Справа № 182/993/26
Провадження № 1-кс/0182/145/2026
У Х В А Л А

Іменем України

21.02.2026 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено керівником Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2026 за № 0000197 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Нікополя Дніпропетровської області, із середньою спеціальною освітою, заміжної, яка має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштованої, яка депутатом та інвалідом не являється, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

підозрюваної ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

21.02.2026 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено керівником Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2026 за № 0000197 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 , спільно з чоловіком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , його дитиною від першого шлюбу - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та спільними дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими перебувала у сімейних відносинах, маючи взаємні права та обов`язки.

19.02.2026 о 13:00 годині, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дітьми, почала сварити свою падчерку ОСОБА_11 за непослух останньої.

Під час словесного конфлікту у ході раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень малолітні ОСОБА_11 .

У той же день, приблизно о 13:00 годин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись у приміщені кімнати за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень своїй падчерці ОСОБА_11 , розуміючи свою фізичну перевагу над останньою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання обравши фізичне насильство, як форму домашнього насильства відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству", з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення ОСОБА_11 , яка не здійснювала фізичного опору, тяжких тілесних ушкоджень, умисно нанесла численні удари руками по голові та тулубу останній. Від отриманих ударів ОСОБА_11 втратила рівновагу та впала на підлогу при цьому вдарившись головою.

Після цього, від отриманих тілесних ушкоджень фізичний стан ОСОБА_11 поступово погіршувався та приблизно 15:30 годині каретою швидкої допомоги останню у тяжкому стані, без свідомості, госпіталізували до Нікопольської міської лікарні № 4.

19.02.2026 о 18:45 годині ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла в приміщенні лікарні.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 спричинила ОСОБА_11 , згідно лікарського свідоцтва про смерть, тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку, крововиливів під оболонки та у речовину головного мозку, інші уточнені травми голови, від яких ОСОБА_11 померла.

Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

20.02.2026 о 00:05 год. ОСОБА_5 затримано працівниками Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області у порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження зібрано достатній обсяг доказів, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 інкримінованого їй злочину повністю підтверджується наступними доказами:

-рапортом повідомлення на лінію «102» про вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події та трупу від 19.02.2026;

- протоколом огляду місця події, а саме місця проживання малолітньої ОСОБА_11 від 19.02.2026;

- лікарським свідоцтвом про смерть №225 від 20.02.2026;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 20.02.2026;

- протоколом затримання ОСОБА_5 від 20.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 19.02.2026;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 19.02.2026.

Під час досудового розслідування, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілогоу даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим виникла необхідність обрати запобіжний захід у відношенні підозрюваної у виді тримання під вартою, який попередить настання ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) обґрунтований ступенем тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, та у разі доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину, їй загрожує покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, що може спонукати останню до переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого.

Так, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України (незаконний вплив на потерпілого)обґрунтований тим, що потерпілий ОСОБА_10 є чоловіком підозрюваної, з якою вони проживають однією родиною за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що підозрювана може впливати на потерпілого шляхом вмовляння або погроз з метою зміни останнім своїх показань та уникнення кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику впливу на потерпілого.

Об`єктивні показання потерпілого має суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, є всі підстави для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо, оскільки, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити нею дій, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України;

- у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_5 може впливати на потерпілого з метою зміни ним своїх показань;

- під час досудового розслідування не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_5 комусь на поруки, що виключає можливість передачі її на поруки;

- враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, то відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, виключається можливість застосування до неї запобіжного заходу у вигляді застави, окрім цього, не підтверджено факт наявності у ОСОБА_5 заощаджень, що також виключає можливість застосування до її запобіжного заходу у вигляді застави;

- ОСОБА_5 фактично проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де також фактично проживає потерпілий ОСОБА_10 , що виключає можливість застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як проживаючи в квартирі з потерпілим, підозрювана в змозі чинити вплив на нього.

Тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється в скоєнні тяжкого злочину у відношенні малолітньої дитини, слідчий вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваної. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваної під вартою.

У зв`язку із наведеним, старший слідчий і звернувся до суду з клопотанням.

