справа № 441/885/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000662 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

23 жовтня 2014 року, приблизно о 19:40 год., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по вул. Львівський, що у м. Городок у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки в районі будинку № 543, порушив вимоги п.1.5 Розділу 1, п.п.2.3 б),д) Розділу 12, п.п.12,1, 12.3, Розділу 14 п.14.2 в) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він, керуючи транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснюючи обгін інших транспортних засобів на прямій ділянці дороги, виїхав на смугу зустрічного руху, де своєчасно з моменту виникнення небезпеки у вигляді велосипеда «McKenzie» під керуванням велосипедиста ОСОБА_9 , який рухався по проїзній частині дороги в попутному із ним напрямку, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з ним, внаслідок чого велосипедист отримав тілесні ушкодження у виді тупої закритої травми живота, яка виразилася розривами тканини печінки, селезінки, крововиливом в брижу тонкого кишечника, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати, що спричинило смерть ОСОБА_9 на місці пригоди.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, пояснив, що вечері 23.10.2014р. він їхав на автомобілі «Mercedes Benz Sprinter» з м. Городок до м. Львова, розвозив товар, швидкості свого автомобіля не пам`ятає. Перед ним їхало 2 машини на малій швидкості, тому він вирішив їх обігнати. Здійснюючи обгін, в момент, коли автомобіль ОСОБА_4 зрівнявся із першою машиною, раптово та неочікувано перед його автомобілем з`явився велосипедист, який рухався по зустрічній дорозі, ближче до центру, в попутному з обвинуваченим напрямку. Обвинувачений не встиг відреагувати та здійснив на нього наїзд, від чого в автомобілі ОСОБА_4 розбилось скло. Після наїзду він зупинився з лівої частини дороги, вийшов з автомобіля та побачив, як велосипедист лежав на дорозі. Він викликав швидку медичну допомогу, хтось із людей викликав поліцію. Після ДТП він залишався на місці пригоди. Після приїзду поліції та слідчо-оперативної групи його завезли на освідування в лікарню в м. Городок. Вказав, що в той день алкоголю не вживав. Свою вину визнав повністю, вказав, що шкодує про вчинене, готовий сплачувати потерпілому компенсацію.

Не дивлячись на визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у даному кримінальному правопорушенні за викладених вище обставин підтверджується його показами та усією сукупністю досліджених під час судового розгляду інших доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що в день події він перебував за кордоном, з телефонної розмови йому стало відомо про загибель сина та вночі 24.10.2014р. він повернувся додому. Приїхавши на місце ДТП, він побачив сліди та уламки автомобіля. В подальшому він оглянув автомобіль, на якому були сліди крові на арешт майданчику, але пізніше туди був допущений обвинувачений ОСОБА_4 , який все змив, автомобіль відремонтував, тобто знищив всі докази. Додатково вказав, що подія мала місце раніше зазначеного в обвинувальному акті часі, приблизно о 19:00. Крім того, вказав, що був порушений порядок освідування ОСОБА_4 , а саме не було відібрано його біологічне середовище для визначення наявності в його організмі алкоголю. Тобто, на його думку, все кримінальне провадження було сфабриковане. Цивільний позов підтримав повністю. Додатково зазначив, що обвинувачений переховувався від органів досудового розслідування, своєї вини не визнавав, шкоду не відшкодував та не вибачився.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву, в якій просила суд проводити судового розгляд справи без її участі. ( а.с. 247 т. 5).

В свою чергу, з досліджених у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, судом встановлено наступне.

З витягу з ЄРДР вбачається, що 24.10.2014 внесені відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с.1 т.2)

З електронних рапортів від 23.10.2014р. №3669 та 3670 вбачається, що 23.10.2014р. поступило повідомлення про те, що в м. Городок по вул. Львівській біля АЗС Окко сталось ДТП, дата скоєння злочину - 23.10.2014р. 19:20. Час виїзду складу СОГ - 19:30. ( а.с.169-170 т. 7).

Даним рапортами підтверджується місце та приблизний час скоєння ДТП, тобто місце та час вчинення кримінального правопорушення. При цьому, суд не бере до уваги покликання потерпілого на невірний час вчинення злочину, зазначений у обвинувальному акті, оскільки зі змісту пред`явленого обвинуваченого вбачається, що у ньому відображений приблизний час вчинення ДТП, що не впливає на обставини справи та не змінює їх.

З протоколу огляду місця ДТП від 23.10.2014р., схемою та фототаблицею до такого вбачається, що 23.10.2014р. в період з 21:00 по 21:50 відбувся огляд прямої ділянки дороги в населеному пункті м. Городок по вул. Львівській, 543 та встановлено: вид та стан покриття - асфальт, мокре; дорожнє покриття для двох напрямків шириною 7,6м, 1 смуга для руху в напрямку огляду шириною 37 м., 1 смуга для руху назустріч в напрямку огляду шириною 3,7м, ширина узбіччя 2 м., ширина розділяючої смуги 0,4м. На проїжджій частині нанесені лінії подовжньої розмітки. Оглядом зафіксоване місце розташування автомобіля Мерседес бенц р.н. НОМЕР_2 , велосипеда та тіла, а також дрібних уламків від зазначеного автомобіля та один уламок від велосипеда. Труп ОСОБА_9 одягнутий в балону куртку темного кольору, штани спортивні темного кольору, кеди шматяні темного кольору з білою підошвою. В автомобілі виявлено пошкодження декоративної кришки радіатора, вигнутий капот по середині, пошкоджено лобове скло спереду. У велосипеда деформовано заднє праве колесо. ( а.с.20-21 т.2).

З протоколу додаткового огляду місця ДТП, схемою та фототаблицею від 20.11.2014р. вбачається, що оглядалась пряма ділянка дороги у м.Городок по вул. Львівській, з моменту ДТП пройшло 29 днів, оглядом виявлено та вилучено дрібні уламки пластмаси по обидва боки узбіччя, резиновий ущільнювач, декілька уламків пластмаси червоного кольору, один уламок пластмасової декоративної мухобійки ( а.с.31-47 т.2).

Тобто даними доказами підтверджується подія, місце, час та спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим потерпілий вказав, що протокол огляду від 23.10.2014р. є недопустимим, оскільки в ньому відображені неправильні заміри дороги та інші вихідні дані.

Поруч з цим відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Оцінюючи вказаний доказ на предмет належності та допустимості, суд не знаходить підстав для не прийняття цього доказу, оскільки судом не встановлено факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК. Доводи потерпілого не заслуговують на уваги, оскільки в подальшому додатковим оглядом від 20.11.2014р. було проведено додаткові заміри дороги, які враховувались експертами при проведенні відповідних експертиз.

Згідно із постанови від 15.11.2014р. велосипед з надписом на рамі Borg Warner Turbo Systems визнано речовим доказом (а.с.30 т.2)

Відповідно до постанови від 15.11.2014р. автомобіль марки Мерседес Бенц Спрінтер р.н. НОМЕР_2 визнано речовим доказом (а.с.29 т.2).

З протоколу огляду транспортного засобу від 10.02.2015р. вбачається, що предметом огляду був велосипед на надписом Borg Warner Turbo Systems, у якому пошкоджено заднє колесо, зігнута задня вилка. ( а.с. 176 т.7).

З протоколу додаткового огляду місця події та схемою від 17.12.2015р. вбачається, що за клопотанням потерпілого проводився додатковий огляд місця події та оглядом було зафіксовано нерівності дорожнього покриття та місце розташування велосипеда зі слів Ланкевич. ( а.с. 189 т.7).

Вказані докази судом приймаються до уваги, такі є належними та допустимими, такі узгоджуються з іншими доказами у справі, їх доповнюють.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 27.05.2015р. за участю потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вбачається, що обвинувачений показав місце, де сталось ДТП, вказав, що на момент пригоди були опади дощу. У зв`язку із іншими погодними умовами на час проведення слідчого експерименту та поведінкою ОСОБА_7 в сторону ОСОБА_4 слідчий експеримент було зупинено. ( а.с. 178 т.7). Вказаний доказ суд визнає належним та допустимим, оскільки такий повністю відповідає показам обвинуваченого ОСОБА_4 та узгоджується із протоколами огляду місця вчинення ДТП.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 03.03.2017р. за участю ОСОБА_4 вбачається, що такий не було проведено за заявою обвинуваченого, оскільки погодні умови не відповідали тим, які були на час вчинення ДТП. ( а.с. 212-215 т.7).

З протоколу слідчого експерименту від 05.04.2017р. за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вбачається, що слідчий експеримент не було проведено у зв`язку із невідповідністю погодніх умов на час вчинення ДТП ( а.с. 216-219 т.7).

Вказані протоколи хоча є належними та допустимими, оскільки такі зібрані в порядку, визначеному КПК України, однак такі не містять доказової інформації, не підтверджують обставин, які підлягають доведенню, а тому до уваги судом не беруться.

З направлення від 23.10.2014р. вбачається, що слідчий ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_11 скерував головному лікарю Львівського державного клінічного наркологічного диспансеру у м. Львові по вул. Науковій, 49 на обстеження ОСОБА_4 на предмет вживання алкоголю, інших психоактивних речовин та встановлення його стану сп`яніння. ( а.с.171 т.7).

Відповідно до акту медичного огляду №533 від 23.10.2014р., огляд ОСОБА_4 проводився в Городоцькій центральній районній лікарні черговим лікарем ОСОБА_12 ( а.с.188 т.7).

Згідно висновку №533 від 23.10.2014р. щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено. ( а.с.22 т.2).

Потерпілий вважає висновок №533 від 23.10.2014р. недопустимим, оскільки, на його думку, була порушена процедура освідування ОСОБА_4 , а саме його огляд повинен був відбуватись згідно направлення від 23.10.2014р. у Львівському державному клінічному наркологічному диспансері у м. Львові, а не у Городоцькій лікарні. Крім того, на його на думку, у ОСОБА_4 не відбиралась кров чи інше біологічне середовище, не проводилось лабораторне дослідження, а, відтак, вказане підтверджує перебування останнього в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

З листа Городоцької центральної районної лікарні №1127 від 26.11.2015р. вбачається, що адміністрацією лікарні проводилось службове розслідування щодо порядку проведення медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_4 черговим лікарем ОСОБА_12 , за результатами якого порушень нормативних документів, що регламентують освідування ОСОБА_4 лікарем ОСОБА_12 не виявлено (а.с.5 т.7).

З постанови про закриття кримінального провадження від 26.01.2026р. вбачається, що кримінальне провадження №0000120 від 19.02.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України закрито за відсутності складу кримінального правопорушення. При цьому на досудовому розслідуванні опитано як свідка слідчого ОСОБА_13 , який повідомив, що виписав на стандартному бланку (м. Львів, вул. Наукова 49) скерування для проведення огляду ОСОБА_4 на визначення стану алкогольного сп`яніння, однак працівники ДАІ, які були присутні на місці події, повідомили, що ближче завезти в рамках скерування в Городоцьку ЦРЛ як найближчий лікувальний заклад відповідно до вимог Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої Наказом МВС і МОЗ від 09.09.2009р.

Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

Так, порушень вимог ст. 85 та 87 КПК під час проведення слідчих дій, які б були фундаментальними, судом не встановлено.

В постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Поруч з цим, під час розгляду справи судом не встановлено істотних порушень фундаментальних прав та свобод людини при проведенні освідування обвинуваченого ОСОБА_4 не тією медичному установою, яка визначалась слідчим при скеруванні направлення на огляд, будь-яких даних, які б підтверджували перебування обвинуваченого ОСОБА_4 на час вчинення ДТП в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, матеріали справи не містять, в процесі розгляду справи сторонами не доведено та судом не здобуто. Відтак, вважати перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення підстав не має.

З наведених мотивів, суд доводи потерпілого відхиляє, та визнає висновок №533 від 23.10.2014р. допустимим доказом у справі.

