Справа № 159/3139/21 Провадження №11-кп/802/130/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000007 від 22.01.2021 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дубечне, Ковельського району, Волинської області, непрацюючого, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2025 року народження, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці без конфіскації належного йому на праві приватної власності майна.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та арештованого майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він перебуваючи у місті Ковель Ковельського району, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи акаунт « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за допомогою власного мобільного телефону марки Samsung А11 (ІМЕІ НОМЕР_1 ), в якому містилися флеш-картка SanDiskUltra об`ємом 16 GВ та дві сім-картки операторів мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , «Лайфсел» з абонентським номером НОМЕР_3 , 24.11.2020 розмістив у створеній ІНФОРМАЦІЯ_3 Інтернет спільноті «Торжество Православия» ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), з метою доведення до відома необмеженої кількості користувачів соціально-орієнтованої мережі «Facebook», які відвідували (відвідуватимуть) зазначену спільноту, текстову публікацію (матеріал) під заголовком «Проект новойукраинской церкви нежизнеспособен», який починається текстом: «Протоиерей ОСОБА_10 православной церкви, ....», завершується текстом: «...Будем ждать от Бога благих перемен, будем уверни.», в тексті якого міститься висловлювання: «Поєтому, чтобьі наступил мир и прекратилось кровопролитие, Донбасс должен стать русским, его нужно присоединить к России. И єто присоединение неизбежно в ближайшем будущем», який відповідно до висновку провідного судового експерта експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Волинській області № 54/14/6-94 від 11.03.2021, містить публічні заклики до дій, що спричинять (у разі їх реалізації) зміну меж території та державного кордону України.

Унаслідок умисних дій ОСОБА_7 , зазначений вище текстовий матеріал та конкретні висловлювання, що суперечать положенням статей 2, 69, 72, 73, 132 Конституції України, тобто є такими, що містять публічні заклики до зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, були доступними для загального ознайомлення всіх користувачів указаної соціальної мережі, які відвідували сторінку цієї спільноти, та автоматично надійшли як сповіщення всім користувачам соціально-орієнтованого ресурсу мережі Інтернет «Facebook», що були підписані на публікації такої спільноти.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у розповсюдженні матеріалів із закликами до дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 110 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вказує про незаконність та необґрунтованість вироку, просить судове рішення змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Звертає увагу, що судом першої інстанції, при вирішенні питання про призначення йому покарання, не взято до уваги обставини, що він являється патріотом України, проходив строкову військову службу у лавах ЗСУ, одружений, має на утриманні матір похилого віку, характеризується виключно позитивно.

Також апелянт наголошує, що не має та ніколи не мав на меті вчинення дій, спрямованих на зміну меж території і державного кордону України, порушення порядку, встановленого Конституцією України. Розміщена ним 21 жовтня 2020 року у соціальній мережі стаття є репостом-цитуванням, без зміни змісту, із залишенням посилання першоджерела, та власні висловлювання, у яких містяться заклики до зміни меж території або державного кордону України, усупереч порядку, установленого Конституцією України, там відсутні і такі обставини є свідченням відсутності у його діях ознак об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, яке ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Перевіркою наявних матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Колегія суддів в ході апеляційного розгляду з`ясувала, що оскаржений вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Дії ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 110 КК України - розповсюдження матеріалів із закликами до дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 110 КК України, за наведених у вироку обставин, підтверджуються зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав обґрунтовану оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

При цьому, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України, ніким із учасників судового розгляду, зокрема, обвинуваченим не оскаржуються.

Оскаржений вирок уже був предметом оскарження в суді апеляційної інстанції та ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 березня 2025 року вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 було змінено, зменшено призначене покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, до пробаційного нагляду на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до постанови колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 27 серпня 2025 року згадану ухвалу Волинського апеляційного суду скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Колегія суддів у своєму рішенні дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній належно не обґрунтовано застосування положень ст. 69 КК України, про що слушно зазначає прокурор у касаційній скарзі. Також зазначено, що в разі встановлення тих самих обставин, які установив суд під час призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, це покарання необхідно вважати таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо невідповідності призначеного йому покарання, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до усталеної практики, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я; наявність постійного місця проживання, характеристику; відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, що обвинувачений раніше не судимий.

Санкція ч. 1 ст. 110 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років з конфіскацією майна або без такої.

Зважаючи на наведене суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 наближене до нижчої межі покарання, передбачене ч. 1 ст. 110 КК України, яке за своїм видом і мірою відповідає меті покарання, у розумінні ст. 50 КК України.

Отже, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, врахувавши у тому числі, й ті обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.

Оскаржуючи вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 уважає, що існують підстави для призначення йому менш суворого покарання, однак колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, і враховує висловену позицію колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у цьому кримінальному провадженні.

Системне тлумачення положень ст. 69, 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Судом першої інстанції правомірно оцінено неможливість застосування, у даному випадку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, положень ст. 69, 75 КК України, оскільки обґрунтовані підстави для їх застосування відсутні, з чим погоджується колегія суддів.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Посилання апелянта на те, що він щиро розкаявся, є патріотом України, має сім`ю та проживає з матір`ю пенсіонером, не є вирішальною підставою для зміни вироку та призначення йому менш суворого покарання, оскільки, при призначенні ОСОБА_7 покарання, загалом ці обставини судом першої інстанції були враховані.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ураховуючи викладені обставини, дані про особу обвинуваченого, з огляду на суспільну небезпечність вчиненого ним злочину під час дії воєнного стану, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку та призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України, що спростовує доводи в апеляційній скарзі про протилежне.

Порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а вирок слід залишити без зміни.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: