Справа № 307/586/26
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/154/26, за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.02.2026 року, щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.02.2026 року, частково задоволено клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На ОСОБА_6 покладено наступні процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду на їх першу вимогу, у разі неможливості прибути через поважні причини, завчасно повідомити про це; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали про встановлений до 29 березня 2026 року, включно.

З матеріалів судового провадження слідує, що слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Тячівського районного суду з клопотанням, погодженим прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні за №0000022, відомості про яке 14.01.2026 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що 09 січня 2026 року 18 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Crafrer» д.н.з. « НОМЕР_1 », проїжджаючи по вулиці Народна в селищі Тересва, Тячівського району, Закарпатської області, рухаючись по правій смузі руху в напрямку села Бедевля, маючи об`єктивну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не застосував екстрене гальмування у заданий момент виникнення небезпеки для руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_8 , який в цей момент переходив проїзджу частину дороги.

Слідчий зазначив, що своїми діями ОСОБА_6 грубо порушив вимоги пунктів правил 2.3, 12.1, 12.3, 12.4 та 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху», «дорожні умови», «дорожня обстановка») правил дорожнього руху України в яких сказано: п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 12.3 «У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»; п.1.10 Терміни, що наведені у цих правилах, мають таке значення: ... «небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку»; …. «дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан»; …. «дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом».

Слідчий зазначив, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травма правої половини грудної клітки з переломами 3-го та 4-го ребер по задньо-підмишечній лінії з пошкодженням тканини правої легені, що проявилося розвитком правобічного гемопневмотораксу і потребувало екстренного оперативного втручання - торакоцентез, а саме дренування правої плевральної порожнини, множинних розлитих гематом бокової поверхні правої половини грудної клітки, живота, правої поперекової ділянки та правої нижньої кінцівки, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так-як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення та характерні для даної дорожньо-транспортної події, вкладаються у час пригоди, яка мала місце 09.01.2026 та знаходяться у причинному зв`язку з фактом даної ДТП.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог пунктів правил 2.3, 12.1, 12.3, 12.4 та 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху», «дорожні умови», «дорожня обстановка») ПДРУ знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме: отриманням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 .

Слідчий вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

29 січня 2026 року ОСОБА_6 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого, свідка, висновками експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий зазначив, що беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який Законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме встановлено, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого. У органу досудового розслідування наявні достатні докази вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи неможливість запобігання зазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, фізичної особи підприємця, одруженого, раніше не судимого, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою, у разі неможливості прибути через поважні причини, завчасно повідомити про це, цілодобово не залишати місце постійного проживання будинок АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з свідками.

