Справа №638/4393/26
Провадження № 1-кс/638/722/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м.Харків

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони розпоряджатися ним та відчужувати його.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000186, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.10.2017 між Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками та ОСОБА_4 укладено контракт №2, відповідно до якого ОСОБА_4 призначається на посаду директора Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» на термін з 30 жовтня 2017 року по 30 жовтня 2022 року.

ОСОБА_4 , у період з січня 2023 року по грудень 2023 року, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Асторономічна, 33, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, зловживаючи своїм службовим становищем директора, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб, будучи службовою особою, використовуючи своє службового становище всупереч інтересам служби, у порушення п.п. 2 п. 2.12 розділу ІІ Положення про оплату праці в ДП ««Фармакопейний центр» видав накази №9-ВС від 29.01.2023, №27-ВС від 28.02.2023, №37-ВС від 30.03.2023, №49-ВС від 27.04.2023, №55-ВС від 30.05.2023, №69-ВС від 28.06.2023, №87-ВС від 31.07.2023, №90 ВС від 30.08.2023, №97-ВС від 29.09.2023, №104-ВС від 31.10.2023, №124-ВС від 30.11.2023, №130-ВС від 28.12.2023, відповідно до яких проведено доплату, в тому числі наступним працівникам Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів»: заступнику завідувача лабораторією фармакопейного аналізу ОСОБА_5 , заступнику директора з якості ОСОБА_6 , завідувачу лабораторією фармакопейного аналізу ОСОБА_7 , начальнику відділу ОСОБА_8 , завідувачу сектору ОСОБА_9 , начальнику відділу інженерного та організаційного забезпечення ОСОБА_10 , завідувачу сектору інструментальних методів аналізу ОСОБА_11 , заступнику директора з наукової роботи ОСОБА_12 , головному юрисконсульту ОСОБА_13 , керівнику групи ОСОБА_14 , заступнику директора з розвитку-головному бухгалтеру ОСОБА_15 , завідувачу науково-технічного відділу ОСОБА_16 , які належать до Апарату управління (заступники директора, головний юрисконсульт) та керівних посад структурних підрозділів, їх заступників і керівників секторів (груп), внаслідок чого відповідно до висновку судової економічної експертизи №СЕ-19/121-25/30219-ЕК від 12.02.2025 Підприємством понесено необгрунтовані витрати в сумі 1 607 171,58 грн, чим державі в особі Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» завдано майнової шкоди на вказану суму, що є тяжкими наслідками.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, а саме: зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

27.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину.

Обгрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході розслідування доказами: документами, вилученими у порядку, передбаченому ст. 93 КПК України, висновками спеціаліста, висновками судової економічної експертизи №СЕ-19/121-25/30219-ЕК від 12.02.2025, іншими доказами у їх сукупності, зібраними у ході розслідування.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що підозрюваним є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Костянтинівка, Донецької області, громадянин України, з вищою освітою, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Відповідно до наявних даних встановлено, що на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить: квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, з метою забезпечення відшкодування ОСОБА_4 шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення на загальну суму 1 607 171,58 грн, у зв`язку з чим буде подано цивільний позов до суду на вказану суму та запобігання можливості відчуження майна, необхідно накласти арешт на належне ОСОБА_4 вказане нерухоме майно шляхом заборони відчуження та розпорядження ним.

Враховуючи, той факт, що ОСОБА_4 може вчинити дії щодо розпорядження вказаним майном, тому на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, клопотання необхідно розглядати без повідомлення власника майна, оскільки це може призвести до перереєстрації права власності на вказане майно.

Прокурор подав заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі. Клопотання підтримує та просить задовольнити.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та додані до нього докази, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Стаття 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 2 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ураховуючи вищевикладене, суд зазначає, що кримінально-процесуальний закон дійсно передбачає накладання арешту на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), водночас, в матеріалах, долучених прокурором до клопотання про арешт майна, відсутні докази наявності в цьому кримінальному провадженні цивільного позову, а отже накладення арешту на вказане майно є передчасним, та таким, що не відповідає критерію пропорційності, який застосовується при вирішенні питання про накладення обмежень на конституційно захищені права особи, зокрема права власності, а тому, у задоволенні клопотання належить відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. 2, 7, 16, 98, 107, 131, 170-175, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а особами, які не були присутні під час її проголошення - з дня отримання копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1