Провадження № 11-кп/4808/60/26
Категорія ч.1 ст.317 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000371 за апеляційною скаргою прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України пробаційний нагляд на строк два роки.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.08.2025 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи у власності та користуванні квартиру АДРЕСА_2 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, всупереч положення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діючи умисно, не пізніше 27.11.2024, вирішив надати декільком особам приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Так, 20.12.2024 приблизно о 20 год 47 хв ОСОБА_8 , діючи умисно, створив у приміщенні власної квартир АДРЕСА_2 , сприятливі умови ОСОБА_10 для вживання шляхом викурювання наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабісу.

Продовжуючи злочинну діяльність, 20.12.2024 приблизно о 21 год 11 хв ОСОБА_8 , діючи умисно, створив у приміщення власної квартири АДРЕСА_2 , сприятливі умови ОСОБА_11 для вживання шляхом введення внутрішньовенно за допомогою медичного шприца, наркотичного засобу, обіг якого обмежено бупренорфіну.

Таким чином, ОСОБА_8 у період часу з 27.11.2024 до 01.02.2025, маючи у власності та користуванні квартиру АДРЕСА_2 , зберігаючи у ній наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - бупренорфін, у кількості 0,0301 г, надав дане приміщення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 для вживання наркотичних засобів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Просить вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 317 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не навів жодних аргументів на підтвердження наявності обставин, які пом`якшують покарання, з посиланням на конкретні обставини даного кримінального правопорушення. Поза увагою суду залишилися тяжкість, суспільна небезпечність кримінального правопорушення, вчинення його молодою, придатною до суспільно корисної праці, людиною.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 317 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та безпідставне застосування вимог ст.69 КК України при призначенні покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, працює робітником з обробки вторинної сировини, має стабільний щомісячний дохід у розмірі приблизно 20000 гривень, відповідно до довідки КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» №2099 від 14.07.2025, з 2017 року звертався за амбулаторною та стаціонарною допомогою в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР», останній раз перебував на стаціонарному лікуванні з 19.06.2022 до 20.06.2022, замісну терапію у КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» не отримує, у КНП «ПНЦ ІФ ОР» перебував на стаціонарному лікуванні з 13.11.2020 до 17.11.2020. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №290/2025 від 14.08.2025, будь-якими психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій виявляє ознаки РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності; на даний час під клінічним наглядом на підтримуючій терапії препаратом метадон, що згідно МКХ-10 F 10, 22; на період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, підекспертний перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний не потребує, а також обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема, суд визнав та врахував обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи вказані обставини та позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, позицію обвинуваченого, що просив врахувати обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, активне сприяння досудовому розслідуванню, критичне ставлення до вчиненого, наявність житла, стабільного достатнього доходу, фактичної сім`ї, перебування на замісній терапії та не позбавляти волі, позицію захисника, що просив суд врахувати обставини, що пом`якшують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що вказаним кримінальним правопорушенням шкода не завдана, особу обвинуваченого, що раніше не судимий, має постійне місце проживання, роботи, а тому призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України,суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, а саме, перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 1 ст. 317 КК України у виді пробаційного нагляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ч. 1 ст. 69 КК України, навів достатні мотиви прийняття такого рішення, обґрунтував свої висновки стосовно того, що визнані судом у вироку обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, що можна впевнено стверджувати про необхідність призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 317 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі прокурора не заперечується наявність відповідних обставин, які визнані судом як такі, що пом`якшують покарання та були враховані при призначені покарання.

Водночас, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що повністю визнає свою вину у вчиненні злочину та щиро розкаюється у вчиненому. Звертав увагу на те, що на даний час він лікується від наркозалежності, перебуває на замісній підтримувальній терапії в КНП «МКЛ №1 ІФ МР», на підтвердження чого надав довідку з лікувального закладу.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Таким чином, переконливих доводів, які б не були враховані судом першої інстанції та спростовували його висновки у частині достатності призначеного ОСОБА_8 покарання, прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5