Дата документу 05.03.2026 Справа № 335/961/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/361/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/961/21Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.307 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 12 листопада 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини «Метамфетамін», особливо небезпечної психотропної речовини «PVP» та особливо небезпечного наркотичного засобу «Канабіс», які віднесені до психотропних речовин, обіг яких обмежено, особливо небезпечних психотропних речовини, обіг якої заборонено та особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, відповідно, будучи особою обізнаною про способи та методи розповсюдження наркотичних засобів та психотропних речовин, заздалегідь розробивши план своїх злочинних дій, через всесвітню мережу Інтернет за допомогою месенджеру «Telegram» у невстановленої досудовим слідством особи, невстановлений час та місці, придбала 2 пакунка обмотаних ліпкою стрічкою чорного кольору, в яких знаходилось 64 окремо розфасованих згортків, обмотаних липкою стрічкою білого, жовтого, зеленого та червоного кольорів, з психотропною речовиною, особливо небезпечною психотропною речовиною та особливо небезпечним наркотичним засобом, які поклала у власну сумку, де стала незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом розкладання так званих «закладок» на території Вознесенівського району м.Запоріжжя.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, 22.12.2020 незаконно зберігаючи при собі вищевказані психотропні речовини, особливо небезпечні психотропні речовини та особливо небезпечні наркотичні засоби у власній сумці ОСОБА_8 , проходила по зеленій зоні неподалік від будинку №90 по вул.Перемоги у м.Запоріжжі, де була зупинена працівниками поліції та в ході проведеного 22.12.2020 огляду місця події в період часу з 15:49 години до 16:15 години, у ОСОБА_8 вилучено 2 пакунка, обмотаних ліпкою стрічкою чорного кольору, в яких перебували 64 окремо розфасованих згортків, обмотаних ліпкою стрічкою білого, жовтого, зеленого та червоного кольорів, в яких виявлено:

1) особливо небезпечну психотропну речовину - 1-феніл-2-піролідии-1-іл- пентан-1-он (PVP), обіг якої заборонено, маса якої в перерахунку на основу, складає 0,6604 грам (вміст одного згортку, обмотаного липкою стрічкою жовтого кольору) та особливо небезпечну психотропну речовину - 1-феніл-2-піролідии-1-іл-пентан-1 -он (PVP), обіг якої заборонено, маса якої в перерахунку на основу, складає 21,1001 грам (вміст 49 згортків обмотаних липкою стрічкою жовтого та червоного кольорів). Загальна маса особливо небезпечної психотропної речовини - (PVP), в перерахунку на основу, складає 21,7605 грам, що становить особливо великий розмір;

2) психотропну речовину «Метамфетамін», обіг якої обмежено, загальна маса якої в перерахунку на основу, складає 0,3963 грам (вміст 2 згортків обмотаних липкою стрічкою білого кольору);

3) особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «Канабіс», загальна маса яких в перерахунку на висушену речовину склала 9,205 грам (вміст 10 згортків обмотаних липкою стрічкою зеленого кольору).

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.307 КК, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини у особливо великих розмірах та особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах з метою збуту.

Їй призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 . Також просила повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та які не досліджувалися судом першої інстанції (свідоцтво про звільнення Варшавського центру ув`язнення).

Свої вимоги захисник мотивувала тим, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч.3 ст.307 КК є недоведеним. Показання обвинуваченої щодо обставин справи були підтверджені свідками, проте судом не мотивовано, чому суд врахував лише покази свідків, які є працівниками поліції і затримували ОСОБА_8 , понятих, які приймали участь під час огляду наркотичних засобів. Крім того, суд виклав у вироку не всі показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які вони давали в судовому засіданні. Покази свідка ОСОБА_12 про те, що сумок дівчат та телефонів в руки не брали, а дівчата до прибуття оперативно-слідчої групи стояли в балці, не відповідають показам свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Адже свідок ОСОБА_11 надала покази про те, що бачила дівчат, які сиділи в автомобілі на заправці до прибуття слідчо-оперативної групи. Перед прибуттям слідчо-оперативної групи сумки приніс працівник поліції та поставив їх перед дівчатами, потім усі пішли в яр. Такі ж покази надала і свідок ОСОБА_9 .

Протокол огляду місця події від 22.12.2020 є недопустимим доказом, адже на відеозапису та в самому протоколі зафіксовано, що слідчий із залученням понятих провів вилучення та попередній огляд речей, вилучених у ОСОБА_8 та вказана процесуальна дія була проведена до внесення відомостей до ЄРДР. Фактично працівниками поліції до прибуття слідчо-оперативної групи та до внесення відомостей до ЄРДР проведено обшук, огляд та вилучення телефону та особистих речей ОСОБА_8 , а в її сумку були поміщені пакунки із забороненою речовиною. Речовини, які виявилися особливо небезпечною психотропною речовиною, були вилучені не під час обшуку або під час затримання та особистого обшуку на підставі ст.208 КПК, а під час проведення огляду місця події. Зі змісту протоколу огляду місця події не вбачається, що слідчий здійснював особистий обшук затриманої особи відповідно до ст.208 КПК, оскільки протокол не містить результати особистого обшуку. ОСОБА_8 не була затримана відповідно до ст.208 КПК. Фактично слідчий вилучив психотропну речовину та попередньо оглянув її, порушивши вимоги ст.214 КПК до внесення відомостей до ЄРДР. Відтак суд безпідставно не визнав протокол огляду місця події від 22.12.2020 і всі похідні від нього докази недопустимими.

Що стосується висновку суду про наявність у обвинуваченої умислу на збут наркотичних та психотропних речовин, то спосіб упакування і розфасування та великий розмір не завжди свідчать про умисел на незаконний збут без підтвердження такого висновку іншими доказами. Крім того, обвинувачена зазначала, що вона вживала майже всі види наркотичних засобів та психотропних речовин, а від проходження огляду відмовилась через те, що перебувала у стані наркотичного сп`яніння та боялася, що цей факт буде встановлено. Також обвинувачена зазначала, що вона взагалі не замовляла наркотичні засоби, зокрема у такому обсязі, а лише вирішила забрати речовини, які вже замовлені та відправлені іншій дівчині.

Показання обвинуваченої щодо місця розташування згортків, про яке вона дізналася з чужого аканту месенджеру «Telegram», доступ до якого вона таємно отримала, а самі згортки були протиправно поміщені поліцейськими у її сумку перед оглядом місця події необґрунтовано оцінені судом критично. Адже свідок ОСОБА_9 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, зазначила, що поліцейські протиправно помістили в сумку обвинуваченої згортки. Що стосується посилань суду на наявність у телефоні обвинуваченої у месенджері «Telegram» попередніх повідомлень до дати встановлення акаунту на телефоні, то в «Telegram» може зберігатися вся історія чатів незалежно від того, з якого пристрою і коли відбувається вхід. Відтак покази обвинуваченої судом не спростовані.

Визнаючи недостовірними покази свідка ОСОБА_9 в частині того, що вилучені у обвинуваченої наркотичні та психотропні речовини були поміщені в сумку обвинуваченої поліцейськими, суд зазначив, що такі покази є намаганням свідка допомогти обвинуваченій, з якою вона перебуває у дружніх відносинах, уникнути відповідальності за вчинене. Проте в судовому засіданні не було встановлено, що обвинувачена та вказаний свідок перебували у дружніх стосунках. Навпаки кожна з них повідомила, що була лише знайома з іншою, але про дружні стосунки ніхто не зазначав.

Що стосується тверджень суду у вироку про добровільну видачу обвинуваченою двох згортків, то з показань свідків не вбачається, що згортки були видані добровільно. Навпаки з показів свідка ОСОБА_9 вбачається, що мав місце психологічний тиск з боку працівників поліції. Покинути яр ні обвинувачена, ні свідок ОСОБА_9 не могли, оскільки їх дії були обмежені працівниками поліції, тобто фактично відбулось затримання без складання протоколу затримання, що також є свідченням відсутності добровільної видачі наркотичних та психотропних речовин. При цьому суд не прийняв до уваги покази обвинуваченої на відеофайлі до протоколу огляду місця події з підстав нероз`яснення ОСОБА_8 права зберігати мовчання, тобто фактичного порушення права на захист. Відтак відсутні докази добровільності видачі наркотичних та психотропних речовин. А тому вилучення зазначених речовин відбулося всупереч вимогам ст.ст.214, 237 КПК до внесення відомостей до ЄРДР. Крім того, більшість слідчих дій проводилось за відсутності захисника, який був призначений 14.01.2021.

