Справа № 145/1213/25
Провадження №11-кп/801/340/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду кримінальне провадження № 0000176 від 07.07.2025,

за апеляційною скаргою прокурора Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 січня 2026 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Житомира Житомирської області, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

1) 14.05.2008 року Корольовським районним судом міста Житомира за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі;

2)16.04. 2008 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік;

3) 26.12.2008 року Богунським районним судом міста Житомира за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 304, ч.ч. 1,4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі;

4) 25.03.2009 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до 5 років позбавлення волі, звільнений 07 липня 2011 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 14 днів;

5) 12.07.2012 року Богунським районним судом міста Житомира за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.70, ч. 1 ст.71 КК України до 3-х років 9 місяців позбавлення волі; звільнений 24 грудня 2015 року по відбуттю строку покарання;

6) 30.09.2016 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 4-х років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 09 вересня 2019 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 3 місяці 21 день;

7) 21.01.2020 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.71 КК України до 3-х років 1 місяця позбавлення волі; 24.06.2022 року звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі, невідбута частина покарання 8 місяців 5 днів,

-визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.186 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 січня 2026 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

-за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 вирішено рахувати із 23 січня 2026 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення у період із 08 липня 2025 року по день набрання даним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі по день набрання вироком законної сили включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний та продовжений судом стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 до набрання даним вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи № 1726/25-21 від 11.08.2025 року в розмірі 1272 (одна тисяча двісті сімдесят дві) гривні 24 копійок та за проведення експертизи № СЕ-19/102-25/17991 БД від 28.08.2025 року в розмірі 4 769 (чотири тисячі сімсот шістдесят дев`ять) гривень 54 копійки.

Речові докази:

-грошові кошти в сумі 1080 грн., номіналом 9 (дев`ять) купюр по 20 грн, 2 (дві) купюри по 100 грн, 2 (дві) купюри по 200 грн, 6 (шість) купюр по 50 грн, дані грошові кошти (дев`ятнадцять купюр) вилучено та поміщено до спецпакету НПУ PSP №1207413, мобільний телефон марки "Нокіа" в корпусі чорного кольору, який вилучено та поміщено до спец. пакета НПУ PSP №1448474, а також сім карту мобільного оператора ПрАТ "Київстар", із зазначеним на ній номером НОМЕР_1 , сім карту ТОВ "лайфселл" з номером НОМЕР_2 та дві пластикові картки ТОВ "лайфсел" - тримачі для сім карт, з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , повернуто потерпілій ОСОБА_11 за належністю;

- змив одорологічного походження з внутрішньої ручки вхідних дверей, змив одорологічного походження з внутрішньої ручки дверей кухні, змиви одорологічного походження з ручки пластикової каністри білого кольору з етикеткою "ВІК F51", пластикову каністру білого кольору з етикеткою "ВІК F51", змив з 3 скляних чарок, - ухвалено знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 09.07.2025 року на тимчасово вилучене майно, а саме: на грошові кошти в сумі 1080 грн., номіналом 9 (дев`ять) купюр по 20 грн, 2 (дві) купюри по 100 грн, 2 (дві) купюри по 200 грн, 6 (шість) купюр по 50 грн, дані грошові кошти (дев`ятнадцять купюр) вилучено та поміщено до спецпакету НПУ PSP №1207413, мобільний телефон марки "Нокіа" в корпусі чорного кольору, який вилучено та поміщено до спец. пакета НПУ PSP №1448474, а також сім карту мобільного оператора ПрАТ "Київстар", із зазначеним на ній номером НОМЕР_1 , сім карту ТОВ "лайфселл" з номером НОМЕР_2 та дві пластикові картки ТОВ "лайфсел" - тримачі для сім карт, з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які в подальшому вилучені та поміщені до спецпакету НПУ СУ, що передані до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - ухвалено скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 09.07.2025 року на тимчасово вилучене майно, а саме на: змив одорологічного походження з внутрішньої ручки вхідних дверей, який поміщено до спецпакета НПУ INZ №2008210, змив одорологічного походження з внутрішньої ручки дверей кухні який поміщено до спецпакета НПУ INZ №2008139, змив одорологічного походження з ручки пластикової каністри білого кольору з етикеткою "ВІК F51", який поміщено до спецпакета НПУ PSP 2142593, змив з ручки пластикової каністри білого кольору з етикеткою "ВІК F51", який поміщено до паперового конверту Національна поліція України, пластикову каністру білого кольору з етикеткою "ВІК F51", вилучено в ході огляду та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України QYH №0069614, змиви зі скляних стопок, які поміщено до паперових конвертів Національна поліція України із роз`яснювальними надписами та підписами учасників слідчої дії, що передані до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - ухвалено скасувати.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 06 липня 2025 року приблизно о 22:30 год, прийшов разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 погостювати до своєї знайомої ОСОБА_11 за місцем проживання останньої, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, знаходячись за вищевказаною адресою, 07 липня 2025 року приблизно о 02:30 год., в ОСОБА_7 під час вживання спиртних напоїв з ОСОБА_11 на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливі шкідливі наслідки у вигляді спричинення шкоди здоров`ю потерпілої та бажаючи їх настання, наніс їй чотири удари кулаком правої руки та один удар в область голови пластиковою ємністю з водою, об`ємом 10 літрів, яку тримав у правій руці внаслідок чого вона впала на підлогу. Продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 свідомо завдав потерпілій, яка ще лежала чотири удари зовнішньою стороною стопи правої ноги одягненою в кросівок по тулубу, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепномозкової травми, струсу головного мозку легкого ступеню, закритої травми грудної клітини, перелому латерального відділу 8,9-гo ребер зліва, а також навколоочноямкової гематоми зліва, які спричинили тривалий розлад здоров`я (понад три тижні, 21 день) та відповідно до висновку судово медичної експертизи № 69 від 28.07.2025 належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (п.2.2.1.) Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У подальшому, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену судимість, будучи обізнаним у тому, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє - Законом України від 15 липня 2025 року № 4524-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 14 липня 2025 № 478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб (тобто до 05 листопада 2025 року) повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , у ОСОБА_7 , який надалі перебував у будинку АДРЕСА_2 , раптово виник умисел на заволодіння жіночою барсеткою потерпілої, яка у той час перебувала у неї на поясі, у якій знаходились грошові кошти в сумі 4 310 грн. та мобільний телефон марки «Nоkіa» із SІМ-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, не приховуючи наміру протиправного заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 , перебуваючи в кухонній кімнаті будинку, за місцем проживання ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , шляхом ривка, правою рукою зірвав з потерпілої жіночу барсетку, яка матеріальної цінності для останньої не становить та в подальшому з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia» моделі «1280 (RM-647)» станом на 07 липня 2025 року складала 370 грн.

Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілій матеріального збитку на загальну суму 4 680 гривень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю та суду пояснив, що влітку 2025 року він разом зі своєю співмешканкою прийшли до потерпілої ОСОБА_11 , там разом розпивали алкогольні напої. Потім його співмешканка пішла додому, а він залишився та продовжив розпивати алкогольні напої з потерпілою. Через деякий час між ним та потерпілою виникла суперечка, в ході якої він наніс їй удари кулаком руки та пластиковою ємністю з водою в голову від чого вона впала. Потім наносив їй ще удари ногою по тулубу. Після нанесення ударів у нього виник умисел на заволодіння барсеткою потерпілої, яка перебувала у неї на поясі. Він зірвав барсетку, забрав її разом з мобільним телефоном та грошима, які знаходилися всередині. В подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , повідомлення ним фактичних обставин вчинених кримінальних проступків, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, відомостей щодо речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду першої інстанції, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та визначеної міри покарання, просить вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України - змінити в частині визначення початку строку відбування покарання через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України до покарання:

за ч. 1 ст. 122 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік;

за ч. 4 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зарахувати у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення у період із 08 липня 2025 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про обрахування початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з 23.01.2026.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою обрахування початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок суду залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що з урахуванням прийнятого судом першої інстанції рішення щодо продовження дії відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді утримання під вартою суд першої інстанції мав би визначити початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з дня набрання оскаржуваним вироком законної сили, а не з моменту його проголошення.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора з підстав викладених у ній.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили оскаржуваний вирок залишити без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах поданої апеляційної скарги.

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Крім того, згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З аналізу зазначених вище вимог кримінального закону та Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до ухвалення вироку. Водночас, перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання.

Проте, наведені вимоги залишились поза увагою Тиврівського районного суду Вінницької області у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .

Зокрема, як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції визнавши ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень та визначивши на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі, при ухваленні вироку 23.01.2026, залишив без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Крім цього, згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначено рішення про зарахування ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період із 08.07.2025 по день набрання даним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі по день набрання вироком законної сили включно.

За таких обставин, з урахуванням прийнятого судом першої інстанції рішення щодо продовження дії відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді утримання під вартою суд першої інстанції мав би визначити початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з дня набрання оскаржуваним вироком законної сили, а не з моменту його проголошення.

Отже, судом залишено поза увагою роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України та допущено порушення вимог статей 370, 374 КПК України, які перешкодили ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому вони є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 412 КПК України є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України - змінити в частині визначення початку строку відбування покарання через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186 КК України до покарання:

за ч. 1 ст. 122 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік;

за ч. 4 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зарахувати у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення у період із 08 липня 2025 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про обрахування початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з 23.01.2026.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою обрахування початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців, а засудженим в той же термін, з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4