Справа № 461/371/26
Провадження № 1-кс/461/1367/26
УХВАЛА

про скасування арешту майна

11.03.2026 Галицький районний суд м. Львова у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у межах кримінального провадження №0001112 від 02.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді зі вказаним клопотанням, у якому просить скасувати арешт у кримінальному провадженні №0001112 від 02.11.2024 на майно ОСОБА_3 , вилучене під час обшуку 21.01.2026, а саме: «Iphone 7 Plus», зі сім картою НОМЕР_1 , а також три банківські картки банку «РайффайзенБанк» з реквізитами № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та одну банківську картку банку «МоноБанк» з реквізитами НОМЕР_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 21.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді слідчого судді Галицького районного суду м.Львова 461/371/26 від 13.01.2026 слідчі СУ Головного управління Національної поліції у Львівській області в межах розслідування кримінального провадження №0001112 від 02.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України проведели обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 . У ході обшуку вилучені особисті речі ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 7 Plus», зі сім картою НОМЕР_1 , а також три банківські картки банку «РайффайзенБанк» з реквізитами № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та одну банківську картку банку «МоноБанк» з реквізитами НОМЕР_5 . 22.01.2026 ухвалою № 461/371/26 слідчого судді Галицького районного суду м. Львова на вказане майно накладений арешт. Про час розгляду клопотання про надання дозволу на арешт майна ОСОБА_3 не повідомлявся, участі у судовому засіданні участі не приймав. Підставою для проведення обшуку, а в подальшому накладення арешту на майно стало припущення слідчого про те, що вилучений телефон та банківські картки зберегли інформацію про вчинене кримінальне правопорушення, могли бути використані як знаряддя і є речовими доказами. У силу положень ст.64-2 КПК України ОСОБА_3 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, права та обов`язки якої виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення не причетний, вилучені у нього мобільний телефон та банківські картки не містили інформацію щодо обставин правопорушення, не виступали знаряддям його вчинення. Слідів кримінального правопорушення на них не виявлено. ОСОБА_3 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не вручалось, а, отже, вилучене у нього майно не підлягає конфіскації і також не може бути засобом відшкодування шкоди. Під час обшуку ОСОБА_3 доступ до інформації на мобільному телефоні не обмежувався, заходи, які б перешкоджали зняттю з нього інформації не вживались. Таким чином, вказані вилучені та арештовані речі не являються предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не містять на собі слідів кримінального правопорушення, не набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому у силу статті 98 КПК не можуть бути речовими доказами. З моменту вилучення та арешту майна у ОСОБА_6 минуло більше місяця, що є достатнім часом для проведення огляду та проведення інших слідчих дій необхідних для отримання інформації, яка необхідна органу досудового розслідування. З урахуванням вищенаведеного, продовження подальшого арешту та утримання органом досудового розслідування мобільного телефону та банківських карток є недоцільним, незаконним, безпідставним, невиправданим та необґрунтованим, не забезпечує досягнення мети кримінального провадження і суперечитиме завданням кримінального судочинства, визначених у ст.ст.2,16 КПК України щодо неприпустимості застосування необґрунтованого процесуального примусу до учасників кримінального провадження та неприпустимості незаконного обмеження та позбавлення права власності. У зв`язку з наведеним, просить клопотання задовольнити.

Заявник у судове засідання не з`явився, його представник адвокат ОСОБА_4 надіслав до суду клопотання, у якому просив проводити розгляд клопотання без його участі та задовольнити таке.

Прокурор у судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, у якій просить проводити розгляд клопотання у його відсутності. Проти задоволення вказаного клопотання заперечив, вважає таке надуманим та безпідставним.

Згідно зі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Оглянувши матеріали справи, слідча суддя приходить до такого висновку.

Слідча суддя встановила, щоу провадженні слідчого управління ГУНП у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури перебуває кримінальне провадження № 0001112 від 02.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Так, 21.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді слідчого судді Галицького районного суду м.Львова 461/371/26 від 13.01.2026 слідчі СУ Головного управління Національної поліції у Львівській області в межах розслідування кримінального провадження №0001112 від 02.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України проведели обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 . У ході обшуку вилучені особисті речі ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 7 Plus», зі сім картою НОМЕР_1 , а також три банківські картки банку «РайффайзенБанк» з реквізитами № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та одну банківську картку банку «МоноБанк» з реквізитами НОМЕР_5 .

22.01.2026 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/371/26 на вказане майно накладений арешт.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У пункті 2 частини 1 статті 174 КПК України встановлено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Оскільки прокурор не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження проведення стороною обвинувачення будь-яких слідчих дій стосовно майна, питання про скасування арешту якого вирішується, то слідча суддя, з метою захисту права власності, вважає за необхідне скасувати арешт, накладений на зазначене у клопотанні майно. Також, слідча суддя враховує, що з моменту вилучення та арешту майна у ОСОБА_6 минуло більше місяця, що є достатнім часом для проведення огляду та проведення інших слідчих дій, необхідних для отримання інформації, яка необхідна органу досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 376, 131, 132, 170,174 КПК України, слідча суддя -

У Х В А Л И Л А :

1. Клопотання задовольнити.

2. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2026 у справі № 461/371/26 (провадження 1-кс/461/462/26) на майно ОСОБА_3 , вилучене під час обшуку 21.01.2026, а саме: мобільний телефон марки «iPhone 7 Plus» ІМЕІ НОМЕР_6 , зі сім-картою НОМЕР_7 , три банківські картки банку «РайффайзенБанк» з реквізитами: НОМЕР_4 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_2 та одну банківську картку банку «МоноБанк» з реквізитами НОМЕР_5 , та повернути таке власнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_7