Провадження №: 1-кс/755/156/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових 16 вересня 2025 року за № 0002986 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, встановила:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 , який діє в інтересах скаргу ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, на рішення слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 від 24 листопада 2025 року про відмову у задоволенні клопотання від 16 вересня 2025 року про залучення до кримінального провадження в якості потерпілої.

Це рішення слідчого автор скарги вважає таким, що прийняте без належної перевірки обставин кримінального провадження через призму доводів вказаних у клопотанні, що було подане у порядку ст. 55 КПК, недотримання вимог ст. 2, 55, 110 вказаного Кодексу, а тому просить його скасувати.

ІІ. Позиція сторін

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав посилаючись на викладені в ній обставини.

Суб`єкт оскарження у судове засідання не з`явився, однак слідчий суддя беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

ІІІ. З`ясовані обставини, щодо питань, котрі розглядаються (узагальнені)

Слідчим відділом Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 16 вересня 2025 року за №0002986, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження, 16 вересня 2025 року ОСОБА_4 звернулася до слідчого про залучення до кримінального провадження в якості потерпілої.

Заявниця покликалася на те, що на підставі неправдивого свідчення ОСОБА_6 , яке міститься в матеріалах справи досудового розслідування за № 0002552 від 31.08.2022 року, а саме у даного свідка і був знайдений транспортний засіб, автомобіль марки «Фольксваген Джетта» н.з. НОМЕР_1 , але саме завдяки таким неправдивим свідченням була порушена кримінальна справа, яка триває протягом декількох років, що призвело до приниження її честі, гідності та ділової репутації.

23.10.2025 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_7 виніс постанову про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні №0002986 від 16.09.2025 року.

Постанова мотивована тим, що заявником не доведено та не надано документально підтверджених відомостей щодо заподіяння ОСОБА_4 будь-який вид шкоди зазначений у ст.55 КПК України.

Дана постанова слідчого скасована ухвалою від 05 листопада 2025 року слідчим суддею цього місцевого суду.

Постановою слідчого від 24 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні такого клопотання повторно, з тих же мотивів, адже слідчий дійшов висновку, що у змісті заяви не викладено фактичні обставини завдання шкоди ОСОБА_4 .

ІV. Правове регулювання питання

Згідно ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, […]. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий […] виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого […] складається з: […] 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення […].

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення […]: 5) рішення […] слідчого […] про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

V. Мотиви, з яких виходила слідчий суддя

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 36, 40 КПК, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВПВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в ч. 1 ст. 303 КПК. Зокрема, предметом такого оскарження є рішення про відмовуу визнанні потерпілим.

Водночас, для вирішення питань скарги на таке рішення, першочергово слід відмітити, що для аналізу будь-якого з вказаних питань по суті (через призму мотивів постанови), необхідно встановити його межі. На переконання слідчого судді, доцільно встановити такі критерії щодо дотримання (1) формальних вимог до постанови (має відповідати ст. 110 КПК) та (2) безпосередньо змісту зазначеної постанови.

Надаючи відповідно оцінку оскаржуваному рішенню через призму цих критеріїв слідчий суддя зауважує, що оскаржувана постанова відповідає формальним вимогам ст. 110 КПК.

В частині безпосередньо змісту зазначеної постанови слід указати, що в цьому ключі важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком установити істину, перевірити звернення на предмет слушності визнання певної особи потерпілою у справі, обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України), та обов`язком виявити обставини, що впливають на це питання (з`ясування питання наявності чи відсутності шкоди вказаної в ч. 1 ст. 55 КПК), надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на що, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Проте, повноваження, ввірені слідчому, також спрямовані на здійснення ефективного досудового розслідуванням. Він, як особа, що має повний доступ до матеріалів кримінального провадження, достатню кваліфікацію як професійний юрист, на яку поширюються гарантії незалежності від впливу, тиску, втручання, діяльність якого підлягає обґрунтованій критиці у відповідних межах, а також наділена відповідним обсягом повноважень відповідно до КПК України (у частині здійснення повноважень у кримінальному провадженні), має дискрецію приймати рішення у порядку ч. 5 ст. 55 КПК України.

Безумовно, слідчий суддя не може перебирати на себе повноважень слідчого, брати активну участь у досудовому розслідуванні здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях на етапі досудового розслідування, а також не розглядає справу по суті на цьому етапі.

Позиція ця витікає з того, що слідчий суддя не може втручатися у процес прийняття рішень слідчим, із урахуванням його незалежності, гарантованої законом, його професійного досвіду і експертності, а також певної свободи розсуду, що випливає із особливого становища його як слідчого, тобто особи, що здійснює розслідування у цьому кримінальному провадженні, обізнаної із обставинами справи.

Тому, рішення, яке оскаржується, необхідно оцінити у контексті його обґрунтованості та вмотивованості. Наприклад, у ч. 3, 4 ст. 370 КПК вказується, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Водночас, постанова не містить обґрунтування хто є об?єктом правопорушення, що є об`єктивною та суб`єктивною стороною цього правопорушення, у ній не міститься посилання на предмет кримінального правопорушення, також не вказано чи передбачає ст.384 КК України наявності потерпілого та на кого спрямоване кримінальне правопорушення.

Тому, здійснюючи оцінку доводів заяви слідчий має враховувати наведене та у т.ч. те, що шкода - це соціальне (родове поняття), яке включає в себе зміни майнового, фізичного або морального характеру (видове поняття), а роз`яснення постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 вказують, що «…під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації; в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав; у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків".

VІ. Висновок

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, слідча суддя постановила :

скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 від 24 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2025 року за № 0002986, про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 від 20.10.2025 року, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15:45 год. 30 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_8