ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000577 від 05.09.2024 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Полтави від 30.10.2025 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава. громадянин України. українець, з середньою освітою, пенсіонер, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено ч.2 за ст. 125 КК України на 2 роки пробаційного нагляду.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, 24.08.2024 о 14 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: м. Полтава, вул. Юліана Матвійчука, 36, біля під`їзду №3 ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з раніше не знайомим йому неповнолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 один удар коліном правої ноги в область лівого ока. Тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: параорбітальної гематоми лівого ока, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди

Зазначає, що обвинувачений є пенсіонером, раніше не судимим, визнав вину, щиро розкаявся. Щодо цивільного позову, захисник просить зменшити розмір стягнутих коштів відповідно до матеріального стану обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині призначення покарання, колегія суддів звертає увагу на таке. Як визначено статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з цієї мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414 КПК, які передбачають повноваження суду інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши правильну кваліфікацію діянню обвинуваченого, не повною мірою врахували обставини цієї справи, які є важливими для визначення справедливого покарання.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому визнав повністю, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності притягується вперше, судовий розгляд у суді першої інстанції проводився відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в порядку спрощеного провадження, відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину.

Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції не встановлено.

Беручи до уваги всі ці обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що в цій справі є підстави для призначення ОСОБА_11 покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про необхідність зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, не є слушними.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Так, за ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого, суд першої інстанції врахував погіршення здоров`я останнього і встановив на вимогах розумності та справедливості її у розмірі 20 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновком суду першої інстанції. При цьому засади розумності, виваженості та справедливості судом було дотримано.

Таким чином, колегія суддів вважає слушними наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про несправедливість призначеного обвинуваченому покарання. Вирок місцевого суду та підлягає зміні в частині призначеного покарання в бік його пом`якшення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду міста Полтави від 30.10.2025 відносно ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.125 КК України до 1 року пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, встановлених вироком Шевченківського районного суду міста Полтави від 30.10.2025.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4