Справа № 643/1608/26
Провадження № 1-кп/643/634/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0003066 від 01.11.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше не судимого, працюючого колористом у ТОВ «Артсіті», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2025 року близько 18:00 год. керуючи технічно-справним автомобілем «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Нескорених у місті Харкові з боку вулиці Гвардійців Широнінців в напрямку проспекту Тракторобудівників зі швидкістю 60 км/год, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах 50 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4. Правил дорожнього руху, згідно з яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти будинку № 52 по вулиці Нескорених, на який вийшов пішохід ОСОБА_6 та почав переходити по ньому дорогу, і якого водій ОСОБА_7 об`єктивно міг своєчасно виявити, не зменшив швидкості руху свого автомобіля, а при необхідності не зупинив його перед зоною пішохідного переходу, щоб дати дорогу пішоходу, продовжував рух автомобіля, виїхав на пішохідний перехід, створивши небезпеку пішоходові, чим грубо порушив вимоги п. 18.1. Правил дорожнього руху, де вказано:

- п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»

та допустив наїзд лівим переднім габаритом свого автомобіля на ліву бокову сторону пішохода ОСОБА_6 , який в цей час переходив дорогу по нерегульованому пішохідному переходові, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді компресійного перелому тіла 12 грудного хребця, компресійного перелому тіл 1, 3, 5 поперекових хребців, закритого перелому медіального виростка великогоміткової кістки зліва, закритого перелому голівки малогомілкової кістки зліва зі зміщенням.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи, порушення водієм ОСОБА_7 зазначених вимог Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_6 подані до суду клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали заявлене клопотання, при цьому обвинувачений надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з його примиренням з потерпілим.

Потерпілий також підтримав клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, у підготовчому судовому засіданні також підтвердив примирення з обвинуваченим, просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням, зазначив, що обвинуваченим йому було відшкодовані завдані збитки в повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні учасників провадження, суд зазначає наступне.

Однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, реалізація якої дає змогу досягти найкращого співвідношення врахування інтересів потерпілого та відповідальності правопорушника.

Положеннями ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як на тому наголошено у абз. 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.

Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий».

Так, у ч. 1 ст. 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Суд зазначає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному.

Звертаючись до телеологічного (цільового) тлумачення, яке передбачає встановлення мети, якою керувався законодавець під час формулювання ст. 46 КК України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, суд зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Право на примирення у ст. 46 КК України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

У ст. 46 КК України передбачено такі обов`язкові умови (передумови) та підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим:

1) умова - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів;

2) підстава - примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо:

- вона вчинила злочин вперше;

- вчинене нею діяння належить до злочинів невеликої тяжкості або необережних злочинів середньої тяжкості;

- її посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину;

- повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Для застосування ст. 46 КК України слід встановити, як правило, сукупність всіх перелічених елементів.

Під вчиненням злочину вперше у ст. 46 КК України розуміється, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК, про що на практиці свідчить відсутність: у особи непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку із вчиненням особою будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але: була виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; була правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; була реабілітована; була засуджена без призначення покарання або звільнена від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунена законом (відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 88 вона визнається такою, що не має судимості).

При визначенні особи такою, що вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, необхідно виходити, перш за все, з етимологічного значення цього поняття, а саме: такою визнається особа, яка фактично вчинила злочин перший раз. Разом з тим, при вирішенні цього питання слід враховувати і кримінально-правовий зміст поняття «вчинення злочину вперше». Це означає, що особа визнається такою, що вчинила злочин невеликої тяжкості вперше і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не перший раз, але на день його вчинення існували юридичні підстави, що виключали можливість визнання вчинення злочину повторним або рецидивом злочинів. Це має місце, зокрема, якщо за раніше вчинений злочин: особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК (в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності), згідно з законом про амністію чи на підставі акта про помилування; особа хоча і була засуджена, однак на момент вчинення нового злочину судимість було погашено або знято; особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння, скасована новим кримінальним законом.

Також слід зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, закон надає їй право заперечувати проти закриття справи.

У даному випадку, судом під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_7 вперше вчинив злочин, який відповідно до приписів ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, його посткримінальна поведінка є позитивною.

Враховуючи те, що ст. 46 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочину за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності із роз`ясненнями, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, посилання на об`єкт злочину має значення лише для встановлення самого складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, і при застосуванні ст. 46 КК України значення немає.

Спричинення злочином шкоди також інтересам суспільства, яку неможливо усунути, знаходиться поза предметом регулювання підстав для закриття справ у зв`язку з примиренням винного у злочині з потерпілим, адже кримінальний закон вирішення долі кримінальної справи таким чином пов`язує лише з волевиявленням з боку згаданих осіб. Крім того, склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, має місце лише тоді, коли шкоду завдано саме потерпілому (тілесне ушкодження середньої тяжкості) і про жодну іншу шкоду в диспозиції цієї частини статті не йдеться.

Зміст ст. 46 КК України свідчить, що передумовою звільнення від кримінальної відповідальності може бути лише такий злочин невеликої тяжкості, яким шкода заподіяна певному потерпілому, тобто фізичній особі, якій заподіяна моральна, матеріальна, або фізична шкода і яка визнана потерпілою відповідно до ч. 2 ст. 49 КПК України.

Оскільки кримінальна відповідальність особи за ч. 1 ст. 286 КК України настає у разі порушення нею правил безпеки руху й експлуатації транспорту тільки за умови, якщо в результаті цих порушень настали суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння особі тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та наявності причинного зв`язку між діянням та цими наслідками, наявні підстави для застосування положень ст. 46 КК України та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 286 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим.

Крім того, обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 46 КК України.

Під час підготовчого судового засідання потерпілий підтримав заяву про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 у зв`язку з примиренням, зазначивши, що з обвинуваченим вони примирилися, останній повністю відшкодував йому завдані збитки і жодних претензій до нього він не має. При цьому, потерпілий пояснив, що примирення з обвинуваченим є добровільним, жодного тиску на нього не вчинялось.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні суд пересвідчився у дійсному волевиявленні потерпілого щодо примирення з обвинуваченим. При цьому, інтереси потерпілого жодним чином не порушуються.

Положеннями ч. 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає необхідним на підставі ст. 46 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Питання про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, суд вирішує у відповідності до вимог ст. 124 КПК України, згідно яких вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 04.11.2025 накладено арешт на автомобіль «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони на його відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, вищевикладене, накладений арешт на автомобіль «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає скасуванню, підстав для подальшого застосування арешту суд не вбачає.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. ст. 100, 284, 285, 286, 372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Кримінальне провадження № 0003066 від 01.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України- закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 04.11.2025 на автомобіль марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речовий доказ автомобіль марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання ухвалою законної сили повернути законному володільцю.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення:

- судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-25/28181-ІT від 04.12.2025 в сумі 7 131 (сім тисяч сто тридцять одну) грн 20 коп;

- судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-25/30464-ІT від 17.12.2025 в сумі 5 348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) грн 40 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Салтівський районний суд міста Харкова.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде проголошено 02.03.2026 о 08:30 год.

Суддя ОСОБА_1