Дата документу 23.02.2026
Справа № 334/9691/25
Провадження № 1-кс/334/590/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0002201 від 15.11.2025 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0002201 від 15.11.2025 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який був накладений ухвалою слідчого судді від 15.10.2025 року на автомобіль «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить заявнику на праві власності.

В клопотання заявник зазначив, що вказаним майном на відповідних правових підставах користувався ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом огляду місця ДТП, в ході якого було тимчасово зупинено та поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області.

Вилучений транспортний належить на праві власності ОСОБА_3 , накладений арешт на транспортний засіб обмежує його права у користуванні належним майном. Вказаний транспортний засіб не підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та не може бути використане для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди тому підстав для продовження дії арешту немає.

В клопотанні просить суд винести ухвалу, якою скасувати арешт майна та повернути вилучений автомобіль Volkswagen LT 35 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 клопотання підтримала, просила задовольнити.

Слідчий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

24.11.2025 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя клопотання слідчого Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про арешт майна у кримінальному № 0002201 від «15» листопада 2025 року було задоволено. Накладено арешт на автомобіль «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться у власності ОСОБА_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з позбавленням права розпорядження, відчуження та користування.

Згідно ухвали слідчого судді від 24.11.2025 року, автомобіль «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 було арештовано з метою збереження речових доказів.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває у власності ОСОБА_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є речовим доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, враховуючи те, що під час досудового розслідування, стосовно автомобіля Volkswagen LT 35 реєстраційний номер НОМЕР_1 проведені необхідні слідчі дії, слідчий суддя вважає, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту в частині користування автомобілем наразі відпала.

Однак, враховуючи, що наразі досудове розслідування кримінального провадження 0002201 від 15.11.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, ще продовжується, застосування заходу забезпечення у вигляді арешту автомобіля в частині заборони розпорядження та відчуження з метою збереження речових доказів, наразі залишається актуальним.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів здійснюється на спеціальних майданчиках, проте тривале знаходження транспортного засобу, за відсутності умов відповідного зберігання, може призвести до знищення майна.

Згідно п. п. 8, 16, 27, 28 постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Перевірка стану та умов зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку проводиться щокварталу керівником слідчого підрозділу, підрозділу дізнання. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено належне зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.

Отже, наведене вказує на те, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок контролю та належного зберігання речових доказів у справі і саме він вправі вирішувати питання передачі речового доказу на відповідальне зберігання заінтересованим особам або уповноваженим на виконання вимог закону щодо збереження речового доказу особам.

Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику. що питання щодо передачі речового доказу на відповідальне зберігання вирішує слідчий, якому доручено здійснення досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 26, 170-173, 174, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0002201 від 15.11.2025 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 24 листопада 2025 року на автомобіль марки «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , скасувати частково, в частині заборони користування вказаним автомобілем, залишивши арешт щодо заборони відчуження та розпорядження транспортного засобу.

В іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1