Справа № 216/4242/24
Провадження № 1-кп/216/696/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , захисника, адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №8 кримінальне провадження №0000868 від 27.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

Під час судового засідання 18.03.2026 р. прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наразі не зменшилися, продовжують існувати та можуть настати, якщо обвинувачений буде залишатись на волі, а саме перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду, має фактичну можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, має можливість вчинити інші кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, адвокат ОСОБА_4 заперечили проти тримання під вартою обвинуваченого, оскільки ОСОБА_5 не має наміру ухилятися від виконання процесуальних обов`язків просили суд обрати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арест за адресою: АДРЕСА_1 .. Крім того, адвокат ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_5 було фактично затримано 17.03.2026 року без будь яких законних підстав.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, судом встановлені наступні обставини.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Підставою для продовження запобіжного заходу в силу вимог ст. 199 КПК України, є обставини, які свідчать про те, що ризики які виправдовують тримання особи під вартою не зменшились та відсутня можливість завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

З ухвал Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.04.2024 року (справа №216/2958/24), від 24.06.2024 р., від 22.08.2024 р., від 01.10.2024 р., від 21.01.2025 р. та під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. При цьому він раніше не судимий, є уродженцем м. Авдіївка Донецької області, офіційно є непрацевлаштованим, не одруженим, утриманців немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , постійного місця проживання не має.

Оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що передбачені п. п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України й наведені в клопотанні ризики об`єктивно існують, з огляду на таке.

Усвідомлюючи скоєне та побоюючись суворого покарання, яке загрожує йому у разі доведеності вини, обвинувачений може переховуватись від суду. При цьому, ОСОБА_5 є офіційно не працевлаштованим, не одруженим, утриманців не має, за місцем реєстрації не проживає, що перешкоджатиме дотриманню розумних строків здійснення кримінального провадження та явки обвинуваченого до суду.

Разом з тим, перебуваючи на свободі, обвинувачений може незаконно впливати на свідків і потерпілого до отримання їх показів судом, які викривають його у вчиненні вказаного злочину, шляхом здійснення тиску на них з метою зміни їх показів на його користь, чим буде перешкоджати встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване стосовно до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

Не заслуговують на увагу також доводи захисника обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 в частині призначення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту оскільки стороною захисту не надано суду будь яких підтверджуючих відомостей кому саме належить домоволодіння (квартира) за адресою АДРЕСА_1 , чи повідомлений та згодний власник на перебування під домашнім арештом ОСОБА_5 в його помешканні, тому клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу є передчасниим.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_5 можливості переховуватися від суду санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, обвинувачений, який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або інших утриманців, офіційно не працевлаштований, проживає не за місцем реєстрації.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступінь соціальних зв`язків, які не є міцною, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, у разі визнання винуватим у вчиненні яких, йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років;

- сімейний стан підозрюваного, який не перебуває у зареєстрованому шлюбі, утриманців не має,

- за станом здоров`я не є особою з інвалідністю, не страждає від тяжких захворювань;

- репутацію підозрюваного, який в силу ч.3 ст.88 КК України раніше не судимий;

- майновий стан підозрюваного, який не має постійного місця роботи та доходів;

- відсутність постійного місця проживання у м. Кривий Ріг;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку суду є високим.

Суд вважає доцільним обрати обвинуваченому у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На переконання суду, застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За приписами п. 2 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

При цьому вказана норма не є імперативної, а лише надає право суду не визначати розмір застави та вимагає обґрунтування такого рішення з огляду на фактично встановлені обставини.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, особу підозрюваного, суд вважає, недоцільним визначати заставу, оскільки, на думку суду, на даному етапі судового розгляду вона не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту ухвали суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 180, 182, 183, 194, 196, 331 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на 60 (шістдесят) днів до 16 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Дія ухвали закінчується о 24:00 16 травня 2026 року

Ухвала підлягає оскарженню протягом п`яти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1