ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року

м. Київ

справа № 126/2558/24

провадження № 51 - 4843 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

та в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000436

від 23 травня 2024 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бершадь Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ст. 115 ч. 1 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області

від 31 липня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня

2025 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

Увечері 22 травня 2024 року на території КЗ «Бершадьринок» на вул. Чкалова, 9, корп. Н у м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області між

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , якого ОСОБА_6 підозрював

у викраденні грошових коштів, виник словесний конфлікт, котрий переріс у бійку.

Під час бійки ОСОБА_6 , діючи з умислом на вбивство ОСОБА_8 , наніс йому цеглиною численні удари в голову, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження,

від яких ОСОБА_8 помер.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишено

без задоволення, а вирок Бершадського районного суду Вінницької області

від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати зазначені вище судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив обставин, що передували конфлікту, його раптовість, поведінку ОСОБА_8 , відомості, які характеризують його особу, не врахував психоемоційний стан ОСОБА_6 та дійшов необґрунтованого висновку про наявність у нього умислу на вбивство ОСОБА_8 , а також суд, оцінюючи докази, надав перевагу доказам сторони обвинувачення, не навівши мотивів відхилення версії і доказів сторони захисту.

Вказує, що апеляційний суд не звернув увагу на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , не виправив допущені місцевим судом порушення кримінального процесуального закону і у свою чергу допустив порушення вимог статей 404, 419 КПК України.

Вважає, що висновки судів у цій справі побудовані на припущеннях,

що недопустимо з огляду на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження

не надходило.

Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений у судовому засіданні підтримали касаційну скаргу, вважали

її обґрунтованою та просили її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор вважала касаційну скаргу необґрунтованою

і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання

про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу,

та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Обставини щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення якій дано у ст. 411 КПК України та на котру є посилання у касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6

в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, підтверджуються безпосередньо дослідженими і оціненими судом доказами.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції безпосередньо дослідив та дав оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, ретельно з`ясував обставини кримінального правопорушення, врахував позицію і доводи сторони захисту про відсутність

у ОСОБА_6 умислу на вбивство. У вироку суд навів мотиви, з яких визнав зазначені доводи необґрунтованими, і на підтвердження винуватості

ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, послався на такі докази.

У суді обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, зазначивши, що ОСОБА_8 заліз у будинок його батьків та викрав гроші, у зв`язку із чим він почав шукати ОСОБА_8 .

Він знайшов його лежачого у нетверезому стані на території місцевого ринку і хотів викликати поліцію, однак ця ідея не сподобалася ОСОБА_8 і той почав бійку. ОСОБА_6 не заперечував того, що завдав ОСОБА_8 декілька ударів цеглиною по голові, вказавши, що захищався від його агресивних дій.

Свідок ОСОБА_9 показала суду про те, як 22 травня 2024 року ОСОБА_6 зайшов у кафе поблизу автовокзала та цікавився, чи не бачила вона ОСОБА_8 , котрий вкрав у нього гроші.

Свідок ОСОБА_10 надала суду показання про обставини виявлення її собакою

на території місцевого ринку мертвого ОСОБА_8 уранці 23 травня 2024 року.

Згідно з протоколом огляду місця події від 23 травня 2024 року на території

КП «Бершадьринок» виявлено тіло невідомого чоловіка з ознаками насильницької смерті.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23 травня 2024 року під час огляду домоволодіння АДРЕСА_2 виявлено та вилучено сапу, футболку, штани, фрагмент деревини зі слідами речовини бурого кольору, купюру номіналом 50 гривень, мобільний телефон, змиви речовини бурого кольору з різних поверхонь, сліди пальців рук.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 10 червня 2024 року № 45, встановлено локалізацію, характер, ступінь тяжкості, механізм утворення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, зокрема і тяжких. Відкрита масивна черепно-мозкова травма знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Ця травма утворилася внаслідок багаторазової дії на праву тім`яно-скроневу-потиличну ділянку голови, з певною силою, тупого твердого предмета

з нерівною, ребристою поверхнею.

Відповідно до висновку судової біологічної експертизи від 17 вересня 2024 року

№ СЕ-19/102-24/11276-БД ДНК-профілі слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлені на цеглі зі слідами речовини бурого кольору, збігаються між собою

та з ДНК-профілем зразка крові трупа ОСОБА_8 з імовірністю не менше ніж 99,999%.

Згідно з висновком судової біологічної експертизи від 02 жовтня 2024 року

№ СЕ-19/102-24/11277-БД генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами, виявлених на зрізах нігтьових пластин з правої та лівої рук підозрюваного ОСОБА_6 збігаються між собою, є змішаними, належать більше, ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6

та зразка крові трупа ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку судової біологічної експертизи від 09 жовтня 2024 року

№ СЕ-19/102-24/18652-БД генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на змивах з рук і ніг підозрюваного ОСОБА_6 , генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з лівої руки ОСОБА_6 , є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 та зразка крові трупа ОСОБА_8 .

