Єдиний унікальний номер 205/5702/26
Номер провадження 1-кп/205/860/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 м.Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра, у складі головуючої судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Новокодацького районного суду міста Дніпра клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001592 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст.321 КК України, про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст.321 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)04.05.2012 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 289 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;

2) 04.03.2014 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 289, ч.1 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України частково приєднаний невідбутий строк, до відбуття 5 років та 6 місяців позбавлення волі, звільнений 12.11.2015 умовно-достроково на невідбутий термін 11 місяців 25 днів;

3)07.03.2024 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 286, ч.2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2014, до відбуття 6 років 2 місяці позбавлення волі, звільнений з залу суду у зв`язку з повним відбуттям покарання 07.03.2024.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані при обранні вказаного запобіжного заходу тримання під вартою, не змінилися, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для запобігання вказаним ризикам та забезпечення належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст.321 КК України.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого прокурор зазначає забезпечення запобігання спробам переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховуватися від суду прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений не має офіційного місця роботи, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років, відсутні достатні важелі впливу, що зможуть утримати його за місцем проживання та від переховування від суду з метою уникнення покарання.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений раніше притягувався за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, на теперішній час не має постійного джерела доходу, тому може вчинити інші кримінальні правопорушення з корисливих мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити застосований до нього запобіжний захід на домашній арешт, повідомив про намір проходити військову службу.

Захисник підтримала думку обвинуваченого та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дійшов таких висновків.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ч.2 ст. 177 КПК України, згідно яких підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_4 , серед іншого, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що, враховуючи відсутність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого, існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Суд вважає, що тяжкість можливого покарання сама по собі може бути суттєвим мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі.

Крім того, суд зауважує, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Проте суд зауважує, що в даному випадку тяжкість покарання не є єдиною підставою для висновку про існування ризику переховування обвинуваченого, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. Тому тяжкість можливого покарання та міцність наявних в обвинуваченого соціальних зв`язків, яка є недостатньою для утримання від зміни місця проживання з метою переховування, свідчать про високу ступень ймовірності спроби його переховування.

Таким чином ризик переховування обвинуваченого від суду є достатньо реальним.

Окрім того, враховуючи декілька непогашених судимостей обвинуваченого, у тому числі за кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, на теперішній час продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обвинуваченим.

Встановлені судом обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини, свідчать про існування обґрунтованих ризиків, передбачених п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зокрема й таких як домашній арешт, не зможуть запобігти вказаним ризикам та не сприятимуть належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Також суд вважає доведеною достатню необхідність продовження цього заходу в інтересах суспільства, оскільки йдеться, зокрема, про тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовано цей вид запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає необхідним продовжити відносно обвинуваченого дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.183 КПК України передбачено обов`язок суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні відсутні перешкоди, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, для визначення застави обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає можливим визначити останньому заставу.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, суд враховує фактичні обставини кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , характер та тяжкість вказаних кримінальних правопорушень, наявність в останнього декількох непогашених судимостей. Враховуючи, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом для продовження вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, вважає за необхідне визначити її у максимальному розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК України - вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 194, 331, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 03.07.2026 включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому відмовити.

Визначити ОСОБА_4 розмір застави протягом дії запобіжного заходу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок UA0017442 в ГУДКС України в м.Київ, отримувач ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, призначення платежу: застава згідно ухвали Новокодацького районного суду міста Дніпра від 06.05.2026 у справі № 205/5702/26 (провадження 1-кп/205/860/26) відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

При внесенні визначеної суми застави обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Застава, не звернена у дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1