З досліджених у порядку § 3 Глави 28 КПК України у судовому засіданні висновків експертів судом встановлено наступне.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №105/14 від 17.11.2014 року причиною смерті ОСОБА_9 є тупа закрита травма живота, яка виразилась розривами печінки, селезінки, крововиливом в брижу тонкого кишечника, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати. При експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено: рану на зовнішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, 11 саден на чолі справа і зліва, спинці носа, підборідді, обох виличних ділянках, обох колінних суглобах, животі зліва, 6 синців на тильних поверхнях обох кистей, крововилив в м`які мозкові оболонки, крововиливи і розриви тканин обох легень, розриви селезінки і печінки, крововилив в брижу тонкого кишечника, крововилив в жирову капсулу правої нирки, масивний міжреберний крововилив справа по задній поверхні, підшкірні крововиливи на спині справа і задній поверхні правого стегна і гомілки. Виявлені ушкодження утворились незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, були небезпечними для життя в момент заподіяння, сприяли настанню смерті і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Враховуючи дані обставини, а саме - мав місце наїзд легковим автомобілем, коли потерпілий рухався на велосипеді, характер і локалізацію виявлених ушкоджень (ушкодження розташовані по задній поверхні тіла), то можна прийти до висновку, що виявлені ушкодження утворились при ДТП, а саме при ударі виступаючими частинами автомобіля, що рухався, по задній поверхні тіла потерпілого і їх утворення можна поділити на такі етапи. Спочатку мав місце контакт потерпілого задньою поверхнею з автомобілем, при якому утворились ушкодження легень, селезінки, печінки, внутрішні крововиливи. При наступному відкиданні на перед і ковзанню по шороховатій поверхні дорожнього покриття -садна на обличчі. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості - 0,51 % (проміле). Вказана концентрація етилового спирту в крові з трупа ОСОБА_9 при житті могла відповідати легкому алкогольному сп`янінню (а.с.23-24 т.2), Тобто даним доказом підтверджується характер та спосіб вчинення кримінального правопорушення.

З висновку судово-медичної гістологічної експертизи №2822/2014 від 13.11.2014 року вбачається, що в трупа ОСОБА_9 виявлено розлиті крововиливи в легенях, кров в бронхах, дрібновогнищеві геморагії в головному мозку, вогнищева емфізема легень, помірне кровонаповнення внутрішніх органів (а.с.25 т.2).

Відповідно до висновку судово-медичної імунологічної експертизи №1586/2014-ім від 04.11.2014 року кров від трупа ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютинінами анти-А, за ізосерологічною системою АB0 ( а.с.26-27 т.2).

Відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи №3543/2014-т від 10.11.2014 року при судово-токсикологічній експертизі речового доказу - крові з трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості - 0,51% (проміле), не виявлено метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів ( а.с.28 т.2).

Тобто з даних медичних висновків вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок між ДТП, яка відбулась 23.10.2014р. та отриманими потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень в результаті ДТП, які спричинили його смерть.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4223 від 05.12.2014 року, на момент огляду і експертного дослідження 14.11.2014 року гальмова система велосипеда знаходилась в стані повної відмови через наявність пошкоджень заднього колеса, заднього гальмового механізму та відірваного тросу приводу переднього гальмового механізму. На момент огляду і експертного дослідження 14.11.2014 року рульове керування велосипеда знаходилось в працездатному стані. Враховуючи локалізацію та характер загальних пошкоджень, гальмової системи, які отримував досліджуваний велосипед при наїзді на нього автомобіля, так і характер вказаних вище несправностей його гальмової системи, результати проведених досліджень дають підстави зробити висновок про те, що несправності гальмової системи велосипеда є наслідком наїзду на нього автомобіля, і до моменту ДТП гальмова система велосипеда була працездатною. Оскільки на момент огляду несправностей рульового керування досліджуваного велосипеда не було виявлено, то вирішення питання 2 із постанови слідчого, що стосується рульового керування велосипеда, позбавлене технічного змісту. На момент огляду 14.11.2014 року прилади зовнішнього освітлення на досліджуваному велосипеді відсутні (окрім світлоповертачів на педалях велосипеда та бокового світлоповертача на передньому колесі), що не відповідає вимогам п.п. 6.2 ПДР України. Ознак, які б свідчили про наявність несправностей в рульовому керуванні та в гальмовій системі в представленому на дослідження велосипеді, які б мали місце до ДТП і могли перебувати в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено (а.с.49-51 т.2).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4224 від 05.12.2014 року, на момент огляду і експертного дослідження рульове керування представленого на дослідження автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебувало в працездатному стані і забезпечувало виконання передбачених конструкцією функцій по підтриманню заданого напрямку руху та його зміні. На момент огляду і експертного дослідження робоча гальмівна система автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходилась в працездатному стані і забезпечувала виконання передбачених конструкцією функцій по зменшенню швидкості руху автомобіля та його зупинці. Оскільки на момент огляду та дослідження рульове керування та робоча гальмова система «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , працездатні, то вирішення питання 2 стосовно цих систем позбавлено технічного змісту. На момент огляду і експертного дослідження зовнішнє освітлення автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебувало в працездатному стані. Враховуючи результати досліджень тих систем автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які цікавлять слідство, дана експертиза не вбачає обставин технічного характеру пов`язаних із технічним станом робочої гальмової системи та рульового керування вказаного вище транспортного засобу, які б могли перебувати у причинно наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП ( а.с.56-58 т. 2).

Тобто, вказані висновки виключають можливість технічної причини настання ДТП через несправності транспортних засобів.

З висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №4222 від 28.11.2014 року вбачається, що у момент зіткнення повздовжня вісь велосипеда, яким керував велосипедист ОСОБА_9 знаходилась під кутом біля 30° право по відношенню до повздовжньої осі автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 і при цьому обидва транспортні засоби рухались в попутному напрямку. Установити в якому положенні відносно елементів дороги розміщувалися автомобіль «Мерседес-Бенц Спрінтер» та велосипед, яким керував ОСОБА_9 , не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю достатнього комплексу ознак, які свідчать про це (слідів коліс транспортних засобів). Місце наїзду автомобілем «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 на велосипедиста ОСОБА_9 знаходиться на правій смузі руху, виходячи з напрямку в сторону м.Львова на віддалі біля 2,8 м від правого узбіччя в районі, що дещо передує розміщенню початку осипу уламків декоративної решітки радіатора автомобіля (а.с.64-66 т.2). Тобто даний доказ підтверджує те, що наїзд на велосипедиста мав місце на проїжджій ділянці дороги, а кут в 30 градусів повздовжньої осі велосипеда по відношенню до повздовжньої осі автомобіля спростовує доводи потерпілого про те, що велосипедист в момент наїзду рухався прямо.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4789 від 26.01.2015 року, згідно з методикою, наведеною на стор. 655 книги «Wypadki drogowe. Vademecum bieglego sadowego» (ця книга під номером [69] міститься у Переліку науково-технічної та довідкової літератури, який міститься у Додатку №11 до наказу Міністерства юстиції від 30.07.2010 року за №1722/5), та виходячи з віддалі, на яку могло бути відкинуте тіло потерпілого від місця первинного контакту і до його кінцевого розташування на проїзній частині, швидкість руху автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у момент наїзду на велосипедиста могла складати величину біля 90 км/год (а.с.78-79 т.2). Тобто даним доказом підтверджується порушення ОСОБА_4 норми вибору безпечної швидкості руху автомобіля.