Також в порушення вимог ч.5 ст.72 КК судом не зараховано в строк покарання обвинуваченої строк її попереднього ув`язнення. Так, обвинувачену було затримано та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Республіці Польща. Під вартою ОСОБА_8 перебувала з 10.11.2024 по 08.04.2025, після чого їй було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя. Під час екстрадиції ОСОБА_8 державі Україна були передані всі документи, які підтверджують підстави тримання під вартою в Республіці Польща, зокрема свідоцтво про звільнення, в якому міститься вся інформація про період перебування під вартою ОСОБА_8 .

Крім того, суд призначив обвинуваченій додаткове покарання у виді конфіскації всього належного їй на праві власності майна без зазначення про виключення з цього переліку житла, що не відповідає вимогам ст.49 КВК.

В апеляційній скарзі обвинувачена, цитуючи зміст показів, які були надані нею під час судового розгляду в суді першої інстанції, просила вирок змінити, перекваліфікувати її дії з ч.3 ст.307 КК на ст.15, ст.309 КК та призначити їй відповідне покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК. При цьому додатково зазначила, що її покази у вироку викладені не вірно. Зокрема судом у вироку зазначено про те, що вона, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, перереєструвала акаунт в додатку Телеграм дівчини ОСОБА_13 на свій номер телефону. Але вона надала покази про те, що увійшла в акаунт ОСОБА_13 на своєму телефоні за допомогою смс коду-підтвердження, яке надійшло на її номер телефону при вході в акаунт з іншого пристрою (зі свого телефону). Також зазначила, що вона ніколи не збувала наркотичні засоби, не мала жодного уявлення про те, в якій кількості і в якому виді вона знайде наркотичні та психотропні речовини за координатами, які отримала з повідомлення, яке надійшло до акаунту, до якого вона отримала доступ. Вона мала намір самостійно вжити ці наркотичні речовини. Вона себе обмовила під тиском працівників поліції, які до того ж забрали її речі і тримали у себе в руках. Побоюючись працівників поліції вона мовчала і ніяких заперечень не висловлювала.

Також зазначила, що суд критично поставився до її показів щодо обставин, за яких в її телефоні з`явилося листування з фотознімками та координатами місць, де «закладені» наркотичні засоби, зазначивши, що особа, якій призначалися ці повідомлення, не помітила несанкціонованого доступу до її профілю у додатку та не заблокувала доступ до нього. Але власниця акаунту ОСОБА_14 і не могла помітити несанкціонованого доступу до її акаунту, бо вона не проявляла жодної активності у її профілі, а лише слідкувала за вхідними і вихідними повідомленнями, а сама нічого не відправляла.

Визнаючи недостовірними покази свідка ОСОБА_9 в частині того, що вилучені у неї (обвинуваченої) наркотичні та психотропні речовини були поміщені в її (обвинуваченої) сумку поліцейськими, суд зазначив, що такі покази є намаганням свідка допомогти обвинуваченій, з якою вона перебуває у дружніх відносинах, уникнути відповідальності за вчинене. Проте з цим свідком вона просто знайома, ніякого зв`язку чи дружніх відносин вони між собою не підтримували. При цьому свідок була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і склала присягу.

Також суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_15 , яка підтвердила її покази про те, що обвинувачена і свідок ОСОБА_9 до приїзду слідчо-оперативної групи перебували в автомобілі поліцейських, їх речі поліцейські видали їм в присутності понятих і вже після приїзду слідчо-оперативної групи вони усім складом спустилися в яр для огляду місця події.

Крім того, суд в порушення вимог ст.577 КПК не зарахував в строк покарання строк її перебування під вартою на території Республіки Польщі в період з 10.11.2024 по 08.04.2025.

Окрім цього, обвинувачена просила також врахувати складні обставини та умови її життя, те, що вона раніше не судима, мала залежність від наркотичних засобів та алкогольних напоїв, проте пройшла курс лікування та стала на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченої та її захисника, які повністю підтримали свої апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарг та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Частиною 1 статті 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах.

Оцінка доказів, згідно зі ст.94 КПК, є виключно компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Свій висновок щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні передбаченого ч.3 ст.307 КК кримінального правопорушення, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання свідків, а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених місцевим судом.

При цьому суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченої, з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями свідків та письмовими доказами, які узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинуваченої.

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй злочину, доведеність її вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість даних протоколу огляду місця події, оскільки під виглядом цієї слідчої дії фактично відбулось затримання ОСОБА_8 без складання протоколу затримання та проведений обшук та вилучення речей, судова колегія виходила з наступного.

Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду (зокрема викладеною у постанові від 16 липня 2025 року у справі №286/5265/23, провадження № 51-1277км25) огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Разом з тим, обшук це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.

Обшук особи фактично не є окремою слідчою дією, а поглинається такою дією, як затримання чи обшук житла (згідно ч.3 ст.208 КПК уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223 і ст.236 цього Кодексу).

Відповідно до ч.3 ст.214 КПК огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР.

Як вбачається з матеріалів провадження, підставою для виїзду слідчо-оперативної групи став рапорт про виявлення осіб ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ), які мають при собі значну кількість «закладок». Огляд проводився на відкритій ділянці місцевості (в яру). З відеозапису слідчої дії чітко вбачається, що ОСОБА_8 добровільно видала зі своєї сумки два великих згортки, обмотаних стрічкою чорного кольору. При цьому фізичного примусу чи обшуку одягу або речей обвинуваченої слідчим не проводилось.

Твердження захисту про те, що пакунки були поміщені поліцейськими до сумки обвинуваченої ще до прибуття слідчо-оперативної групи, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються показаннями незалежних свідків-понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , які підтвердили добровільність видачі обвинуваченою із сумки двох згортків (в яких в подальшому під час проведення огляду, зафіксованого протоколом від 23 грудня 2020 року, було виявлено 64 маленьких згортки з наркотичними засобами та психотропними речовинами) та мобільного телефону, а також відсутність тиску на обвинувачену з боку працівників поліції.

З показань допитаних в судовому засіданні в якості свідків поліцейських ОСОБА_16 та ОСОБА_12 вбачається, що під час відпрацювання території району з метою виявлення осіб, які здійснюють збут наркотичних засобів, в яру за АЗК «WOG» по вул.Перемоги у м.Запоріжжі, ними було виявлено двох дівчат, які поводили себе підозріло. В ході спілкування із зазначеними дівчатами (одна з яких є обвинуваченою ОСОБА_8 ) було встановлено, що вони прийшли до яру, щоб забрати наркотичні засоби («майстер-клад») за отриманими в додатку Telegram координатами. При цьому на вимогу поліцейських обвинувачена ОСОБА_8 самостійно відкрила сумку та продемонструвала, що в ній міститься 2 великих згортки, обмотані стрічкою чорного кольору, у зв`язку з цим було викликано слідчо-оперативну групу.

Колегія суддів зауважує, що зупинка ОСОБА_8 працівниками поліції та подальше обмеження її пересування до приїзду слідчо-оперативної групи відповідає положенням ст.31 закону України «Про Національну поліцію», якою визначено види превентивних заходів, які можуть застосовуватись поліцейськими, а тому доводи сторони захисту про фактичне затримання ОСОБА_8 та проведення її обшуку є неприйнятними.

Згідно відеозапису, який є додатком до протоколу огляду місця події від 22 грудня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_8 під час проведення вказаної слідчої дії не була обмежена у вільному пересуванні та силою або через підкорення наказу не була змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою, про що зокрема свідчить її поведінка (вела себе спокійно), вільне перебування на місці події, спілкування з її учасниками, що, на переконання колегії суддів, було б неможливе після залякувань ОСОБА_8 та застосування до неї психологічного тиску з боку працівників поліції, що в свою чергу спростовує версію сторони захисту про фактичне затримання ОСОБА_8 та здійснення на неї психологічного тиску.

