печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3315/26-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала клопотання, адвоката: не з`явилася,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2025 у справі №757/43676/25-к у кримінальному провадженні № 0001078 від 20.03.2025,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_4 із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2025 у справі №757/43676/25-к у кримінальному провадженні № 0001078 від 20.03.2025, на земельні ділянки, які знаходяться у с.Дмитрівка, Бучанський район, Київської області з кадастровими номерами: :09:004:0265; :09:004:0266 та :09:004:0268.

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що вказаний арешт майна є необґрунтованим та підлягає скасуванню. Земельні ділянки не зберегли на собі сліди злочину та не є об`єктом протиправних дій. За версією сторони обвинувачення, кошти нібито були отримані незаконним шляхом у 2024-2025 роках, тоді як право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 набула ще у 2023 році. Це виключає можливість їх придбання за рахунок коштів, здобутих у межах інкримінованого періоду. ОСОБА_4 не є підозрюваною у кримінальному провадженні №0001078, не має до нього жодного відношення та є добропорядним власником майна (третьою особою). Триваючий арешт створює надмірне втручання у право власності, гарантоване Конституцією України та Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини. Таке обмеження не виправдовує завдань кримінального провадження та порушує справедливий баланс між інтересами держави та правами особи, яка не є учасником кримінального процесу.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

В судове засідання особа, яка подала клопотання - адвокат ОСОБА_3 не з`явилася, про день, час, місце розгляду скарги повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, вимоги клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду скарги повідомлений у встановленому законом порядку; подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій щодо задоволення клопотання не заперечував.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала клопотання, та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Печерською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0001078 від 20.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189 КК України.

Здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчим слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві.

У рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2025 у справі №757/43676/25-к накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: на земельні ділянки, які знаходяться у с.Дмитрівка, Бучанськийрайон, Київської області з кадастровими номерами: :09:004:0265; :09:004:0266 та :09:004:0268, шляхом скасування заборони відчуження земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Так, з матеріалів клопотання слідчим суддею встановлено, що земельні ділянки, які знаходяться у с.Дмитрівка, Бучанський район, Київської області з кадастровими номерами: :09:004:0265; :09:004:0266 та :09:004:0268 визнані речовим доказом.

Разом з тим, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A №98).

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Так, досудове розслідування у кримінальному проваджені триває з 20.03.2025, а арешт на вказане майно накладено близько 5 місяців тому. Разом з тим в судовому засіданні слідчому судді органом досудового розслідування не доведено об`єктивних підстав подальшого обмеження права власності особи, яка не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а перебування вказаного майна в статусі речового доказу є самодостатньою підставою для обмеження власника майна у користуванні праві власності на останнє.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Оцінюючи вищевказані обставини в їх сукупності, враховуючи позицію прокурора, який не заперечував щодо задоволення клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання в частині скасування арешту зазначеного майна з метою забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2025 у справі №757/43676/25-к у кримінальному провадженні № 0001078 від 20.03.2025,- задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2025 у справі №757/43676/25-к у кримінальному провадженні №0001078 від 20.03.2025, на земельні ділянки, які знаходяться у с.Дмитрівка, Бучанський район, Київської області з кадастровими номерами: :09:004:0265; :09:004:0266 та :09:004:0268.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_5