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №346 від 11.02.2015 року, в первинний момент зіткнення поздовжня вісь автомобіля «Mercedes -Benz Sprinter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 та поздовжня вісь велосипеда марки «McKenzie» під керуванням велосипедиста ОСОБА_9 були розташовані під кутом біля 30°, як це зображено на Схемі №1, яка додається і при цьому в контакт між собою увійшли середина передньої частини автомобіля та задня частина велосипеда ( а.с.82-84 т.2).

Як вбачається із висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №347/69 від 24.04.2015 року, виходячи із наявних пошкоджень на автомобілі «Mercedes -Benz Sprinter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та велосипеді марки «McKenzie» з урахуванням ушкоджень на тілі велосипедиста ОСОБА_9 механізм та послідовність утворення ушкоджень на його тілі вбачається наступним: в первинний момент зіткнення (наїзду) в контакт між собою увійшли: передня частина капота моторного відсіку автомобіля та права гомілка та праве стегно велосипедиста, що призвело до утворення масивних підшкірних крововиливів на задній поверхні правої гомілки та правого стегна; від контакту з поверхнею вздовж капота моторного відсіку автомобіля на тілі велосипедиста утворились масивні підшкірні крововиливи на спині справа, кровиливи і розриви тканини по задній поверхні обох легень, масивний міжреберний крововилив справа на рівні 2-7 ребер по лопатковій лінії, розрив тканини печінки біля жовчного міхура, крововилив в гепатодунальному зв`язку та в жирову капсулу правої нирки; від контакту з переднім вітровим склом автомобіля на тілі потерпілого утворились підшкірний крововилив на потилиці та вогнищеві крововиливи в м`які мозкові оболонки в потиличній ділянці голови. Описані ушкодження на тілі велосипедиста ( з урахуванням взаємного розміщення автомобіля та велосипеда в момент зіткнення) свідчать про те, що в момент наїзду велосипедист був обернений до передньої частини автомобіля своєю задньою правою поверхнею тіла. В подальшому відбулось скидання тіла велосипедиста з автомобіля на дорожнє покриття, внаслідок чого на його тілі утворились садна на чолі справа і зліва, на спинці носа, на підборідді, обох виличних ділянках, обох колінних суглобах, на животі зліва та синці на тильних поверхнях обох кистей рук. Враховуючи характер, розміщення, форму та розміри ушкоджень на тілі ОСОБА_9 , найбільш ймовірно в момент дорожньо-транспортної події потерпілий знаходився на велосипеді. Покази свідка ОСОБА_4 , які він показав при проведенні з ним слідчого експерименту 22.12.2014 року в тій частині, що велосипедист рухався зліва-направо під кутом перетинаючи смугу руху керованого ним автомобіля і в такому положенні відбувся наїзд середньої частини автомобіля на велосипед з велосипедистом з технічної точки зору є спроможними ( а.с.90-93 т.2).

Разом з тим потерпілий вказав, що дані цього висновку не відповідають дійсності, оскільки , на його думку, дитина рухалась на велосипеді рівно, не переїжджала дорогу, а тому стверджувати про те, що ОСОБА_9 рухався зліва направо не має підстав. Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували такі показання потерпілого та спростовували висновок №347/69 суду не надано та судом в процесі розгляду справи не здобуто. Навпаки, даний доказ повністю узгоджується із висновком №4222 від 28.11.2014р., а механізм спричинення тілесних ушкоджень підтверджує те, що велосипед потерпілого ОСОБА_9 в момент наїзду перебував під кутом 30 градусів, тобто рухався зліва направо.

Відповідно до висновку експертизи №1/90 від 21.05.2015 року, фрагмент пластмаси чорного кольору з фрагментами напису «SPRINTER», а також фрагменти пластмаси чорного кольору (з гладкою полірованою поверхнею), які знаходяться у пакетах 1,6,8 в минулому становили одне ціле і являються частинами декоративної накладки капоту («мухобойки»), яка встановлюється на автомобілі «Mercedes -Benz Sprinter»; фрагменти пластмаси сріблястого кольору, які знаходяться у пакеті 2 являються логотипом (фірмовим значком) фірми-виробника «Mercedes-Benz» в минулому становили одне ціле і були закріплені у посадочному місці декоративної решітки радіатора; фрагменти пластмаси чорного кольору (з овалоподібною перфорацією), які знаходяться у пакетах 6, 8 являються частинами передньої декоративної решітки радіатора та повітря забірника (у верхній частині капоту) в минулому становили одне ціле з відповідними деталями, які були встановлені на автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter»; фрагмент пластику «П» подібної форми з написом «CITROEN», який знаходиться у пакеті 7, являється фрагментом нижньої частини декоративної рамки кріплення номерного знаку і може встановлюватись на будь-які транспортні засоби; п`ять фрагментів уламків пластмаси червоного кольору, які знаходяться у пакеті 4 в минулому становили одне ціле, являються частинами світловідбивача. Встановити їхню приналежність до відповідної марки автомобіля не видається можливим по причині відсутності маркувальних позначень та доповнюючих фрагментів; гумовий ущільнювач, що наданий на дослідження і знаходиться у пакеті 3 не приналежний до автомобіля «Mercedes -Benz Sprinter»; фрагмент пластмаси сірого кольору, який знаходиться у пакеті 8 не приналежний до автомобіля «Mercedes -Benz Sprinter»; металевий предмет, що знаходиться у пакеті 5 являється частиною -важелем «бігунка» замка типу «блискавка» і до транспортного засобу не приналежний. Вилучені з місця ДТП уламки пластмаси чорного та сріблястого кольору (пакет 1,6,7,8) частинами велосипеда не являються. Встановити чи уламки пластмаси червоного кольору (пакет 4) являються частинами велосипеда не видається можливим по причині відсутності маркувальних позначень та доповнюючих фрагментів, співставляючи які можливо було б відтворити загальну форму та будову даного елемента і відповідно його приналежність до загальної конструкції. Встановити чи уламки пластмаси червоного кольору (пакет 4) являються частинами фари, відбивача світла велосипеда не видається можливим по причині відсутності маркувальних позначень та доповнюючих фрагментів, співставляючи які можливо було б відтворити загальну форму та будову даного елемента і відповідно можливість його застосування (встановлення). Уламки пластмаси, що вилучені з місця події, які поміщені у пакети 1,2,6,8 в минулому становили одне ціле і являються частинами передньої декоративної решітки радіатора, фірмового значка (логотипу) виробника, решітки повітря забірника та передньої декоративної накладки капоту «мухобойки». Уламки пластмаси червоного кольору (пакет 4) в минулому становили одне ціле і можуть являтися частинами світловідбивача. Уламки пластмаси чорного кольору (гладкі) являються частинами декоративної накладки капоту - «мухобойки», уламки пластмаси чорного кольору з овалоподібною перфорацією являються частинами декоративної накладки повітря забірника та частинами передньої декоративної решітки радіатора. Фрагмент пластику (пакет 7) являється нижньою частиною рамки номерного знаку. Вилучені з місця події уламки пластмаси, які описані вище і поміщені в пакети 1,2,6,8, та нижня частина декоративної рамки номерного знаку, яка поміщена в пакет 7 - являються частинами елемента облицювання (решітка радіатора, повітря забірник, «мухобойка») автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . П`ять фрагментів уламків пластмаси червоного кольору в минулому становили одне ціле, являються частинами світловідбивача і до автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 не приналежні. Встановити їхню приналежність до велосипеда - учасника ДТП можливо лише при наявності на ньому відповідних кріплень (корпусів) з розмірними та технологічними (конструктивними) особливостями (а.с.96-105 т.2).

Відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи №349 від 07.05.2015 року, на момент проведення досліджень - на лівій та правій педалях, а також на спицях переднього колеса представленого велосипеда «McKenzie» встановлені світлоповертаючі елементи (катафоти). На елементах передньої частини (кермі, рульовій колонці та передній вилці), а також на елементах задньої частини (підсідельній трубі, підсідельних стійках, підсідельного вузла, сідлотримачі) та на спицях заднього колеса наданого велосипеда «McKenzie» як приладів освітлення, так і світлоповертаючих елементів (катафотів), а також ознак, які б свідчили про кріплення таких в минулому та наступний їх демонтаж, немає (а.с.106-107 т.2).

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №2032 від 19.06.2015 року, у заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_4 повинен був з технічної точки зору керуватися вимогами п.п.1.5; 1.10 ( в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 12.3; 12.4; 12.9 (підпункту «б») ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був при русі у м.Городок (у тому числі й під час обгону) вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 60 км/год, а із заданого слідчим моменту виникнення небезпеки для руху- водій повинен був своєчасно застосувати екстрене гальмування ( як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані). Показання водія ОСОБА_4 стосовно того, що наїзд мав місце на лівій стороні проїзної частини вул. Львівської, і велосипедист до наїзду проїхав в полі зору водія віддаль 4,8м, з технічної точки зору, неспроможні, оскільки судовою транспортно-трасологічною експертизою (№ 4222 від 28.11.2014 року) встановлено, що наїзд мав місце на правій стороні проїзної частини ( і при цьому на віддалі 2,8 м від правої її межі). З урахуванням викладеного, велосипедист у полі зору водія ОСОБА_4 до місця наїзду міг проїхати віддаль біля 7 м. Саме це значення віддалі, яку міг проїхати велосипедист у полі зору водія ОСОБА_4 до моменту наїзду, і приймалося для вирішення питань 2 та 3. При вибраній швидкості руху 90 км/год та при тих вихідних даних стосовно розташування місця наїзду, які можуть бути технічно спроможними, водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути скоєння наїзду на велосипедиста шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Якщо б водій ОСОБА_4 вів свій автомобіль із дозволеною швидкістю в населених пунктах (тобто не більше 60 км/год), то він (при цій швидкості та при тих вихідних даних стосовно розташування місця наїзду, які можуть бути технічно спроможними) мав би технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із заданого самим цим водієм моменту настання видимості велосипедиста. У даній дорожній ситуації велосипедист ОСОБА_9 повинен був з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «д»); 6.2; 6.6 (підпункту «а»); 6.7 ПДР України, у відповідності до яких вказаний велосипедист не повинен був у темну пору доби експлуатувати свій транспортний засіб без відповідних світлоповертачів чи вимкненої фари (або ліхтаря). Якщо розглядати дії велосипедиста після невиконання ним наведених вимог, а також вимог п. 1.2 ПДР України (який вказує, що в Україні встановлений правосторонній рух транспортних засобів), тобто розглядати безпосередньо етап розвитку дорожньої ситуації, пов`язаний з переїздом велосипедиста із зустрічної сторони проїзної частини вул. Львівської на праву, то вже у такій дорожній ситуації перед виконанням такого маневру велосипедист повинен був переконатися у його безпеці (відповідно до вимог п. 10.1 ПДРУ) та дати дорогу автомобілеві «Мерседес» під керуванням водія ОСОБА_4 (у відповідності до вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху») та 2.3 (підпункту «д») ПДР України. Для оцінки обставин, пов`язаних з тим, що велосипедист перебував у стані алкогольного сп`яніння, спеціальні пізнання в галузі судової автотехніки не потрібні. При заданих вихідних даних причинами настання даної ДТП, з технічної точки зору, є наступні обставини: 1) та, що велосипедист ОСОБА_9 у темну пори доби експлуатував велосипед, який належним чином для такого руху не був обладнаний, а також намагався переїхати через проїзну частину вул.Львівської, не давши дорогу автомобілеві «Мерседес» і створив цим небезпеку для руху його водієві; 2) та, що водій ОСОБА_4 при русі у м.Городок на ділянці, де максимально допустима швидкість руху 60 км/год, значно її перевищив, чим позбавив себе технічної можливості уникнути скоєння наїзду ( а.с.113-119 т.2).

Висновки №2032 та №349 , на думку потерпілого, не відповідають дійсності, оскільки, з його слів, велосипед був оснащений всіма необхідними виблискуючими елементами, потерпілий ствердив, що сам їх кріпив. Крім того, на його думку, дитина не переїжджала дорогу, а їхала прямо, тобто не порушувала ПДР України, а велосипед в повній мірі відповідав вимогам ПДР України.

Однак, дані твердження потерпілого спростовуються цим же висновком, а також протокол огляду транспортних засобів від 10.02.2015р. ( а.с.176 т. 7), з якого вбачається, що велосипед був без освітлювальних приладів. Ці ж дані випливають із протоколу огляду місця ДТП та фототаблиці від 23.10.2014 ( а.с.13-16 т.2). Також твердження потерпілого про рух велосипедиста спростовується висновком транспортно-трасологічної експертизи №346 від 11.02.2015р., відповідно до якого в момент зіткнення поздовжня вісь велосипеда становила кут 30 градусів від поздовжньої вісі автомобіля Мерседес Бенц, що не свідчить про те, що велосипедист рухався прямо.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №348 від 03.06.2015 року, в процесі досліджень змін в конструкції двигуна №ОМ 611.6 автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до реєстраційного посвідчення не виявлено (а.с.121-122 т.2).