Також з вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 (всупереч версії сторони захисту) добровільно вказала місце, де вона особисто віднайшла наркотичні засоби («майстер-клад»), власноруч видала 2 згортки, обмотані стрічкою чорного кольору, які дістала зі своєї сумки, а також добровільно надала для огляду працівникам поліції мобільний телефон, назвавши пароль доступу до нього, після чого самостійно його розблокувала та передала працівникам поліції для огляду чату в Telegram-каналі, в якому відображене її листування та містяться фотографії місць «закладок» з координатами їх розташування.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що положення ст.ст.223, 237 КПК не вимагають обов`язкової участі захисника під час проведення огляду місця події та огляду предмета, а тому доводи захисника про те, що більшість слідчих дій проводилось за відсутності захисника, який був призначений 14 січня 2021 року, не вказують на порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Більш того суд першої інстанції вже визнав недопустимими показання обвинуваченої, надані нею під час огляду місця події, оскільки їй не було роз`яснено право мовчати. Проте це не робить недопустимими самі речові докази (наркотичні засоби та психотропні речовини), виявлення яких не залежало від волі особи (вони існували об`єктивно).

Відповідаючи на доводи сторони захисту про те, що надані стороною обвинувачення докази не містять жодних даних, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводили, що обвинувачена ОСОБА_8 мала на меті збут наркотичних засобів, у зв`язку із чим обвинувачена наполягала на перекваліфікації її дій з ч.3 ст.307 КК на ст.ст.15, 309 КК, колегія суддів звертає увагу на положення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», згідно якого про наявність в діях особи умислу на збут наркотичних засобів, може свідчити, з-поміж іншого, великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.

Аналогічні висновки були зроблені Верховним Судом у постановах №642/5974/18 (провадження №51-3676км20) від 01.04.2021 року, №310/9084/19, (провадження №51-6301км20) від 08.07.2021 року, №310/9371/19 (провадження №51-3255км21) від 02.12.2021 року, №161/14636/21 (провадження №51-2472км22) від 13.02.2023 року.

Так, відповідно до протоколу огляду предмета від 23 грудня 2020 року, під час проведення якого оглянуто вилучені в ході огляду місця події 22 грудня 2020 року два згортки, обмотані стрічкою чорного кольору, встановлено, що в кожному згортку міститься по 4 зіп-пакети, кожен з яких містить маленькі згортки різних кольорів (білого, зеленого, жовтого, червоного) та шматки паперу з рукописними написами («СК 1», «ШШ1», «ЛЕД 0,2», «СК05»), що характерно саме для подальшого роздрібного збуту через «закладки». У кожному великому згортку знаходиться по 32 маленьких, тобто всього 64 згортки.

Протоколом огляду предмета від 24 грудня 2020 року мобільного телефону Samsung Galaxy А51, належного обвинуваченій ОСОБА_8 , зафіксовано детальне листування з абонентом « ОСОБА_17 », де обвинувачена просить у вказаного абонента надати їй роботу зі збуту наркотичних засобів і психотропних речовин. Звітує про виконання роботи. Надсилає фотознімки з геолокацією та поміченими синім та червоним кольором місцями розташування пакунків («закладок»). Отримує вхідні повідомлення із зображенням зіп-пакетів, які містять згортки білого, зеленого, синього, червоного кольорів з написами «Мет 02», «Ск 05», «Ск 1», «Шиш 1», «Шиш 2». Обговорює із зазначеним абонентом випадок невиявлення «мк» (тобто «майстер-кладу») та «складу» та надсилає реквізити криптогаманця для отримання оплати.

Крім того, загальна кількість вилучених у ОСОБА_8 психотропних речовин та наркотичних засобів, у тому числі особливо небезпечної психотропної речовини PVP загальною масою 21,7605 грам, що відповідно до «Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом МОЗ №188 від 01 серпня 2000 року, становить особливо великий розмір, вочевидь значно перевищує потреби однієї особи у їх власному вживанні, що свідчить про те, що обвинувачена мала на меті саме збут психотропних речовин та наркотичних засобів.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 використала «чужий акаунт», щоб забрати наркотичні засоби для власного вживання, є лише версією захисту, оскільки як під час проведення огляду мобільного телефону, так і під час допиту в суді першої інстанції, обвинувачена підтвердила, що акаунт в Telegram із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з якого велось листування з абонентом « ОСОБА_17 », належить саме їй, крім того листування містить фотографії місцевості, де і була затримана обвинувачена, а наявні в чаті повідомлення датуються не лише груднем, а й жовтнем 2020 року.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_8 про належність акаунту дівчині ОСОБА_13 (доступ до якого вона отримала незадовго до події кримінального правопорушення) жодними доказами, окрім показань самої обвинуваченої, не підтверджуються.

Доводи захисника про те, що суд виклав у вироку не всі показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , є необґрунтованими, оскільки КПК не передбачає обов`язку суду дослівно викладати у вироку показання свідків. Таке джерело доказів суд відображає в тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні. Якщо зі змісту технічних записів судових засідань випливає, що показання свідків викладено у вироку з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні за приписами ст.91 КПК, то це свідчить про відсутність порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

Такі висновки колегії суддів кореспондуються з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального Суду Верховного суду від 14 грудня 2022 року у справі №754/10882/17, провадження №51-1223 км 22.

Протиріччя між показами свідка ОСОБА_18 та показами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_9 (в частині місця перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до приїзду слідчо-оперативної групи), на які вказувала захисник в своїй апеляційній скарзі, не впливають на правильність кваліфікації дій обвинуваченої, яка не заперечувала факту того, що вона опинилася в місці її затримання саме з метою придбання наркотичних засобів шляхом віднайдення «майстер-кладу».

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показань свідка ОСОБА_9 , оскільки остання сама є фігурантом аналогічного епізоду (була зупинена працівниками поліції разом з обвинуваченою і згодом за цим епізодом своєї злочинної діяльності засуджена за ст. 307 КК), а тому має спільний із нею інтерес у визнанні дій поліції незаконними. Покази свідка про те, що згортки були поміщені до сумки обвинуваченої поліцейськими, суперечать її ж підпису у протоколі огляду, де вона не зафіксувала жодних зауважень на момент проведення слідчої дії.

Стосовно доводу сторони захисту про незарахування у строк покарання строку тримання під вартою ОСОБА_8 в Республіці Польща, колегія суддів зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє офіційне підтвердження строку перебування обвинуваченої під вартою на території Республіка Польща та часу її етапування в Україну. Долучена захисником до апеляційної скарги копія незавіреного документа без перекладу на державну мову не є належним доказом, який би підтверджував період перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою. У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що це питання може/має бути вирішене в порядку виконання вироку (ст.537 КПК) після отримання належним чином легалізованих документів з Республіки Польща.

Колегія суддів відхиляє доводи захисника про незазначення у вироку при призначенні додаткового покарання застереження про виключення житла з переліку майна, яке підлягає конфіскації, оскільки місцевий суд призначив конфіскацію всього належного ОСОБА_8 на праві власності майна, що передбачено санкцією ч.3 ст.307 КК. Порядок виконання цього покарання та перелік майна, що не підлягає конфіскації, чітко регламентовані Кримінально-виконавчим кодексом та законом «Про виконавче провадження», якими органи юстиції повинні керуватися на стадії виконання вироку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції надав вичерпні відповіді на доводи, аналогічні тим, що викладені в апеляційних скаргах сторони захисту. Зазначені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів вбачає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Отже, правильно проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та давши їм належну правову оцінку, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.307 КК кримінального правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку. Доводи апеляційних скарг даних висновків суду не спростовують.

Призначене судом першої інстанції покарання є мінімальною санкцією статті та відповідає тяжкості злочину. Обставин для застосування ст.ст.69, 75 КК колегія суддів не вбачає, враховуючи особливу суспільну небезпечність та масштабність злочинної діяльності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 12 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4