Провадження №11-кп/801/282/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000306 від 29.03.2025 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2026 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Горбове, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 08.12.1999 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 229-6, ч. 1 ст. 299-1, ч. 1 ст. 229-4, ст. 44, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 08.08.2001 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію», невідбуту частину покарання змінено на умовну з іспитовим строком один рік чотири місяці двадцять вісім днів;

- 07.10.2002 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 30.08.2004 умовно-достроково, з невідбутим строком три місяці двадцять чотири дні;

- 14.03.2005 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 08.09.2006 умовно-достроково, з невідбутим строком чотири місяці двадцять чотири дні;

- 06.11.2007 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 30.10.2009 по відбуттю строку покарання;

- 06.09.2010 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 17.06.2013 умовно-достроково, з невідбутим строком один рік один місяць шість днів;

- 11.03.2014 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України, із застосуванням ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 04.02.2016 по відбуттю строку покарання;

- 09.12.2016 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 08.01.2019 по відбуттю строку покарання;

- 22.01.2020 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді двох років чотирьох місяців позбавлення волі;

- 25.02.2021 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді двох років чотирьох місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 10.05.2022 по відбуттю строку покарання;

- 17.12.2021 Шосткинським міським судом Сумської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді двох років чотирьох місяців позбавлення волі;

- 09.08.2022 Ковпаківським районним судом м. Суми, за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 04.11.2024 згідно Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вирішено питання із початком строку відбування покарання, запобіжним заходом, процесуальними витратами та долею речових доказів.

В С Т А Н О В И В:

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026 ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за таких обставин.

ОСОБА_8 , 29.03.2025 близько 10 години, перебуваючи у приміщенні кафе «12 стільців» розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де свою підприємницьку діяльність здійснює фізична особа підприємець ОСОБА_10 під час вживання алкогольних напоїв, знаходячись в громадському місці, безпричинно, з хуліганських спонукань почав виражатись у бік оточуючих громадян нецензурною лайкою, після чого, заспокоївшись, продовжив сидіти за столом у стані алкогольного сп`яніння, та своєю поведінкою заважав відвідувачам відпочивати.

На зауваження бармена даного кафе ОСОБА_11 та пропозицію покинути заклад, ОСОБА_12 відреагував агресивно, та знаходяться в громадському місці, безпричинно, з хуліганських спонукань почав виражатись у її бік та оточуючих громадян нецензурною лайкою, при цьому дістав з кишені куртки предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме, кухонний ніж, після чого гострою стороною клинка вдарив декілька разів по поверхні столу.

Після зауваження, зробленого відвідувачами та барменом кафе, щодо неналежної поведінки, ОСОБА_12 розуміючи, що діє на очах сторонніх громадян, у денний час доби, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, виражаючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, які знаходять свій вияв у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, установлених правил співжиття, спілкування, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, прагнучи самоствердитися за рахунок приниження іншої особи, почав вчиняти хуліганські дії, а саме тримаючи у руці предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень кухонний ніж, почав розмахувати ним, та висловлювати нецензурною лайкою погрози у бік оточуючих осіб, в такий спосіб за допомогою зазначеного кухонного ножа створював реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

У подальшому, з метою припинення хуліганських дій та попередження нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , один з відвідувачів, а саме ОСОБА_14 , забрав у нього кухонного ножа, виніс на вулицю та перекинув вказаний ніж через паркан, після чого вивів ОСОБА_15 з приміщення кафе.

У свою чергу, ОСОБА_12 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, які знаходять свій вияв у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, установлених правил співжиття, спілкування, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, прагнучи самоствердитися, розуміючи, що знаходиться у громадському місці, знайшов на вулиці твердий камінь овальної форми розміром приблизно 13 см х 9 см, та зайшовши до приміщення вищевказаного кафе, кинув камінь у скляну вітрину, що розташована за барною стійкою, розбивши таким чином скло вітрини розміром 800 мм на 300 мм. вартістю 1800 грн, та горілчані вироби, а саме: дві пляшки горілки марки «Перша гільдія» «Поважна» ємністю по 0,7 літра, одну пляшку горілки «Хлібний дар» «Класична» ємністю 0,5 літра, дві пляшки горілки марки «Козацька рада» «Класична» ємністю по 0,5 літра; чотири пляшки горілки марки «Козацька рада» «Класична» ємністю по 100 мл.; дві пляшки горілки марки «Nemirov» «Delikat» ємністю по 100 мл.; дві пляшки горілки марки «Nemirov» «Медова» ємністю по 100 мл.; дві пляшки горілки марки «Nemirov» «Чорна особлива» ємністю по 100 мл.; три пляшки коньяку «Aliko» «З зірочки» ємністю 0,5 літра; одна пляшка коньяку «Koblevo» «3 зірочки» ємністю 0,5 літра.

Унаслідок умисних, хуліганських дій ОСОБА_15 було пошкоджено майно фізичної особи підприємця ОСОБА_10 та завдано шкоду останній на суму згідно висновку експерта 3827,08 грн., та порушено нормальну роботу закладу в якому вона здійснює свою підприємницьку діяльність, а саме кафе «12 стільців» за адресою АДРЕСА_2 .

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Не погодившись із даним судовим рішенням прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. У решті вирок залишити без змін.

До початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_9 подала заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026 стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд, перевіривши подану заяву, бере до уваги наведений у ній факт відмови прокурора від апеляційної скарги, оскільки така відмова є добровільною, усвідомленою та поданою належним чином уповноваженою особою. З урахуванням приписів ст. 403 КПК України суд визнає, що зазначена відмова тягне за собою закриття апеляційного провадження в частині скарги прокурора, що відповідає принципам диспозитивності та змагальності кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026, у якій просив скасувати зазначене судове рішення, та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 296 КК України та призначити інше покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на його переконання, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини кримінального провадження та, як наслідок, дійшов помилкових висновків щодо правової оцінки його дій.

Зокрема, апелянт зазначає, що конфліктна ситуація виникла раптово, не була заздалегідь спланованою та, як він стверджує, стала наслідком словесного конфлікту й взаємної поведінки учасників події. При цьому наголошує, що умислу на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення він не мав, а його дії були зумовлені емоційним станом та обстановкою, що склалася безпосередньо під час події.

Окремо апелянт зазначає, що ніж, який фігурує у матеріалах кримінального провадження, він придбав у магазині «Аврора» як звичайний побутовий предмет, без будь-якої мети використання його для заподіяння шкоди іншим особам. Як стверджує апелянт, після придбання він поклав зазначений ніж до кишені та носив його при собі випадково, не пов`язуючи це із можливістю застосування під час конфлікту. У зв`язку з цим апелянт наполягає, що сам факт наявності ножа при ньому не свідчить про наявність умислу на вчинення насильницьких дій, а відповідні висновки суду, на його думку, є необґрунтованими.

Крім того, апелянт звертає увагу, що суд, на його думку, належним чином не врахував обставини, які передували конфлікту, зокрема поведінку інших осіб, яка, як зазначається у апеляційній скарзі, спровокувала розвиток подій. У зв`язку з цим він вважає, що висновок суду про наявність у його діях складу кримінального правопорушення є передчасним та таким, що не повною мірою відповідає фактичним обставинам справи.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, не надав належної оцінки його поясненням щодо механізму події та причин його поведінки, а окремі докази, на його переконання, були оцінені однобічно.

У зв`язку з викладеним, як зазначає апелянт, він просить суд апеляційної інстанції переглянути вирок, змінити правову кваліфікацію його дій та призначити більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , позицію захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, думку ОСОБА_8 , який просив задовільнити його апеляційну скаргу, обговоривши мотиви апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам вирок суду відповідає.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 ставить питання про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції, а саме повторно допитати свідків.

Колегія суддів приходить до наступного висновку з огляду на таке.

Положення ч. 3 ст. 404 КПК України визначають, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд приймає до уваги позицію, викладену у постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС у складі ВС від 18.07.2022 по справі №698/937/13, відповідно до якої для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження. Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Окрім того, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція суду касаційної інстанції, а саме колегії суддів у складі Третьої судової палати ККС у складі ВС у справі №712/2341/15-к, у відповідності до якої повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

На підставі аналізу вироку суду першої інстанції, а також журналів судових засідань, із яких вбачається, що свідки були допитані за особистої участі обвинуваченого ОСОБА_8 , тобто у останнього була можливість поставити допитуваним особам відповідні запитання та виразити свої заперечення стосовно показів свідків.

Відповідно до мотивувальної частини вироку суду, зміст всіх досліджених судом доказів, зокрема, показання свідків, а також письмових доказів, детально відтворений судом першої інстанції, із наданням таким доказам відповідної правової оцінки, повної та всебічної.

На переконання колегії суддів, у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не навів переконливих підстав для необхідності повторного виклику та допиту свідків у кримінальному провадженні.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що не погоджується із правовою кваліфікацією його дій та просить суд апеляційної інстанції перекваліфікувати вчинене ним кримінальне правопорушення на ч. 1 ст. 296 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що не мав наміру застосовувати ніж, який, за його твердженням, приблизно за годину до події придбав у магазині «Аврора» для побутових потреб, після чого поклав його до внутрішньої кишені одягу. Зазначає, що під час падіння ніж нібито вколов його, у зв`язку з чим він дістав його з кишені, не маючи наміру використовувати щодо оточуючих осіб.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги у їх сукупності з доказами, безпосередньо дослідженими судом першої інстанції, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

У розумінні ст. 296 КК України, відповідальність настає за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

У постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №442/66/16-к зазначається, що неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій. При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Як убачається з установлених судом першої інстанції обставин, поведінка обвинуваченого у приміщенні кафе мала активний, агресивний та демонстративний характер і супроводжувалася висловлюванням нецензурної лайки у бік оточуючих осіб, ігноруванням зауважень працівників закладу та відвідувачів, даний факт не заперечується і самим обвинуваченим.

Проте, у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що не погоджується із кваліфікацією свого діяння саме за ч. 4 ст. 296 КК України.

