Справа № 215/4191/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000257 щодо обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому посилаючись на те, що необхідно провести судовий розгляд справи, допитати свідків, дослідити письмові докази, враховуючи тяжкість злочину, відсутність соціальних зв`язків і місця роботи, суспільну небезпеку злочину, сувору міру покарання, наявність судимостей, дію воєнного стану, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, ухилення від суду і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином .

Обвинувачений заперечував щодо клопотання, вказував про відсутність ризиків, в т.ч. впливу на свідків.

Захисник в судовому засіданні заперечувала щодо клопотання. Вказувала на відсутність ризиків, позитивну процесуальну поведінку обвинуваченого, відсутність фактів переховування від слідства, наявність захворювань, наявність житла та відсутність будь яких ризиків. Просила застосувати цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів встановлено, що ОСОБА_6 як і раніше обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, який призвів до загибелі людини, який викликає значний суспільний інтерес і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, неодружений і міцних соціальних зв`язків не має, тому існує вірогідність , що ОСОБА_6 перебуваючи на волі може ухилитися від явки до суду і перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на свідків, яких ще недопитано судом, будучи обізнаним про їх місце проживання, з метою уникнення від можливого суворого покарання.

При цьому, він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, що в сукупності з іншим свідчить про ризик вчинення нового злочину, з метою відшукання коштів для свого існування.

Крім того, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а також у справі «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 р., згідно якої особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу.

Судовий розгляд справи на цей час завершити неможливо з обєктивних причин.

Доводи сторони захисту не спростовують вказані обставини і є недостатніми для зміни запобіжного заходу на цей час. Згідно інформацій філії ДУ "Центр з охорони здоровя" стан здоровя ОСОБА_6 задовільний. Належна процесуальна поведінка у даному випадку повязана з дієвістю раніше обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Відтак, на думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та є актуальними, тому суд вважає, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, інтереси правосуддя, в т.ч. необхідність допиту усіх свідків, що необхідно для повного і обєктивного розгляду справи, та зважаючи на значний суспільний інтерес до такої категорії справ, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів .

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 12 квітня 2026 року .

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відхилити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення .

СУДДЯ: