Справа № 131/479/26
Провадження № 1-кс/131/84/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2026м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002270 від 22 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Оратів, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

учасники провадження: прокурор ОСОБА_5 , слідчий ОСОБА_3 , підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що старший солдат ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді навідника в/ч НОМЕР_1 , 19.01.2025 самовільно залишив місце служби в населеному пункті Андріївка Донецької області та ухилявся від виконання обов`язків до моменту затримання представниками ВСП 15.03.2025. Після прикомандирування до в/ч НОМЕР_2 підозрюваний повторно залишив місце служби у селі Рахни Вінницької області 11.04.2025 та проводив час на власний розсуд до 23.05.2025. Надалі, проходячи службу у в/ч НОМЕР_3 Національної гвардії України на посаді старшого кулеметника, ОСОБА_4 після завершення стаціонарного лікування у місті Дніпро 11.12.2025 не з`явився вчасно до місця дислокації частини у місті Калинівка. Своїми діями підозрюваний тривалий час умисно ухилявся від проходження військової служби в умовах воєнного стану, не повідомляючи про себе правоохоронним органам, до моменту його затримання працівниками поліції 27.03.2026. З огляду на особу підозрюваного, злочин, який ним вчинений, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України (вчинення підозрюваним дій, пов`язаних із переховуванням від органів досудового розслідування або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також незаконний вплив на свідків в даному кримінальному провадженні), слідчий за погодженням із прокурором просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до такого підозрюваного строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , слідчий ОСОБА_3 , клопотання підтримали, просили його задовольнити, зважаючи на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу, та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без застосування застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання відмовити у зв`язку із відсутністю ризиків, а у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили застосувати заставу в мінімальному розмірі.

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до клопотання, з`ясувавши думку осіб, які приймали участь у розгляді клопотання слідчого, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази підозри у їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Тобто, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні СВ ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області перебуває вказане кримінальне провадження № 0002270 від 22 травня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

27.03.2026 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру в межах вказаного кримінального провадження.

Зі змісту оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_4 може бути причетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування доведено наявність указаних в клопотанні ризиків. Так, до обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України слідчий суддя враховує:

вчинення підозрюваним дій, пов`язаних із переховуванням від органів досудового розслідування або суду, з огляду на те, що санкція інкримінованого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування та думки ОСОБА_4 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань;

незаконний вплив підозрюваного на свідків чи експертів, оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, ОСОБА_4 матиме можливість здійснювати на свідків відповідний незаконний вплив з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, які вони надавали під час досудового розслідування, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи;

вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний є військовослужбовцем;

перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 8 с. 176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доказами, які обґрунтовують вказані обставини є:

Згідно акту проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_4 затвердженого командиром даної військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2025 встановлено, що ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 під час воєнного стану дискредитувавши Збройні Сили України.

Згідно акту проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 старшим солдатом ОСОБА_4 затвердженого командиром даної військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2025 встановлено, що ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 під час воєнного стану дискредитувавши Збройні Сили України.

Згідно акту проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_4 старшим солдатом ОСОБА_4 затвердженого командиром даної військової частини НОМЕР_4 від 11.12.2025 встановлено, що ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_4 під час воєнного стану дискредитувавши Збройні Сили України.

Отже, враховуючи обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, наявність доказів, які обгрунтовують вказані обставини, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України. Таким чином суд вважає за доцільне не визначати розмір застави у даному провадженні оскільки стороною захисту належним чином не обґрунтовано підстави для її визначення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, який починати обраховувати з моменту затримання, тобто з 27.03.2026 по 25.05.2026 (включно).

В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_6 про визначення застави - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» для виконання.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: