Справа №:755/5407/25
Провадження №: 1-кс/755/684/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2026 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 22.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и л а :

прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , звернувся до слідчої судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи клопотання, прокурор посилається на те, що слідчим відділом Дніпровського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000209 від 22.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дніпровської окружної прокуратури м. Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 16.03.2009 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 цього договору ОСОБА_4 в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов`язується передати у власність ОСОБА_5 автомийку - загальною площею 267,6 кв. м, що розташована по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 , в порядку та на умовах, визначними договором прийняти та оплатити нерухоме майно.

Згідно п.п. 2, 3 Договору, ціна продажу автомийки, загальною площею 267,6 кв.м по АДРЕСА_2 становить 500 000 грн. за яку розрахунок здійснюється, шляхом передачі готівки: 100 000 грн. в десятиденний строк після підписання договору; 200 000 грн в десятиденний строк після сплати першої суми; 200 000 грн. в момент нотаріального посвідчення договору, яке відповідно до п. 4 Договору, мало відбутися не пізніше 30 днів з моменту сплати 300 000 грн.

В обумовлений п. 4 договору купівлі-продажу термін, нотаріальне посвідчення договору не відбулося.

У зв`язку із ухиленням від добросовісного виконання договору, ОСОБА_5 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із позовом до ОСОБА_4 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.09.2009, у справі № 2-2800/1 за 2009 рік, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа - Комунальне підприємство « ІНФОРМАЦІЯ_2 та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, задоволено.

Вказаним рішенням визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.2009, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а саме автомийки, загальною площею 267,6 кв.м, що розташована по АДРЕСА_2 .

На виконання рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.09.2009, у справі № 2-2800/1 за 2009 рік, Комунальними підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_3 », 24.11.2009 за ОСОБА_5 в реєстровій книзі № 198п-160 за реєстровим № 9746-п зареєстровано право власності на нежитлову будівлю - автомийку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 03.12.2009 між ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в особі ОСОБА_6 укладено договір дарування нежитлової будівлі-автомийки, загальною площею 267,6 кв.м, що розташована по АДРЕСА_2 .

Вказаний договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 4373.

Далі, 11.07.2013 ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт - реконструкція приміщень нежитлової будівлі - автомийки (в літ. «А») за адресою: АДРЕСА_2 та 02.08.2013 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

В результаті проведення реконструкції, площа об`єкту нерухомості змінилася з 267,6 кв.м на 232,2 кв.м.

У подальшому, 09.05.2023 державним реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_6 Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю - автомийку, загальною площею 232,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Підставою для державної реєстрації речового права стала заява від 09.05.2023 за реєстраційним номером 55243272 та договір дарування серія та номер 4373, виданий 03.12.2009 (бланк ВМК346946), що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , зареєстрований в реєстрі за № 4373.

Відповідно до вказаного договору, дарувальник - ОСОБА_5 безоплатно передає у власність обдарованого - ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в особі його представника ОСОБА_6 належну йому на праві приватної власності нежитлову будівлю - автомийку за АДРЕСА_2 .

Правовстановлюючим документом на відчужувану дарувальником нерухомість став Договір купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 16.03.2009 та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.09.2009, у справі № 2-2800/1 за 2009 рік ухвалене суддею ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа - Комунальне підприємство « ІНФОРМАЦІЯ_2 та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Подальшим досудовим розслідуванням встановлено, що 01.06.2013 між комунальним підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в особі директора Дирекції по будівництву та утриманню об`єктів транспорту та допоміжної інфраструктури ОСОБА_10 та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в особі директора ОСОБА_6 укладено договір № 019 про надання послуг громадянам у створенні та використанні автомийки на майданчику, розміщеному в АДРЕСА_2 площею 367,6 кв.м на земельній ділянці, відведеній в постійне користування Комунальному підприємству « ІНФОРМАЦІЯ_7 » рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12.01.1995 року № 41 для будівництва 1 черги трамвайної лінії швидкісного руху, СТО та обслуговуючих споруд з житлового масиву Вигурівщина-Троєщина до просп. Возз`єднання у м. Києві.

Відповідно до п. 2.2.6, при припиненні договору ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » зобов`язується невідкладно звільнити майданчик від розміщених на ньому споруд та обладнання.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 термін дії договору складає п`ять років від дати підписання і може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Після закінчення терміну дії Договору він пролонгується на такий же термін, якщо при цьому ні одна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну не заявила іншій стороні про розірвання Договору.

У подальшому, 28.05.2018 між комунальним підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в особі директора Дирекції по будівництву та утриманню об`єктів транспорту та допоміжної інфраструктури ОСОБА_11 та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в особі директора ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 2 до Договору про надання послуг громадянам у створенні та використанні автомийки на майданчику, розміщеному в АДРЕСА_2 від 21.06.2013, яким внесені зміни до п.п. 5.1, 5.2 відповідно до яких цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявить про розірвання Договору не пізніше 1-го місяця до моменту закінчення строку, встановленого п. 5.1, останні1й вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

Набуття громадянами та юридичними особами прав на землю регулюється Главою 19 Розділу IV «Набуття і реалізація прав на землю» Земельного кодексу України.

Зокрема, як зазначалося за змістом ст. ст. 116-124 Глави 19 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок у власність чи користування здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Згідно зі ст. ст. 125, 126 Глави 19 указаного Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, для реалізації права на забудову відповідної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому законом порядку набути право власності або користування на землю.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном.

Нормами ст. ст. 90, 95, 102-1 Земельного кодексу України, визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, з яких об`єкти нерухомості вважаються самочинними, а саме, якщо вони: 1) збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) збудовані з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених ознак може свідчити про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Частиною 2 ст. 376 ЦК України визначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває право власності на нього.

Таким чином, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного.

Аналогічні висновки викладені у постанові ІНФОРМАЦІЯ_9 від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 та від 17.12.2025 № 908/2388/21.

Так, первинна реєстрація права власності за ОСОБА_5 здійснена на підставі договору купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 16.03.2009 та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.09.2009, у справі № 2-2800/1 за 2009 рік.

Разом з тим, земельна ділянка по АДРЕСА_2 у встановленому законом порядку ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_5 у власність чи користування, у тому числі для будівництва чи розміщення зазначеного нерухомого майна не передавалась, правовстановлюючі документи на земельну ділянку за вказаною адресою, як на час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості так і на даний час не реєструвались.

Таким чином, нерухоме майно - нежитлова будівля, загальною площею 267,6 кв.м по АДРЕСА_2 збудована на земельній ділянці, яка не відводилася для цієї мети, а отже є самочинним будівництвом.

Крім того, факт самочинного будівництва підтверджується інформацією ІНФОРМАЦІЯ_10 від 03.02.206 № 073-397, Департамент не реєстрував та не видавав документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - нежитлової будівлі (автомийки) площею 232,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

Більш того, відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_11 від 28.01.2026 № 103-826, остання не приймала рішень про присвоєння об`єкту нерухомого майна - автомийці поштової адреси: АДРЕСА_3 .

Аналогічна інформація про відсутність факту присвоєння поштової адреси міститься і в інформації ІНФОРМАЦІЯ_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ).

Крім того, згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ), згідно електронної бази документообігу, даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва», містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва за адресою: АДРЕСА_3 не видавались.

Згідно детального плану території в межах просп. Возз`єднання, залізниці, просп. Броварського, Русанівського каналу у Дніпровському районі м. Києва, затвердженого рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 14.07.2016 № 728/728, земельна ділянка на якій розташовано автомийку, за адресою: АДРЕСА_3 за функціональним призначенням відноситься до території вулиць та доріг. Земельна ділянка розташована в межах червоних ліній.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», межі вулиці за її шириною визначаються червоними лініями. Розміщення будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин в межах червоних ліній не допускається.

В Департаменті відсутня інформація стосовно розроблення та погодження містобудівного обґрунтування щодо будівництва вказаного об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, відповідно до ст. 114 Земельного кодексу України, санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних із постійним перебуванням людей.

Також, відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ) від 28.01.2026 № 057-998, відповідно до Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 20.04.2017 № 241/2463, через приймальню ІНФОРМАЦІЯ_8 з земельних питань до ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також згідно з даними МЗК клопотання (заяви) від фізичних чи юридичних осіб, в тому числі товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ОСОБА_5 чи ОСОБА_4 стосовно земельної за адресою: АДРЕСА_3 .

За поданням Департаменту ІНФОРМАЦІЯ_15 не приймала рішень про передачу будь-якій фізичній чи юридичній особі у власність чи користування земельної ділянки по АДРЕСА_3 не приймала.

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_16 , як розпорядником майна територіальної громади міста Києва, земельна ділянка під розміщення автомийки по АДРЕСА_3 у встановленому Законом порядку не відводилась та в оренду не передавалась.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_17 у постанові від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16 зазначив, що право на самочинно збудоване майно є неіснуючим, не породжує прав щодо розпорядження майном.

У цій постанові ІНФОРМАЦІЯ_17 зазначив, що державна реєстрація права власності не є підставою для набуття права власності.

Більш того, ІНФОРМАЦІЯ_18 у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 у постанові від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц та у постанові Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 916/3200/17 (916/2791/13) зазначила, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

При цьому, укладення правочинів щодо самочинно збудованого нерухомого майна, а також здійснення відносно нього державної реєстрації прав, не змінюють правовий статус нерухомості як самочинно збудованого.

Разом з тим, знаходження на земельній ділянці, власником якої є ІНФОРМАЦІЯ_15 , самочинно збудованого об`єкту нерухомості істотно обмежує права власника землі.

ІНФОРМАЦІЯ_15 у цьому випадку не може використовувати земельну ділянку ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може надати цю землю в оренду будь-кому, окрім особи, за якою зареєстровано нерухоме майно, а тому державна реєстрація нерухомого манна на чужій земельній ділянці фактично обмежує права власника землі.

Вказаної правової позиції отримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 376 ЦК України, ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 , ні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » не набули право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, розташований по АДРЕСА_3 , у визначеному законом порядку у зв`язку з відсутністю дозвільних документів на будівництво та відведення земельної ділянки для такої мети.

Окрім цього, відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ), згідно з даними електронної бази документообігу Департаменту та даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва», містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_3 не видавалися.

Таким чином, враховуючи факт відсутності рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 про передачу спірної земельної ділянки у власність чи в оренду, відсутність дозвільних документів на будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці комунальної форми власності, будівництво об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 в силу положень ст. 376 Цивільного кодексу України, свідчить про самочинність будівництва.

Щодо реєстрації права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю площею 267,6 кв.м по АДРЕСА_2 (на даний час АДРЕСА_3 на підставі рішення суду.

Як зазначалося, первинна реєстрація на нежитлову будівлю загальною площею 267,7 кв.м по АДРЕСА_2 здійснена за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 16.03.2009 та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.09.2009, у справі № 2-2800/1 за 2009 рік ухвалене суддею ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа - Комунальне підприємство « ІНФОРМАЦІЯ_2 та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Вказаним рішенням суду задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 , загальною площею 267,6 кв.м, укладений 16.03.2009 між позивачем та відповідачем.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.03.2009 ОСОБА_4 в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов`язується передати у власність ОСОБА_5 автомийку - загальною площею 267,6 кв. м, що розташована по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 , в порядку та на умовах, визначними договором прийняти та оплатити нерухоме майно.

Так, частиною 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору.

Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16).

Водночас, встановлено, що обставини встановлені рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.09.2009 у справі № 2-2800/1 за 2009 рік не є преюдиційними.

Так, розглянувши вказану справу, ІНФОРМАЦІЯ_19 визнав дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 , загальною площею 267,6 кв.м, укладений 16.03.2009 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Приймаючи рішення від 16.09.20090 у справі 2-2800/1 за 2009 рік, ІНФОРМАЦІЯ_19 керувався положеннями ст. 16 та ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Так, за нормами ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

ІНФОРМАЦІЯ_19 , обґрунтовуючи рішення, зазначив, що з боку позивача - ОСОБА_5 , зокрема останній передав відповідачу зазначену суму до 30.03.2009.

Разом з тим, оскільки відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору

Вказані обставини, на переконання суду, стали достатніми для визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_2 , загальною площею 267,6 кв.м, укладеного 16.03.2009.

Водночас, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 06.09.2017 у справі № 6-1288цс17 та від 06.09.2017 у справі № 754/2339/16-ц, від 04.03.2019 у справі № 665/2266/16-ц (провадження № 61-29416св18), від 30.10.2019 у справі № 140/2001/17 (провадження № 61-48764св18), від 22.02.2021 у справі № 545/440/18 (провадження № 61-1111св20) та від 21.04.2023 у справі № 469/159/13-ц (провадження № 61-7145св22).

Крім того, у постанові від 03.02.2022 у справі № 369/7225/19-ц ІНФОРМАЦІЯ_17 вказав на необхідності належним чином оцінювати докази, що подані сторонами, з метою доведеності позивачем факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Отже, позивач має обґрунтувати факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити.

У свою чергу відповідач має підтвердити чи спростувати вказаний факт.

Крім того, в описовій частині рішення суду відсутнє посилання на встановлені судом обставини, зокрема, що вказана нежитлова будівля взагалі коли-небудь існувала та належала будь-кому, в тому числі ОСОБА_4 , а також встановлення належності земельної ділянки, на якій спірна будівля побудована.

Також необхідно зазначити, що ІНФОРМАЦІЯ_18 у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 звернула увагу, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Отже, за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, належним відповідачем є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

Подібна правова позиція викладена у постановах ІНФОРМАЦІЯ_9 від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 та Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 19/6 (ЄДРСРУ № 91292740).