На даний довід апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 296 КК України встановлено, що відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Як встановлено із вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026 та безпосередньо зазначено у апеляційній скарзі обвинуваченого, ОСОБА_8 мав при собі кухонний ніж, який придбав незадовго до події та поклав до внутрішньої кишені одягу.

Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які були безпосередніми очевидцями події, послідовно свідчать про те, що ОСОБА_8 дістав ніж, розмахував ним, стукав по поверхні столу та висловлював погрози присутнім особам, у зв`язку з чим один із відвідувачів змушений був відібрати у нього ніж та винести його за межі закладу. Зазначені показання є узгодженими між собою, логічними, послідовними та підтверджуються письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Отже, вирішальним у даному випадку є не мета придбання ножа, на яку посилається обвинувачений, а характер його фактичного використання під час вчинення хуліганських дій.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 755/16104/20 зазначено, що, вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, необхідно враховувати, що ця ознака має місце у випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження, або коли використання таких предметів під час вчинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, а саме те, що ОСОБА_8 , перебуваючи у громадському місці, дістав ніж, розмахував ним та висловлював погрози у бік присутніх осіб, об`єктивно створюючи реальну загрозу їх життю та здоров`ю, колегія суддів доходить висновку про наявність у його діях кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч. 4 ст. 296 КК України.

Варто також зазначити, що у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 725/239/16-к зазначено, що при кваліфікації дій особи за ст. 296 КК України спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими предмети, які, хоча й не зазнали попередньої обробки, однак до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети. При цьому застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці події, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій за ч. 4 ст. 296 КК України.

Разом з тим встановлено, що кухонний ніж не був випадково підібраним на місці події предметом, а перебував при обвинуваченому до початку конфлікту та був фактично використаний під час вчинення хуліганських дій. З урахуванням його властивостей як предмета, об`єктивно придатного для заподіяння тілесних ушкоджень, а також способу його застосування розмахування та висловлення погроз у присутності сторонніх осіб такі дії повністю відповідають ознакам, передбаченим ч. 4 ст. 296 КК України.

Таким чином, твердження обвинуваченого про випадковість демонстрування ножа та відсутність наміру його застосовувати спростовуються сукупністю досліджених доказів та обґрунтовано були оцінені судом першої інстанції критично. Сам по собі спосіб придбання ножа або мета його придбання не мають вирішального значення для правової кваліфікації, оскільки визначальним є характер поведінки особи під час вчинення протиправних дій та фактичне використання предмета у ході грубого порушення громадського порядку.

Щодо доводу апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність потерпілого колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 761/22668/19 наголошено, що хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час таких дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, які перебувають у безпорадному стані. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання та відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Хоча хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, їх головною рушійною силою є не бажання завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а прагнення протиставити себе оточуючим загалом, продемонструвати свою зверхність та виразити явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Такі дії, як правило, не зумовлені особистими мотивами чи конкретною метою, а за своїм внутрішнім змістом спрямовані на прояв негативного та ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності істотного зовнішнього приводу або з незначного приводу та зазвичай спрямовуються на випадкові об`єкти.

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що твердження апелянта про відсутність потерпілого не узгоджується з правовою природою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, оскільки посягання у даному випадку було спрямоване на громадський порядок та безпеку невизначеного кола осіб, а також супроводжувалося пошкодженням майна та порушенням нормальної діяльності закладу.

Більше того, у даному кримінальному провадженні наявна конкретна особа, якій у результаті хуліганських дій обвинуваченого було завдано майнової шкоди, а саме фізична особа-підприємець ОСОБА_10 , яка здійснює підприємницьку діяльність у приміщенні кафе «12 стільців». Як установлено судом першої інстанції та підтверджено показаннями потерпілої ОСОБА_10 , показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , протоколом огляду місця події від 29.03.2025, яким зафіксовано пошкодження скляної вітрини та вилучено камінь, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 29.03.2025, а також висновком судової товарознавчої експертизи № 811/25-21 від 15.04.2025, внаслідок умисних дій ОСОБА_8 було пошкоджено майно закладу та товарно-матеріальні цінності, чим спричинено матеріальну шкоду у визначеному експертним висновком розмірі, а також порушено нормальну роботу закладу громадського харчування.

Вказана особа обґрунтовано визнана потерпілою у встановленому законом порядку, її процесуальний статус підтверджений матеріалами кримінального провадження, а тому доводи апелянта про відсутність потерпілого є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1).неповнота судового розгляду;

2).невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3).істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4).неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданих вимог, зіставивши їх із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами та наданою їм правовою оцінкою, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для зміни чи скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026 не вбачається.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив докази, надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення та дав їм вірну правову кваліфікацію. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до вимог КПК України могли б бути підставою для скасування або зміни судового рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди обвинуваченого з установленими судом обставинами та наданою їм правовою оцінкою, однак не містять переконливих аргументів, які б спростовували законність і обґрунтованість ухваленого вироку.

За таких обставин вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 , закрити, у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.01.2026, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4