2.2. договору дарування житлового будинку (серія та номер: НВО 764407, посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу ОСОБА_11 ) становить 50000 гривень.

- земельна ділянка із кадастровим номером :07:001:0030, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість якого, відповідно до п. 2.2. договору дарування житлового будинку (серія та номер: НВО 764411, посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу ОСОБА_11 ) становить 50000 гривень.

- земельна ділянка із кадастровим номером :07:001:0031, яка розташована за адресою: Івано-Франківська обл., Богородчанський район, с. Жураки, вул. Січових Стрільців, оціночна вартість якого, відповідно до п. 2.2. договору дарування житлового будинку (серія та номер: НВО 764411, посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу ОСОБА_11 ) становить 4000 гривень.

Також з відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій ОСОБА_10 за 2025 рік, встановлено, що у приватній власності ОСОБА_9 перебуває транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 310D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість вказаного транспортного засобу становить 3000 гривень.

Факт реєстрації вказаного транспортного засобу за ОСОБА_9 підтверджується й реєстраційною карткою на транспортний засіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи СЕ-19/109-25/15690-ЕК від 12.11.2025, розмір матеріальної шкоди (збитків) завданих у кримінальному провадженні становить 124491 гривню 60 копійок, тобто ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інкриміновано заподіяння збитків на вказану суму.

Частиною 6 ст. 170 КПК України передбачено,що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_9 , який є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, шляхом заборони розпорядження, з огляду на те, що метою такого арешту майна є забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень (цивільний позов).

Твердження апелянта про те, що арешт накладено без належних правових підстав, відсутній цивільний позов, колегія суддів вважає не є слушними.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Наявність пред`явленого цивільного позову не є обов`язковою умовою для накладення арешту, якщо в матеріалах провадження містяться дані про обґрунтований розмір завданої шкоди.

Матеріалами провадження підтверджено наявність висновку експерта щодо розміру матеріальних збитків, що свідчить про наявність правових підстав для застосування арешту.

Так, арешт майна з метою забезпечення можливого цивільного позову застосовується на стадії досудового розслідування за наявності обґрунтованого розміру шкоди. Визначення процесуального статусу потерпілого або подання цивільного позову не є обов`язковою передумовою накладення арешту, оскільки цей захід має превентивний характер і спрямований на забезпечення можливого відшкодування.

З приводу доводів сторони захисту щодо неспівмірності вартості майна та заявлених позовних вимог, то слід зазначити, що розглядаючи клопотання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя не встановлює остаточний розмір шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів врахувати заявлений стороною обвинувачення можливий розмір завданої шкоди.

На переконання колегії суддів на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та є необхідним для забезпечення цивільного позову.

При цьому колегія суддів враховує, що вартість майна вказана в правовстановлюючих документах, визначена його сторонами, однією стороною в яких є підозрюваний ОСОБА_9 , аналогічна вартість вказується особою в декларації, що на даному етапі досудового розслідування підтверджує вартість майна.

Стороною захисту не надано будь-яких, які б свідчили про іншу оцінку майна, тому доводи щодо не співмірності жодними доказами не підтверджується.

Крім того, відповідно до положень ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований на будь-якій стадії кримінального провадження, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 170- 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000124, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5