Справа № 466/3463/22
Провадження № 1-кп/466/131/26
У Х В А Л А

11 лютого 2026року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 25.01.2022, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, одруженого, раніше несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 203-2 КК України, -

встановив:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2022 обвинувальний акт передано для розгляду судді ОСОБА_1 (а.с.55 т.1).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 від 02.06.2022 року призначено підготовче судове засідання (а.с.56 )

Прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 10.02.2026 звернулась до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання та просила його задовольнити.

Захисник та обвинувачений заперечували проти застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили відмовити в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши учасників розгляду в судовому засіданні, дослідивши матеріали клопотання прокурора, судове провадження, суд дійшов висновку, що обставини, зазначені при застосуванні запобіжного заходу, продовжують існувати і по даний час, ризики, які мали місце на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, не зменшилися, залишаються реальними та триваючими.

За змістом ч.3ст.315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом другим цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як було встановлено судом, на досудовому слідстві ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 09.03.2023 ОСОБА_4 оголошено в розшук, на час розшуку зупинено судове провадження.

Ухвалою суду від 08.06.2023 оголошено ОСОБА_4 в міжнародний розшук.

Ухвалою суду від 08.06.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою безстроково.

ОСОБА_4 перебував в розшуку за Управлінням стратегічних розслідувань у Львівській області ДСР НП України.

Згідно листа Міністерства юстиції України № 170979//12.4 від 26.11.2025 повідомлено, що на підставі Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року Федеральне Міністерство юстиції Федеративної Республіки Німеччини прийняло рішення про видачу ОСОБА_4

10.02.2026р. з ДУ «Львівської установи виконання покарань №19» надійшло повідомлення, про те, що ОСОБА_4 затриманий 09.02.2026року працівниками УСР у Львівській області ДСР Національної поліції України на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 08.06.2023р. про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Після затримання і не пізніше як через 48 годин з часу доставки ОСОБА_4 до місця кримінального провадження розглянути за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Під час розгляду кримінального провадження в суді не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей щодо міцних соціальних зав`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого, суд бере до уваги п.1 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно обвинувального акту, йому інкриміновано особливо тяжкий злочин, за який передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі.

Тяжкість покарання, за санкцією норм, які інкримінуються обвинуваченому передбачено лише позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Суд приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ними процесуальних рішень суду.

Статтею 178КПКУкраїни передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Вирішуючи питання щодо застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, який обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, приходить до висновку, що відносно обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки на даний час наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, а всі доходи отримував від протиправної діяльності, на території України міцних соціальних зв`язків не має, за місцем реєстрації АДРЕСА_1 не проживає, з 30.12.2022 проживав за кордоном.

Так, під час проведення судового розгляду, на судові засідання, призначені на 10.08.2022, 23.09.2022, 28.10.2023, 27.01.2023 обвинувачений ОСОБА_4 не з`являвся та 30.12.2022 перетнув державний кордон України, не повідомивши про це суд, що свідчить про його переховування від суду.

В умовах воєнного стану застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого суд вважає недостатнім.

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали.

На підставі наведеного, зважаючи на завдання кримінального провадження, передбаченого ст. 2КПКУкраїни та виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194КПК України, ст.ст.5,6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», а також те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів та що метою запобіжного заходу є подальший розгляд справи, який повинен підтвердити або спростувати підозру, яка була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,суд вважає, що інший запобіжний захід не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, а тому приходить до висновку, що відносно обвинувачених необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Одночасно, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого ст.ст. 255 - 255-3 КК України.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки заявлені ризики не зменшились, обвинувачений переховується від суду, а більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі.

Керуючись ст. ст. 176-177, 183, 199,314, 372,395 КПК України, суд, -

постановив:

клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 діб - задовольнити.

Застосувати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 діб, з 11 лютого 2026 року по 11 квітня 2026року включно.

Копію ухвали надіслати для відома до Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» та вручити учасникам кримінального провадження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня оголошення ухвали, обвинуваченим з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 16.02.2026р. о 09.15год.

Суддя ОСОБА_1