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №2925 від 01.10.2015 року, при умові, що в момент зіткнення з велосипедом марки «McKenzie» автомобіль марки «Mercedes -Benz Sprinter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 рухався із швидкістю біля 90 км/год, як це встановлено автотехнічною експертизою №4789 від 26.01.2015 року, то вказане зіткнення транспортних засобів відбулось на віддалі біля 9,45 м до місця фіксації початку осипу дрібних уламків пластмаси від декоративної решітки облицювання радіатора автомобіля марки «Mercedes -Benz Sprinter». Встановити конкретне місце та смугу руху, на якій відбулось зіткнення автомобіля з велосипедом не видається можливим з тієї причини, що слідством не зафіксовані дійсні параметри осипу дрібних уламків пластмаси від декоративної решітки облицювання радіатора автомобіля відносно елементів дороги (не вказана ширина цього осипу, його форма та кут під яким була розташована поздовжня вісь осипу відносно елементів дороги) та відсутністю на місці події слідів кочення, гальмування, юзу коліс транспортних засобів та іншої слідової інформації, яка б свідчила про це. В зв`язку з тим, що даною транспортно-трасологічною експертизою не встановлено конкретне місце та смугу, на якій відбулось зіткнення автомобіля марки «Mercedes -Benz Sprinter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 з велосипедистом ОСОБА_9 встановити чи спроможні з технічної точки зору покази водія автомобіля ОСОБА_4 в тій частині, що зіткнення керованого ним автомобіля з велосипедистом відбулось на віддалі 4,1 м від правого краю проїзної частини вул.Львівської (відносно напрямку руху автомобіля в сторону м.Львова) не видається можливим(а.с.125-127 Т.2).

Відповідно до висновку експерта №23/2015-мк від 13.02.2015 року при судово-медичній експертизі у відділенні судово-медичної криміналістики одягу ОСОБА_9 було виявлено: на задній половинці спортивних штанів зліва один наскрізний розрив, на задній половинці трусів зліва один наскрізний розрив, на зовнішній поверхні кеда з правої ноги в п`ятковій частині один наскрізний розрив, які утворились від дії тупих твердих предметів і могли утворитись внаслідок контакту з виступаючими частинами автомобіля; на передній поверхні куртки та на обох її рукавах, на передній половинці спортивних штанів було виявлено ділянки стирання поверхневого шару тканини, а на куртці в поєднанні з ненаскрізними та частково наскрізними пошкодженнями, які утворились внаслідок ковзної дії по твердій шорохуватій поверхні, ймовірно по асфальтному покриттю, на куртці з напрямком руху справа наліво, на штанах напрямок руху визначити не надається можливим. На одязі було виявлено забруднення його засохлою речовиною сірого кольору, що подібна на грунт, а на футболці зліва речовиною бурого кольору, що подібна на кров. Слідів відкладання гуми, фарби, мастила, лакофарбового покриття, а також відбитка протектора автомобільного колеса на одязі виявлено не було (а.с.128-131 т.2).

Згідно з висновком експертів за результатами проведення додаткової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №1516/16-52/16436/16-52 від 31.10.2016 року, місце первинного контакту автомобіля «Мерседес» та велосипеда знаходилось на ділянці дороги, яка передує місцю початку зафіксованого осипу дрібних уламків декоративної решітки радіатора (поз.6 на схемі ДТП). Більш точно встановити розташування місця зіткнення автомобіля «Мерседес» та велосипеда в рамках даного дослідження неможливо, оскільки відсутня уточнююча слідова інформація, по якій можливо було б встановити траєкторію руху хоча б одного з транспортних засобів. В момент первинного контакту поздовжні вісі автомобіля «Мерседес» та велосипеда знаходились під гострим кутом, що був розкритий по ходу годинникової стрілки відносно повздовжньої осі велосипеда. Кут в 30° між повздовжніми осями автомобіля «Мерседес» та велосипедом міг утворитись після первинного контакту (за умов розташування автомобіля «Мерседес» та велосипеда в момент первинного контакту з кутом меншим ніж 30°) в процесі контактної взаємодії даних транспортних засобів (а.с.134-143 т.2).

Даний доказ, в свою чергу, узгоджується із висновками експертиз №4222 від 28.11.2014р. та №346 від 11.02.2015р. в частині визначення місця розташування під гострим кутом транспортних засобів в момент зіткнення, що також підтверджує те, що велосипедист рухався зліва направо.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №2731 від 10.07.2017 року, згідно з даними якої встановлено, що водій «Mercedes -Benz Sprinter» ОСОБА_4 , рухаючись в межах населеного пункту в темну пору доби при видимості дороги в напрямку руху 53,0 м відповідно до вимог п.п.12.2,12.6г ПДР повинен був вести автомобіль з швидкістю не більше 60 км/год, а виявивши небезпеку для руху (з моменту настання об`єктивної можливості виявити велосипедиста) - згідно вимог п.12.3 ПДР негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Велосипедист ОСОБА_9 , рухаючись автодорогою в темну пору доби, повинен був відповідно до вимог п.п.6.2, 19.1б, 11.14 ПДР увімкнути ліхтар (фару) і рухатись по правій смузі проїзної частини якомога правіше або по узбіччю. У разі відсутності на велосипеді ліхтаря (фари) чи світлоповертачів згідно вимог 6.6а ПДР ОСОБА_9 не повинен був керувати велосипедом. Якщо водій ОСОБА_4 вів автомобіль «Mercedes -Benz Sprinter» із швидкістю 60 км/год (1 варіант), то вибрана ним швидкість руху відповідала як вимогам п.12.2 ПДР ( по умовах видимості в напрямку руху), так і вимогам п.12.4 ПДР. Якщо водій ОСОБА_4 вів автомобіль «Mercedes -Benz Sprinter» з швидкістю 90 км/год (2 варіант), то вибрана ним швидкість руху не відповідала як вимогам п.12.2 ПДР ( по умовах видимості в напрямку руху), так і вимогам п.12.4 ПДР. Якщо автомобіль «Mercedes -Benz Sprinter» рухався зі швидкістю 60 км/год (1 варіант), то водій ОСОБА_4 в заданий момент виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 шляхом своєчасного застосування гальмування, діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР. Якщо автомобіль «Mercedes -Benz Sprinter» рухався зі швидкістю 90 км/год (2 варіант), то однозначно встановити, чи мав водій ОСОБА_4 технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 шляхом своєчасного застосування гальмування, не надається можливим, оскільки у такій дорожній ситуації віддалення автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» до місця можливого перебування велосипедиста потрапляє в діапазон можливих значень шляху, необхідного для зменшення швидкості руху автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» до швидкості руху велосипедиста. Дії ОСОБА_9 , який в темну пору доби керував велосипедом, не обладнаним ліхтарем (фарою), і рухався по лівій смузі проїзної частини, не відповідали вимогам п.п.6.2, 6.6а, 19.1б, 11.14 ПДР і перебувають в причинному зв`язку з фактом ДТП. Якщо автомобіль «Mercedes -Benz Sprinter» рухався зі швидкістю 60 км/год (1 варіант), то дії водія ОСОБА_4 , який своєчасно з моменту виникнення небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу, не відповідали вимогам п.12.3 ПДР і перебувають в причинному зв`язку з фактом ДТП. Якщо автомобіль «Mercedes -Benz Sprinter» рухався зі швидкістю 90 км/год (2 варіант), то дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.12.4 ПДР і перебувають в причинному зв`язку з фактом ДТП. Причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що велосипедист ОСОБА_9 в темну пору доби керував велосипедом, не обладнаним ліхтарем (фарою), і рухався по лівій смузі проїзної частини, в результаті чого створив небезпеку для руху, а водій автомобіля «Mercedes -Benz Sprinter» ОСОБА_4 своєчасно з моменту виникнення небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу ( при умові руху зі швидкістю 60 км/год, 1 варіант) або рухався з перевищенням допустимої згідно з вимогами ПДР швидкістю ( при умові руху зі швидкістю 90 км/год, 2 варіант), чим позбавив себе технічної можливості уникнути наїзду (а.с.145-148 т.2).

