Справа № 132/481/26
Провадження №1-кс/132/103/26
Ухвала

Іменем України

13 лютого 2026 року слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дубове Тячівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, солдата резерву 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , матроса, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2026 року до слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 13.02.2026 року передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_11 .

Дане клопотання обґрунтоване тим, що СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000052 від 12.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Встановлено, що 12.09.2023 року матрос ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, на особливий період, перебуваючи у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив тимчасове розташування 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , а саме: ДП суднобудівний завод ім. 61 комунара (м. Миколаїв) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 12.02.2026 року, доки не був затриманий працівниками віділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_10 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про вчинене самовільне залишення військової частини не повідомляв та проводив час на власний розсуд. Таким чином ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. 13.02.2026 року було складено повідомлення про підозру, яке вручено ОСОБА_10 в передбаченому законом порядку. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. В ході проведення досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , оскільки наявні ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України. Зокрема, ОСОБА_10 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини та визнання винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (у виді позбавлення волі на строк до 10 років). ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме намагатися незаконно перетнути кордон, з метою уникнення ним покарання. Крім того, враховуючи наявність відомостей внесених до ЄРДР за ч.1 ст.122 КК України, за фактом вчинення ОСОБА_10 вказаного кримінального правопорушення, наявні обґрунтовані підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вчинене ОСОБА_10 кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому. Окрім цього, до підозрюваного ОСОБА_10 не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, так як ч.8 ст.176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, а саме тримання під вартою. Обставини, передбачені ст.178 КПК України, які б перешкоджали застосуванню щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_12 підтримав дане клопотання та зазначив, що всі підстави для застосування у відношенні ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, викладені у поданому слідчому судді процесуальному документі.

Прокурор ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримала подане слідчим клопотання та просила його задовольнити, з підстав зазначених в ньому.

ОСОБА_14 , будучи особою, у відношенні якої подане вказане клопотання, заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_15 підтримав позицію свого підзахисного та просив суд визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі.

Вислухавши позицію слідчого, прокурора, думку підозрюваного та його захисника, перевіривши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків:

Слідчим суддею встановлено, що відділенням поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 12 лютого 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

13 лютого 2026 року ОСОБА_10 відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, складеного 12 лютого 2026 року слідчим слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 , був затриманий в порядку статей 208, 615 КПК України.

ОСОБА_10 в передбаченому законом порядку повідомлено 13 лютого 2026 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

13 лютого 2026 року слідчий слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області із вказаним клопотанням, в якому просить застосувати відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки наявні обставини, що дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_10 зможе: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Статтею 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до частини п`ятої статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Статтею 2 КПК України регламентовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини першої статті 176 КПК України передбачено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Також, статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

За частиною першою статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_10 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого, прокурора, що повідомлена ОСОБА_10 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, які наведені у поданому клопотанні та підтверджені долученими доказами.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимоги ст.184 КПК України, а надані докази на обґрунтування клопотання є достатніми.

Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, вважаючи, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

При визначенні імовірності переховування підозрюваного ОСОБА_10 від органів досудового розслідування та/або суду, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, кримінальне правопорушення за ч.5 ст.407 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_10 , передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду під час притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного ОСОБА_10 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Разом з тим тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 року), в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та на даний час продовжує діяти.

У зв`язку із цим, Кабінет Міністрів України вніс зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою від 27.01.1995 року № 57. Так, згідно зазначених змін до Правил, з метою здійснення заходів правового режиму воєнного стану обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, а також визначено перелік громадян України чоловічої статі, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, що мають можливість виїхати за кордон під час дії воєнного стану.

Згідно роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі № 1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у пункті 8 зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Внаслідок збройної агресії російської федерації, Україною з 24.02.2022 року, згідно відкритих даних, не контролюється орієнтовно понад 20 відсотків власної території, що створює додаткові можливості для залишення території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Існують способи виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, і через офіційні пункти пропуску, доприкладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Також існують реальні можливості переховування підозрюваного і на тимчасово окупованих територіях України.

Реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування) та відсутність стійких соціальних зав`язків за місцем проживання, підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

На переконання суду у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій підозрюваного є об`єктивні підстави вважати, що він зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Відсутність стійких соціальних зав`язків та належного і постійного джерела доходу (прибутку) у ОСОБА_10 , підвищує ймовірність вчинення ним позапроцесуальних дій.

Не можна повністю виключати і можливість вчинення ОСОБА_10 інших кримінальних правопорушень, зокрема з огляду на наявність відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.122 КК України, за фактом вчинення ОСОБА_10 вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність викладених ним ризиків, які визначені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначається, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При вирішенні питання доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 відповідно до вимог частини першої статті 178 КПК України, слідчим суддею враховуються вимоги частини восьмої статті 176 КПК України, згідно яких, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, а також такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у його вчиненні, відсутністю сталих соціальних зв`язків та стосунків, а також вільний вибір місця знаходження та проживання, що може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_10 тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, вказують на обґрунтованість застосування судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити в якості альтернативи заставу.

Згідно із частиною третьою статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, пункт 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням обставин цього кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боявся б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків.

При цьому, слідчий суддя вважає, що такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є розумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

Натомість розмір застави у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про який просить захисник, не буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків, та такий розмір, не здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є нерозумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

Захисником не надано слідчому судді жодних належних доказів на підтвердження незадовільного матеріального стану ОСОБА_10 та неможливості ним сплати застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В порядку частини п`ятої статті 194 КПК України, при визначенні альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області; повідомляти слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Такі обов`язки за своїм характером не будуть занадто обтяжливими для підозрюваного і здатні запобігти реалізації встановлених вище судом ризиків.

Керуючись ст.ст. 176-178, 193-194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_10 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дубове Тячівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, солдата резерву 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , матроса, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, до 12 квітня 2026 року включно.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що складає 266240грн.00коп.), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача: UA0000401, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава, номер та дата ухвали суду, кримінальне провадження, прізвище, ім`я, по-батькові платника застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

В разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області; повідомляти слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Роз`яснити підозрюваному положення п.п.8, 10 ст.182 КПК України, згідно з якими у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 12 квітня 2026 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя