Справа №: 398/1261/26
провадження №: 1-кс/398/277/26
УХВАЛА

Іменем України

"10" березня 2026 р. м. Олександрія

Слідчий суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 08 березня 2026 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк, громадянина України, який має вищу освіту, пенсіонер, не одружений, на утриманні дітей чи осіб похилого віку не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ

Слідчий звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивовано тим, що 07 березня 2026 року близько 16 години 30 хвилини, ОСОБА_4 перебував за місцем свого мешкання разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_2 , де у приміщенні кімнати під час спільного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла сварка на побутовому ґрунті, в ході якої ОСОБА_4 почав нецензурно ображати потерпілу та кричати на неї, що підтверджується показами свідка. В цей момент у ОСОБА_4 виник раптовий умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, реалізуючи який ОСОБА_4 , усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки та наслідків, які можуть настати, не маючи на меті позбавлення життя потерпілої, обравши знаряддям вчинення злочину кухонний ніж, який взяв до рук та наніс три цілеспрямованих удари в область правого стегна ОСОБА_6 та один цілеспрямований удар в область грудної клітки зверху зліва, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді трьох проникаючих колото різаних ран передньої та внутрішньої поверхні правого стегна, з ушкодженням підшкірної вени, та проникаючої колото різаної рани грудної клітини зліва зверху з ушкодженням легені, пневмоторакс, які є небезпечними в момент їх заподіяння та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1621/121 від 08 березня 2026 року ОСОБА_6 померла внаслідок гострої крововтрати як результат колото різаного ушкодження правого стегна з ушкодженням підшкірної вени.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, тобто спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

08 березня 2026 року о 17:58 год. (фактичний час затримання о 17:00 год.) в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та 09.03.2026 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , слідчий зазначив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , оскільки підозрюваний не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати слідству чи впливати на свідків, зазначив, що його підзахисний погано пам`ятає події того дня, свою провину не заперечує.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника, зазначив, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має вади здоров`я, не пам`ятає події, які відбувались 08 березня 2026 року і як наносив тілесні ушкодження потерпілій, наполягав, що не буде переховуватись від органів досудового розслідування чи перешкоджати слідству.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000384 від 08 березня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України.

08 березня 2026 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 .

09 березня 2026 року ОСОБА_4 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Підозрюваному забезпечено право на захист.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; дані про особу підозрюваного; розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа; ризики продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Оскільки, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, то суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182).

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі - ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру, розумна підозра передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року). У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14 березня 1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й особисте зобов`язання.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі Мюррей проти Сполученого Королівства № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні довів наявність ризиків, що передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування.

Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Так, вказаний ризик є наявним протягом усього розгляду кримінального провадження, як на стадії досудового розслідування так і під час розгляду кримінального провадження по суті до винесення судом кінцевого рішення, однак, прогнозованість такої поведінки з боку підозрюваного слід оцінювати з урахуванням індивідуальності особи підозрюваного та обставин кримінального провадження, в даному випадку.

Також, має під собою підґрунтя й зазначений прокурором ризик того, що підозрюваний може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на свідків, інших фігурантів у цьому кримінальному провадженні.

Під час вирішення питання про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам, слідчий суддя враховує відомості про особу підозрюваного, який не одружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших утриманців, є внутрішньо переміщеною особою,пенсіонер за вислугою років в Національній поліції України, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

В той же час, слідчий суддя критично ставиться до наведених обставин захисником та підозрюваним з приводу обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки, суду не надана письмова згода власника будинку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , про не заперечення у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного, а також документально підтверджені відомості щодо стану здоров`я підозрюваного.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Взявши до уваги дані, що характеризують особу підозрюваного, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків в місці його проживання, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, а також ту обставину, що він не визнає своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення та може вчинити дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, через наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У даному конкретному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження і завершення досудового розслідування по кримінальному провадженню (ст. 2 КПК України), які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

У разі обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.

Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу, слідчим суддею не встановлено.

Зазначені обставини виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою та вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного для запобігання наведеним вище ризикам, на які вказали у клопотанні слідчий та в судовому засіданні прокурор.

Вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, зміст підозри, повідомленої ОСОБА_4 , обставини вчинення злочину, який вчинений із застосуванням насильства, дані про особу підозрюваного та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суддя не визначає розмір застави у кримінальному проваджені відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з частинами 3, 5 статті 115 КПК України при обчисленні строку днями, строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку; при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання чи взяття під варту.

За правилами ст. 209 КПК України моментом затримання ОСОБА_4 буде вважатись час, коли останній підкорюючись правомірному наказу працівника правоохоронного органу був вимушений прослідувати для проведення процесуальних дій з його участю, тобто 17 год. 00 хв. 08 березня 2026 року, що підтверджується протоколом затримання підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 193, 194, 196, 197, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ

Клопотання слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Петрівського відділу Олександрійської окружної прокуратури ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 08 березня 2026 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 08 березня 2026 року.

Строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 06 травня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Вручити копію ухвали учасникам судового провадження негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 та прокурора Петрівського відділу Олександрійської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1