Даний доказ суд визнає належним та допустимим, такий повністю узгоджується із висновком судової автотехнічної експертизи №2032 від 19.06.2015р. та також підтверджує причинний зв`язок із ДТП, який виразився у порушенні водієм ОСОБА_4 ПДР України.

Таким чином, вказані письмові докази та висновки експертиз у сукупності доводять порушення обвинуваченим ОСОБА_4 вимог п.1.5 Розділу 1, п.п.2.3 б),д) Розділу 12, п.п.12,1, 12.3, Розділу 14 п.14.2 Правил дорожнього руху, що в свою чергу призвело до зіткнення з велосипедистом ОСОБА_14 , в результаті чого той отримав тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК за обставин, встановлених судом.

Поруч з цим, потерпілий покликається на фальсифікацію всього кримінального провадження, вказує на те, що слідчим та ОСОБА_4 було порушено порядок та умови зберігання речового доказу автомобіля, ОСОБА_4 був до такого допущений, змив сліди, все відремонтував. Крім того, вказує, що в обвинувальному акті не вірно вказаний час вчинення кримінального правопорушення, а ДТП мало місце раніше, в світлу пору доби. Такі дії, на його думку, були спрямовані на приховування злочину з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку таким доводам потерпілого, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки порядок та умови зберігання речових доказів (автомобіля та велосипеда), а також передача транспортного засобу на зберігання обвинуваченому, не вплинули на обставини справи, на проведення відповідних експертиз та досліджень, отримання за їх результатами висновків, які в сукупності з іншими доказами доводять вину обвинуваченого та не впливають на кваліфікацію діяння, відтак, такі доводи потерпілого судом до уваги не беруться. Також, як встановлено судом, ДТП мало місце приблизно о 19:40, при цьому така різниця в часі не є суттєвою, не змінює обставин справи та не впливає на кваліфікацію діяння обвинуваченого, не спростовує висновків щодо неналежної експлуатації велосипеда. Відтак, саме цими доводами стверджувати про фальсифікацію доказів підстав немає.

Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в тому, що він своїми діями порушив правила дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 і ці його дії кваліфікує його за ч. 2 ст. 286 КК України.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого необережного, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, одруженого, має на утриманні 2 неповнолітніх синів, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено. При цьому, як визначив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17 щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Крім того, як наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19 щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Іншими словами щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 перебував у розшуку 6 років через ухилення від досудового розслідування, в подальшому просив суд закрити кримінальне провадження через сплив строків давності. На досудовому розслідувані вину не визнавав, намагався примиритись із потерпілим не особисто, а через свого брата, шкоду не відшкодував. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оскаржував постанови про продовження відносно себе тимчасового арешту, заперечував проти своєї екстрадиції до України та звертався через свого захисника до органів влади в Україні відкликати запит про екстрадицію та застосувати до нього інші засоби правової допомоги (а.с. 179, 198, 206 т.2), свою вину визнав лише під час судового розгляду, одночасно клопотавши перед судом про застосування амністії. За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті за цей вид злочину, передбаченого Особливою частиною КК України, у виді позбавлення волі. З огляду на обставини та характер допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та відповідатиме цілям покарання.

Оскільки судом встановлено, що під час вчинення кримінального правопорушення обвинувачений не перебував в стані алкогольного сп`яніння, будь яких доказів, які підтверджували вказану обставину суду не надано та в процесі розгляду справи судом не здобуто, відтак, суд відхиляє доводи потерпілого про наявність цієї обтяжуючої обставини .

Поруч з цим, стороною захисту подано клопотання про застосування відносно обвинуваченого п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Обвинувачений у судовому засіданні повністю підтримав вказану заяву та в усній формі попросив застосувати до нього акт амністії ( а.с.166 т. 7).

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілий та його представник заперечили проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». На думку потерпілого, є наявною обтяжуюча покарання обставина як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а , відтак, амністія до обвинуваченого не застосовується.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VІІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив необережне тяжке кримінальне правопорушення 23.10.2014р. тобто до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на зазначений день є батьком неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо яких не позбавлений батьківських прав.

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а, отже, є суб`єктом амністії та підлягає звільненню від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання в силу п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016році».

При цьому будь-яких обставин, визначених у ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", які б перешкоджали звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі амністії, судом в ході розгляду кримінального провадження встановлено не було.

При цьому, посилання Тернопільського апеляційного суду в ухвалі від 07.11.2024р. на практику Верховного Суду (постанова ВС від 23.06.2023р. у справі №715/3085/21 ( а.с. 9 т. 4), в даному випадку не є релевантним, оскільки обставини справи №715/3085/21 є відмінними від обставин даної справи, так як обвинувачений не вчинив посягання на права та інтереси власної неповнолітньої дитини.