Ухвалою слідчого судді констатовано,що ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя врахував тяжкість покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , його сімейний стан, який одружений та має на своєму утриманні і вихованні трьох дітей, має постійне місце роботи та проживання, міцність його соціальних зв`язків, який раніше не судимий. Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено наявність ризику, передбаченому п. п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні. Враховуючи наведене та фактичні обставини кримінального провадження, характер діяння, в якому підозрюється ОСОБА_6 потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважав, що матеріали внесеного клопотання не містять достатньо даних, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи, чим домашній арешт, не можуть бути достатніми для запобігання зазначеному ризику, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Разом з цим, слідчий суддя вважав недоведеним стороною обвинувачення наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду. Як слідує з матеріалів клопотання підозрюваний ОСОБА_6 добровільно з`являвся до слідчого та шкоду потерпілому відшкодував, це свідчить про належну процесуальну поведінку останнього. Згідно розписки ОСОБА_8 від 10.02.2026 року такий немає претензій до ОСОБА_6 , так як усі матеріальні та фінансові збитки відшкодовано. Слідчий суддя прийшов до висновку, про можливість запобіганню наведеним у клопотанні ризику, шляхом часткового задоволення клопотання та застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, процесуальних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду на їх першу вимогу, у разі неможливості прибути через поважні причини, завчасно повідомити про це; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з цією ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Прокурор вказує, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону у частині обрання виду запобіжного заходу у зв`язку з невідповідністю висновків суду та неврахуванням фактичних обставин кримінального провадження. В обґрунтування доводів зауважує, що вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Крім того зазначає, що з початку досудового розслідування, а саме із 14.01.2026 року підозрюваний систематично (тричі) ухилився від явки до органу досудового розслідування, пояснивши це відсутністю його на території України у зв`язку із його перебуванням за кордоном. Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_6 має трьох неповнолітніх дітей, і саме ці обставини дозволяють йому безперешкодно, у будь-який час виїжджати з території України за кордон, та перебувати там необмежений періодом час, і ці факти встановлені слідчим суддею в ході розгляду клопотання, проте належним чином враховані не були, оскільки саме вони унеможливлюють належне виконання ОСОБА_6 покладеного на нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання, підозрюваний/обвинувачений має таким чином можливість неналежно та несвоєчасно прибувати на виклики слідчого, прокурора, слідчого та суду мотивуючи це перебуванням за кордоном, що і відбувається в даний час в ході досудового розслідування. Також, він зможе безперешкодно виїхати за кордон з метою уникнення покарання за скоєний ним злочин, оскільки згідно із санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у випадку визнання судом його винуватим, йому загрожує покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років. На думку прокурора, ці обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування інших більш м?яких запобіжних заходів, у зв?язку з чим є необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу такого виду, що дозволить належно та дієво контролювати його процесуальну поведінку, що може бути забезпечено тільки у випадку застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього процесуальних обов`язків.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності підозрюваного та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд провадження за відсутності цих учасників, апеляційний суд бере до уваги, що останні належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Підозрюваний ОСОБА_6 чи його захисник клопотань про відкладення розгляду чи бажання приймати участь при розгляді апеляційної скарги не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення прокурора ОСОБА_5 , та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Згідно ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження №0000022 відомості про яке 14.01.2026 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання брав участь підозрюваний ОСОБА_6 , який бажав здійснювати свій захист самостійно.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_6 , а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в доданих до клопотання матеріалах кримінального провадження №0000022, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри, яка за матеріалами клопотання підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом старшого інспектора СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 від 13.01.2026, рапортом старшого інспектора Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 від 09.01.2026, протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди та схеми до нього від 09.01.2026, добровільною згодою на проведення огляду ОСОБА_6 від 27.01.2026, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , протоколом огляду місця події та фототаблиці до нього від 27.01.2026, заявою ОСОБА_6 від 27.01.2026 про отримання на відповідальне зберігання транспортний засіб, постановою про визнання речовим доказом від 27.01.2026, протоколом огляду предметів та перегляду відеозапису від 28.01.2026, постановою про визнання речового доказу до матеріалів кримінального провадження від 28.01.2026, протоколом допиту потерпілого від 19.01.2026, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.01.2026, висновком експерта №10 від 14.01.2026, висновком експерта №02/01/2026 від 28.01.2026, висновком експерта №03/01/2026 від 29.01.2026, постановою про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 29.01.2026, повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6 від 29.01.2026, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 29.01.2026.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Одночасно, апеляційний суд обґрунтованим вважає і висновки слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, колегія суддів вважає наявним ризик, передбачений п. 1 ч. ст. 177 КПК України, оскільки з початку досудового розслідування, а саме із 14.01.2026 року підозрюваний систематично (тричі) ухилився від явки до органу досудового розслідування, пояснивши це відсутністю його на території України у зв`язку із його перебуванням за кордоном.

Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_6 має трьох неповнолітніх дітей, що дозволяє йому безперешкодно, у будь-який час виїжджати з території України за кордон, та перебувати там необмежений періодом час, що належним чином слідчим суддею враховано не було. Також підозрюваний зможе безперешкодно виїхати за кордон з метою уникнення покарання за скоєний ним злочин, оскільки згідно із санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у випадку визнання судом його винуватим, йому загрожує покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років.

На думку колегії суддів, особисте зобов`язання як запобіжний захід не є достатнім для належного запобігання встановленим ризикам. Водночас строк дії ухвали слідчого судді сплив 29.03.2026, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для її зміни чи скасування, а тому вона підлягає залишенню без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги, пояснення прокурора ОСОБА_5 про те, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні направлено до суду першої інстанції для розгляду по-суті.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а ухвалу слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.02.2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: