Справа № 175/3198/26
Провадження № 1-кп/175/227/26
У Х В А Л А

іменем України

26 березня 2026 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000145 за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, який зареєстрований за адресою ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором в підготовчому судовому засіданні заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів із визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки строк його дії завершується 17 квітня 2026 року та до зазначеної дати немає можливості розглянути провадження по суті.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження забіжного заходу. Захисник просила визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

За вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 17 лютого 2026 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на строк шістдесят днів, тобто до 17 квітня 2026 року включно.

Мотивуючи клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначає, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з огляду на наступне.

Судом встановлено, що є достатні підстави вважати, що враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими у інкримінованому злочині, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість обвинуваченого ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні продовжує існувати, оскільки відсутність на теперішній час впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.

Також наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення нового кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, останній раз 01 березня 2024 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., штраф не сплатив, маючи не зняту та непогашену судимість на шлях виправлення не став, умисно вчинив новий злочин, що свідчить про високий ризик нових кримінальних правопорушень

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

Аналізуючи наведене, з метою захисту суспільного інтересу, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає доцільним продовжити відносно ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, має встановлюватися в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що обвинувачений може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Враховуючи положення ст. 182 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні є застава у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 199680 грн. 00 коп.

Такий розмір застави, на думку суду є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого.

Відповідно до ст. 194 КПК України на обвинуваченого ОСОБА_5 повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 5 цієї статті.

У разі невиконання цих обов`язків обвинуваченим ОСОБА_5 , відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 291, 331, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 травня 2026 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 60 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 199 680 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу протягом її дії.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи(служби);

4) утримуватися від спілкування з потерпілими і свідками у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1