ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1/26 Номер провадження 11-сс/814/223/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчук від 04 січня 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2026 року за №0000010, задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , і застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 02 березня 2026 року, підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю сел. Оржиця Лубенського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати, спотворити речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину та покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас слідчий суддя на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчук від 04 січня 2026 року та застосувати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про неможливість обрання цього запобіжного заходу визначити ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя: не дослідив питання: вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, ризиків, які повинні бути досліджені при обранні запобіжного заходу; не врахував те, що стороною обвинувачення не було доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який має соціальні зв`язки за місцем проживання, до затримання проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_10 та 5 дітьми, до затримання неофіційно працював та утримував сім`ю.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2026 року за №0000010 (а.п.7).

Досудовим розслідуванням установлено, що 02 січня 2026 року приблизно о 15 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в кафе-барі «Смак» за адресою: вул. Юрія Руфа, 2-Д м. Кременчук, діючи з прямим умислом, із метою власного незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, переліз через барну стійку та наніс працівнику даного закладу ОСОБА_11 із метою її дезорієнтації удар кулаком в обличчя, від якого ОСОБА_11 упала на підлогу, та в цей момент заподіяв їй ще декілька ударів кулаками в ділянку обличчя. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_8 , впевнившись в тому, що ОСОБА_11 не здатна йому протидіяти, заволодів із барної стійки належним ОСОБА_11 мобільним телефоном "Redmi 12 C", вартістю 5 998 гривень, після чого підійшов до ОСОБА_11 та, взявши її за волосся, змусив показати місце, де знаходились грошові кошти з продажу товарів закладу. Досягнувши бажаного результату, ОСОБА_8 забрав належні ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 3 000 гривень, після чого зник із місця вчинення злочину.

Зазначеними вище протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 : тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому спинки носа, забою, гематом лівої скроневої області, скулової області, параорбітальної гематоми зліва; майнової шкоди на загальну суму 8 998 гривень.

Слідчим ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненого в умовах воєнного стану (а.п.60-62).

Затим обвинувачення звернулась до слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчук підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам (а.п.1-6).

Слідчий суддя, задовольнивши клопотання слідчого, застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів (а.п.75-80).

Слідчий суддя вказав, що зазначені в клопотанні обставини необхідності затосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробила сторона обвинувачення, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи ж клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати, спотворити речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим - від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу підозрюваного, який не судимий, не має: стійких соціальних зв`язків, джерела доходу, має місце проживання, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного вище злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_11 , що містяться в протоколі її допиту від 02 січня 2026 року, яка підтвердила те, що 02 січня 2026 року в післяобідній час приміщенні кафе-бару «Смак» за адресою: вул. Юрія Руфа, 2-Д м. Кременчук, діючи з прямим умислом, із метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_8 наніс їй удар кулаком в обличчя, від якого вона впала на підлогу, та в цей момент заподіяв їй ще декілька ударів кулаками в ділянку обличчя, запитуючи, де знаходяться грошові кошти. Затим підозрюваний схопив її за волосся та наказав віддати гроші, на його вимогу вона відкрила сейф і він заволодів грошовими коштами. Також відразу після вчиненого ОСОБА_8 розбійного нападу вона виявила відсутність належного їй мобільного телефону (а.п 19-20); протоколом пред`явлення для впізнання від 02 січня 2026 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_8 як чоловіка, який за вказаних вище обставин вчинив щодо неї розбійний напад із заволодінням її мобільним телефоном і грошовими коштами (а.п.21-22); протоколом огляду відеозапису з камер відеоспостереження, якими зафіксовано обставини заволодіння ОСОБА_8 чужим майном у ході вчинення зазначеного вище розбійного нападу та наявність слідів РБК на місці, де попередньо стояла потерпіла (а.п.23-32), та іншими доказами в кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в досліджуваній ситуації.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності встановлених ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати, спотворити речі, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому розбійного нападу - особливо тяжкого злочину проти власності, життя та здоров`я потерпілої, із застосуванням до неї насильства навіть у той момент, коли впала на підлогу від удару, з метою заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

З викладеного вище слідує, що слідчий суддя в ході прийняття рішення про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, про що порушується питання стороною захисту.

Посилання ж захисника на працевлаштування підозрюваного не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів провадження. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й у суді апеляційної інстанції.

Водночас установлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність сукупності тих характеристик особи ОСОБА_8 та його характерних рис у аспекті потенційної суспільної небезпеки, які би разом із іншими доречними факторами цього конкретного кримінального провадження свідчили би про можливість і достатність досягти мети заходу забезпечення кримінального провадження в умовах лише певного контролю за його поведінкою без продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

При цьому, ОСОБА_8 в іншому кримінальному провадженні перебував у розшуку та слідчим суддею надавався дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.п.55-59).

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 перебуває в цивільному шлюбі, має: малолітніх дітей, певні соціальні зв`язки із сім`єю, однак ці дані з урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не є достатньою й мотивованою підставою для його зміни.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого тяжкого злочину із застосуванням насильства до потерпілої.

Тому, враховуючи встановлені ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, наведені вище підстави, передбачені ст.178 КПК України, то слідчий суддя, як наслідок, правильно не визначив розмір застави підозрюваному.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчук від 04 січня 2026 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4