Справа № 203/421/25
Провадження № 1-кп/0203/927/2026
У Х В А Л А

05.03.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 08.01.2025 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, колегія суддів, -

встановила:

Прокурор заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, посилаючись на те, що на теперішній час не зникли ризик, зазначені у п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_6 міри запобіжного заходу, а саме обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчинені особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 111 КК України, може переховуватися від суду. Окрім того, у разі не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є вірогідність продовження інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, або вчинення інших кримінальних правопорушень. Одночасно обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає не лише особі обвинуваченого ОСОБА_6 а й характеру та тяжкості злочину, який йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, є співмірним з існуючими ризиками, у зв`язку з чим є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт, посилаючись на те, що прокурор, в порушення ст.184 КПК України, не надав будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків.

Захисник ОСОБА_7 підтримав підзахисного, просив змінити йому запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши думку учасників судового засідання, колегія суддів приходить до висновку, щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався останній раз ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 12 січня 2026 року строком до 12 березня 2026 року

ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачене покарання на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у злочині проти основ національної безпеки України, тобто у скоєні особливо тяжкого злочину, тому суд приймає до уваги тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Приймаючи до уваги запровадження в Україні військового стану та тимчасову окупацію територій, де проживає обвинувачена та відсутність контролю за зобов`язаннями обвинуваченої, що у своїй сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується, крім того, враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинено ним під час дії воєнного стану в Україні на користь російської федерації, що свідчить про його дії на користь держави-агресора, всупереч існуючому в Україні суспільному порядку. Так, встановлено, що ОСОБА_6 може перетнути державний кордон України поза офіційними пунктами пропуску за допомогою представників спецслужб російської федерації, про що свідчить підтримання ним контакту з особами з числа громадян російської федерації. Отже запобігання зазначених ризиків можливо лише шляхом тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Тому суд вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів, що обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченої перебувати на волі, немає. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, тому клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити в повному обсязі.

Продовжити ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03 травня 2026 року, без можливості внесення застави.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення, можуть бути подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Дніпра.

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3