Згідно висновком судово-психіатричної експертизи від 14 жовтня 2024 року № 582 ОСОБА_6 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння

та на момент проведення експертного дослідження на психічні захворювання

не страждав, в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності

не перебував, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії або керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, суд першої інстанції дослідив інші докази, зокрема ряд висновків і інших судових експертиз, а також процесуальні документи, які підтверджують законність проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, з урахуванням яких суд обґрунтував свої висновки.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази

у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов

до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 115 ч. 1

КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається із вироку, суд першої інстанції ретельно перевірив і визнав необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони, не встановивши підстав для кваліфікації його дій за ст. 118

КК України.

Обґрунтовуючи свої висновки в зазначеній частині, місцевий суд урахував, що для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, потрібно здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити

їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені

з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної

і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб

чи органів влади. Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Згідно зі ст. 36 ч. 1 КК України така підстава характеризується двома елементами: вчиненням особою суспільно небезпечного посягання

та необхідністю його негайного відвернення або припинення. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками

не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру

і мають розцінюватись на загальних підставах.

Спростовуючи доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_6 умислу

на вбивство ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений під час сварки з ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження цеглою в життєво важливий орган - голову, внаслідок чого останній помер, що узгоджується

з висновком експерта від 24 травня 2024 року № 45, згідно з яким смерть

ОСОБА_8 настала через невеликий проміжок часу, що обчислюється

в хвилинах.

Проаналізувавши й оцінивши досліджені докази, місцевий суд дійшов висновку

про те, що у ОСОБА_6 не було невідкладної необхідності у заподіянні шкоди ОСОБА_8 , дії якого не загрожували негайною і невідворотною шкодою охоронюваним правам та інтересам ОСОБА_6 , тому він не перебував у стані необхідної оборони. Дії ОСОБА_6 були умисними, спрямованими саме

на позбавлення життя ОСОБА_8 .

Врахував суд першої інстанції й те, що дослідженими доказами не було підтверджено обставин того, що ОСОБА_6 не мав можливості уникнути конфлікту з ОСОБА_8 , залишити місце конфлікту, або ж реально побоювався за своє життя.

З огляду на викладене, місцевий суд критично оцінив показання ОСОБА_6 про те, що він наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 захищаючись

від його протиправних дій, перевищивши межі необхідної оборони.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду щодо ОСОБА_6 належним чином умотивований і відповідає вимогам статей

370, 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення

та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винним, та об`єктивні докази

на підтвердження встановлених судом обставин.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

на вирок місцевого суду, належним чином перевірив його доводи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, визнав

їх безпідставними, мотивував своє рішення і зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те,

що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, доведена сукупністю досліджених та оцінених доказів.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ст. 118 КК України суд апеляційної інстанції зазначив, що на відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого статтею 118 КК України,

є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. При цьому стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Обов`язковою умовою кваліфікації вбивства

за ст.118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним

за наявності підстав слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

Якщо у поведінці особи визначальним було не відвернення нападу та захист,

а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), то такі дії особи за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Апеляційний суд ретельно проаналізував показання ОСОБА_6 про те,

що під час конфлікту ОСОБА_8 хотів нанести йому удар цеглиною, однак він відібрав її, відштовхнув ОСОБА_8 і той упав, та, піднімаючись, ОСОБА_8 намагався завдати ОСОБА_6 удар камінням, однак він спрацював

на випередження, ударивши ОСОБА_8 цеглою в праву передню частину голови.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що показання ОСОБА_6 про обставини нанесення ударів цеглою узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи щодо характеру тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_8 та вказують на те, що дії ОСОБА_6 були спрямовані не на припинення нападу чи захисту від дій ОСОБА_8 , а на спричинення шкоди життю та здоров`ю останнього, наслідком чого стала його смерть.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно зі ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази,

які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції

не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Апеляційний суд відмовив захиснику ОСОБА_7 у задоволенні клопотання

про повторне дослідження доказів, оскільки він не обґрунтував, чому відповідні докази були досліджені судом першої інстанції неповністю чи з порушеннями,

та не встановив підстав для повторного дослідження доказів, а тому доводи захисника про недотримання апеляційним судом вимог ст. 404 ч. 3 КПК України

є необґрунтованими. Такий підхід у вирішенні вказаних клопотань визнається правильним судовою практикою.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу захисника з дотриманням положень ст. 405 КПК України і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та вмотивованим.

За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника,

які є аналогічними доводам його касаційної скарги, навів переконливі аргументи

на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував своє рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів

не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 115 ч. 1 КК України, та правильність кваліфікації його дій. Відомості, які характеризують особу ОСОБА_8 , та його поведінка за встановлених судами фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення на кваліфікацію дій ОСОБА_6 не впливають і її не змінюють.

Суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих

та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений винний у його вчиненні.

Рішення суддів, в тому числі і щодо кваліфікації дійОСОБА_6 і доведеності його вини прийняті з врахуванням практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, наслідки, відомості про його особу, який раніше не судимий, на обліку

у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин,

які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст. 115 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Отже, покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом і розміром

є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами

для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.

За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду

в суді першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року

та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3