Разом з тим, відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Статтею 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» теж передбачено, що особи на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Виходячи з наведеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення і наслідки, що настали від нього, а також конкретні обставини кримінального провадження, зокрема те, що протиправні дії винного були пов`язані з грубим порушенням вимог Правил дорожнього руху України, що призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої наступила смерть потерпілого. Це все свідчить про те, що звільнення ОСОБА_4 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не буде сприяти його виправленню та попередженню нових кримінальних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, а тому суд відповідно до вимог статей 50, 65 КК не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання на підставі акту амні

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , суд зазначає таке.

Потерпілий ОСОБА_7 , як цивільний позивач, подав цивільний позов до обвинуваченого, в якому просять стягнути з ОСОБА_17 на його користь 1000000,00 грн. майнової шкоди та 1500000,00 грн. моральної шкоди /т-1 а.с.125-127/.

В подальшому потерпілий збільшив позовні вимоги та просив стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в розмірі 1 500 0000 грн та моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн. (а.с. 158 т. 5).

Свої вимоги мотивують тим, що він поніс витрати на похорони сина, встановлення надгробного пам`ятника, розкриття цього злочину. Також, внаслідок смерті сина, якого він дуже любив, він переживає глибокі душевні страждання та біль. Він до цього часу не може прийти до себе, у нього погіршився стан здоров`я, порушився сон, він не може працювати, постійно перебуває в пригніченому стані. Вказує про те, що з часу загибелі сина пройшло багато років, досі тривають судові провадження, що порушує його права та інтереси. Все це свідчить проте, що йому нанесена моральна шкода.

Обвинувачений як цивільний відповідач позов визнав частково, повністю заперечив матеріальну шкоду через недоведеність належними доказами, моральну шкоду визнав на суму 100-150 000 грн., вказуючи на те, що розмір, заявлений потерпілим є значним для нього та його сім`ї.

Щодо визначення розміру відшкодування, суд виходить з такого.

Згідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілим не надано суду жодних доказів понесення ним витрат, які б доводили розмір матеріальної шкоди. За наведених обставин, вимоги про відшкодування матеріальної шкоди до задоволення не підлягають у зв`язку із недоведенням розміру такого відшкодування. Одночасно, суд роз`яснює право позивача на захист прав у порядку цивільного судочинства за умови виконання вимог Закону щодо доведення розміру заподіяної шкоди.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові Верховного Суду від 21.04.2022 у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок про те, що: «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

Таким чином, глибина душевного страждання є суто індивідуальною і лише потерпілий може виразити її в грошовому еквіваленті на свій розсуд. Суд, в свою чергу, перевіряє розмір такої шкоди на предмет розумності, справедливості та адекватності.

Як встановлено висновками судової автотехнічної експертизи №2032 від 19.06.2015р. та №2731 від 10.07.2017р. причинами настання даної ДТП, з технічної точки зору, є наступні обставини: 1) та, що велосипедист ОСОБА_9 у темну пори доби експлуатував велосипед, який не був обладнаний фарою чи ліхтарем, а також рухався по лівій смузі проїзної частини і цим створив небезпеку для руху його водієві; 2) та, що водій ОСОБА_4 при русі у м.Городок на ділянці, де максимально допустима швидкість руху 60 км/год, не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу ( при умові руху зі швидкістю 60 км/год) або рухався з перевищенням допустимої згідно з вимогами ПДР швидкістю ( при умові руху зі швидкістю 90 км/год), чим позбавив себе технічної можливості уникнути наїзду.

Частина 2 ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). ( постанова ВС від 29.05.2023р. у справі №283/2536/21).

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування ОСОБА_9 в тому числі стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним п. 6.2, 6.6, 6.7, 1.5, 1.10 ПДР України, ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Із врахуванням наведеного, характеру та обсягу страждань, яких зазнав ОСОБА_7 внаслідок вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат потерпілого, які не можуть бути відновлені внаслідок смерті його сина, характеру та тривалості заподіяних його моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у його житті та ступеня вини обвинуваченого, а також позиції останнього, який не відшкодував моральної шкоди потерпілим, з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_7 500 000,00 гривень завданої моральної шкоди.

Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

З метою забезпечення виконання вироку суду в частині задоволених вимог цивільного позову заходи забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту майна /Т-1 а.с.254-264/, а саме: на автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року у справі № 461/12939/14-к, а також, на автомобіль «OpeL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2023 року у справі № 461/6755/18 - залишити без змін .

Також у відповідності до ч 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З обвинувального акту вбачається, що вартість витрат на проведення експертиз визначена у 29666,60 грн. Однак, враховуючи, що документально підтверджені витрати прокурором підтверджені на суму 9750 грн. 30 коп. (висновок судової автотехнічної експертизи №4223 від 05.12.2014 року - 1353 грн. /Т-2 а.с.48/, висновок судової автотехнічної експертизи №4224 від 05.12.2014 року - 1353 грн. /Т-2 а.с.55/, висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №4222 від 28.11.2014 року - 2460 грн. /Т-2 а.с.63/, висновок судової автотехнічної експертизи №4789 від 26.01.2015 року -344,40 грн. /Т-2 а.с.77/, висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №346 від 11.02.2015 року -1476 грн. /Т-2 а.с.81/, висновок експерта №1/90 від 21.05.2015 року -920,70 грн. /Т-2 а.с.95/, висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №2925 від 01.10.2015 року - 1843,20 грн. /Т-2 а.с.124/). Відтак, суд дійшов до висновку, що з ОСОБА_4 слід стягнути саме 9750 грн. 30 коп.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

На підставі вище викладеного, керуючись Законом України "Про амністію у 2016 році", ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 9750 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 30 коп.

Речові докази: - автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 /Т.1 а.с.105/ - залишити на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, що за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна, 13 до виконання вироку суду в частині задоволених вимог цивільного позову ОСОБА_7 ;

- велосипед «McKenzie» /Т-2 а.с.144/- залишити потерпілому ОСОБА_7 .

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди.

У решті вимог позову відмовити.

Арешт майна, накладений ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року № 461/12939/14-к на автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2023 року № 461/6755/18 на автомобіль «OpeL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , - залишити без змін з метою забезпечення виконання вироку суду в частині задоволених вимог цивільного позову.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал вироку міститься в матеріалах справи № 441/885/24. Вирок не набрав законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: ОСОБА_1