Водночас, справа № 2-2800/1 за 2009 рік розглядалася ІНФОРМАЦІЯ_19 без залучення територіальної громади міста Києва в особі ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також за відсутності комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_7 », якому рішенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12.01.1995 року № 41, вказана земельна ділянка передана в постійне користування для будівництва 1 черги трамвайної лінії швидкісного руху, СТО та обслуговуючих споруд з житлового масиву Вигурівщина-Троєщина до просп. Возз`єднання у м. Києві.

Крім того, необхідно зазначити, що ІНФОРМАЦІЯ_18 у постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц дійшла висновку, що ухвалене у справі судове рішення за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, відносно якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб.

Аналогічного висновку ІНФОРМАЦІЯ_18 дійшла також в ухвалі від 07.04.2020 у справі № 504/2457/15-ц та в постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (п. 10.28), незалежно від того чи було таке рішення в подальшому оскаржено і скасовано.

За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється (постанова Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16).

Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові ІНФОРМАЦІЯ_20 від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17.

Крім того, за висновками ІНФОРМАЦІЯ_9 , викладеними у постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, судове рішення про задоволення позову стосується особи, якої ухвалено це рішення і не визначає права чи обов`язки інших осіб. Тобто судове рішення діє виключно inter partes (між сторонами).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21.

Отже, рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.09.2009 у справі № 2-2800/1 за 2009 не визначає прав чи обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_8 чи Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_7 », та як наслідок, задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , який не був власником земельної ділянки, не спричинило виникнення права власності на це майно у позивача відповідно до приписів ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, згідно якої, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Так, під час проведення досудового розслідування Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 27.01.2026 за № 50-734ВИХ-26 скеровано лист про надання копії матеріалів цивільної справи № 2-2800/1 за 2009 рік, у якій суддею ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , 16.09.2009 винесено рішення про визнання права власності на нежитлову будівлю - автомийку за АДРЕСА_2 ( ОСОБА_12 ).

У відповідь на вказаний лист, ІНФОРМАЦІЯ_19 листом від 06.02.2026 № 5/160/26 повідомив про можливість отримання копій документів на підставі ухвали слідчої судді.

Так, порядок отримання доступу до документів передбачений ст. ст. 159-166 КПК України.

Документи, до яких необхідно здійснити тимчасовий доступ, містять в собі фактичні дані, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що документи, які містяться в матеріалах цивільної справи № 2-2800/1 за 2009 рік, у якій суддею ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , 16.09.2009 винесено рішення про визнання права власності на нежитлову будівлю - автомийку за АДРЕСА_2 ( ОСОБА_12 ), мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у досудовому розслідуванні.

У судове засідання прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 не з`явився, проте подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_21 в судове засідання для розгляду даного клопотання не з`явився, будь-які повідомлення про причини неприбуття до суду не надходили, неявка представника ІНФОРМАЦІЯ_21 , відповідно до положень ч. 4 ст. 163 КПК України, не є перешкодою для розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у межах якого подано до суду клопотання, слідча суддя дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Згідно ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного факту, зокрема для отримання відомостей, що є необхідними для з`ясування всіх обставин справи у даному провадженні є потреба у наданні тимчасового доступу до речей і документів.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що зазначені речі і документи знаходяться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що такі докази мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, з урахуванням можливості використати як доказ відомості, що містяться у них і відсутність можливості іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою зазначеної інформації, слідча суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 131-132, 159-166, 309, 310, 395 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 22.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України - задовольнити.

Надати у розпорядження (забезпечити) прокурорам Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 , ОСОБА_3 ОСОБА_14 або слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , право тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме до матеріалів цивільної справи № 2-2800/1 за 2009 рік, у якій суддею ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 16.09.2009 винесено рішення про визнання права власності на нежитлову будівлю - автомийку за АДРЕСА_2 ( ОСОБА_12 ), з можливістю вилучення належним чином завірених копій вказаних документів.

Строк дії ухвали - два місяці з дня її постановлення.

Роз`яснити, особі, яка зазначена в ухвалі слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, як володілець речей або документів, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії, з використанням копіювальної техніки, електронних засобів володільця (за його згодою) або копіювальної техніки, електронних засобів особи, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Особа, яка зазначена в даній ухвалі слідчого судді, як володілець речей або документів, зобов`язана надати тимчасовий доступ до зазначених речей і документів вказаній особі за умови пред`явлення копії цього судового рішення.

Особа, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів, зобов`язана залишити володільцю речей і документів опис речей і документів, які були вилучені на виконання ухвали слідчого судді, або ж на вимогу останнього залишено копію вилучених документів.

У разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями КПК України з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідча суддя: ОСОБА_19