Прокурор ОСОБА_8 підтримала клопотання старшого слідчого та просила його задовольнити, оскільки вважає, що є обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також є ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 пов`язаний із насильством у родині по відношенню до падчерці, яка є малолітньою дитиною, наслідком чого стала смерть іншої особи 9малолітньої дитини), а потерпілим визнаний батько дитини чоловік підозрюваної, з яким вони проживають в одній квартирі.

Підозрювана ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, просила суд застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою фактичного проживання, а саме АДРЕСА_2 .

Адвокат ОСОБА_9 підтримав думку своєї підзахисної та також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, просив обрати запобіжний захід стосовно підозрюваної у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши прокурора, підозрювану, адвоката, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

При обранні запобіжного заходу, слідчий суддя, суд, як це зазначено у ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я;

4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію;

7) майновий стан;

8) наявність судимостей;

9) дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Як вбачається з наданих копій матеріалів, а саме з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості про вчинені кримінальні правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України внесені до ЄРДР 19.02. 2026 за №0000197.

20.02.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_5 є підозрюваною у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, наслідком якого стала смерть іншої людини, а саме малолітньої ОСОБА_11 .

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, однією з підстав є саме обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка, власне, випливає зі змісту процесуального рішення повідомлення про підозру.

Наявність обґрунтованої підозри є умовою законності застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема: рапортом повідомлення на лінію «102» про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події та трупу від 19.02.2026; протоколом огляду місця події, а саме місця проживання малолітньої ОСОБА_11 від 19.02.2026; лікарським свідоцтвом про смерть №225 від 20.02.2026; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 20.02.2026; протоколом затримання ОСОБА_5 від 20.02.2026; протоколом допиту свідків від 19.02.2026.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення /злочину/.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

Так, у клопотанні слідчим заявлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; ризик тиску на потерпілого та свідків.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя вважає, що заявлений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду) об`єктивно існує, бо підозрювана, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком до 10-ти років, яке їй загрожує у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Щодо ризику тиску на потерпілого та свідків.

На обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчим у клопотанні зазначено, що потерпілий ОСОБА_10 є чоловіком підозрюваної, з якою останній проживав однією родиною в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що підозрювана може впливати на потерпілого шляхом вмовляння або погроз з метою зміни ним своїх показань та уникнення кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику впливу на потерпілого.

Об`єктивні показання всіх вищезазначених осіб мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зазначена позиція не суперечить принципу презумпції невинуватості, оскільки мова йде про ймовірну можливість особи вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а не про звинувачення особи у вчиненні кримінальних правопорушень.

Отже, на думку слідчого судді, органом досудового розслідування доведено наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказаний ризик на даному етапі досудового розслідування існує.

Суд враховує, що у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання ОСОБА_5 , може впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними своїх показань.

При цьому обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим під час судового розгляду ризикам.

Так, особисте зобов`язання не зможе перешкодити можливості переховування підозрюваною чи тиску на потерпілого та свідків. Домашній арешт щодо неї застосувати також недоцільно, оскільки вони проживають з потерпілим за одною адресою, однією родиною.

Щодо застосування домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 за адресою фактичного проживання, суд приходить до висновку про недоцільність застосування, оскільки власник вказаної квартири у судове засідання не з`явився та своєї думки щодо поміщення підозрюваної під домашній арешт за цією адресою не виказав.

Отже з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення /злочину/, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дані про особу підозрюваної, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту її затримання. За таких обставин, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Зважаючи на відомі обставини кримінального провадження, на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Що стосується заявленого стороною захисту клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відомостей щодо неможливого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчому судді не надано. Тому, суд вважає за можливе у задоволенні сторони захисту відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, у даному випадку розмір застави не визначається.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Строк дії ухвали про тримання під вартою встановити шістдесят днів з моменту фактичного затримання згідно протоколу затримання особи, тобто з 00.05 годин 20.02.2026 року по 00.05 год. 20.04.2026 року.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183,184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено керівником Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2026 за № 0000197 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту - відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання під вартою встановити шістдесят днів з моменту фактичного затримання , тобто з 00.05 годин 20.02.2026 року по 00.05 год. 20.04.2026 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначався.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1