1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8817/24 1-кп/335/273/2026
06 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Петрівське, Вовчанського району, Харківської області, громадянки України, такої, що має середньо-спеціальну освіту, незаміжньої, офіційно не працевлаштованій, такої, що не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, такої, що місця реєстрації не має та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 389 КК України,
В судовому засіданні з розгляду вказаного кримінального провадження прокурор подала клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення та існування ризику її переховування від суду, а також на неможливість в інший спосіб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_7 проти продовження строку тримання під вартою заперечували посилаючись на недоведеність ризику, на який посилається сторона обвинувачення. Зокрема, сторона захисту посилалась на те, що обвинувачена не з`являлась до суду, оскільки не була обізнана про час і місце проведення судових засідань, через стан вагітності та народження дитини не мала можливості вжити заходів щодо явки до суду.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до такого.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, під час вирішення питання про запобіжний захід суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з вказаних у реєстрі матеріалів досудового розслідування доказів, частину яких вже було досліджено під час судового розгляду, суд виходить з того, що обвинувачення щодо неї не є явно необґрунтованою.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання прокурор фактично посилається на те, що на теперішній час існує ризик переховування обвинуваченої від суду.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказаний у клопотанні ризик існує і має високу ступінь вірогідності, що є підставою для взяття обвинуваченої під варту.
Так, дане кримінальне провадження перебуває на розгляді суду з серпня 2024 року.
Станом на час передання обвинувального акту до суду ОСОБА_4 перебувала під вартою, а строк цього запобіжного заходу продовжувався до листопада 2024 року.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2024 запобіжний захід щодо ОСОБА_4 був змінений на нічний домашній арешт за адресою місця проживання АДРЕСА_1 , строком з 19.11.2024 по 17.01.2025 включно, у зв`язку чим її було звільнено з-під варти.
Однак в подальшому обвинувачена режим перебування під домашнім арештом порушила, за викликом до суду систематично не з`являлась, про причини неявки і своє фактичне місцезнаходження суду не повідомляла, контактів із своїм захисником не підтримувала. Внаслідок цього судовий розгляд продовжувати було неможливо.
В період часу з 24.12.2024 по 10.03.2025 судом було постановлено п`ять ухвал про привід обвинуваченої до зали судових засідань, які залишились невиконаними.
25.03.2025 обвинувачену ОСОБА_4 було оголошено у розшук.
В подальшому було встановлено її місцезнаходження, їй було повідомлено про час і місце найближчого у часі судового засідання, однак обвинувачена знову систематично не з`являлась до суду без повідомлення причин.
04.08.2025 обвинувачену було повторно оголошено у розшук.
28.08.2025, після того, як місцезнаходження знову було встановлено, судом було застосовано до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту з огляду на наявність у неї очевидних зовнішніх ознак вагітності.
Після цього ОСОБА_4 знову не з`являлась до суду без повідомлення причин, режиму перебування під домашнім арештом не дотримувалась. До суду надійшли відомості про те, що вона народила дитину, яку покинула в пологовому будинку.
Постановлені судом ухвали про привід обвинуваченої знову були залишені без виконання без повідомлення причин.
03.02.2026 прокурор подала клопотання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також про дозвіл на її затримання в порядку ст. ст. 188-190 КПК України, яким судом був наданий, а обвинувачену втретє було оголошено у розшук.
06.02.2026 обвинувачену було затримано і доставлено до суду.
Судом також встановлено, що після звільнення з-під варти у листопаді 2024 року обвинувачена ОСОБА_4 нових правопорушень не вчинила, однак при цьому постійного місця проживання не має, фактично проживає у випадкових знайомих без жодного документального оформлення прав на проживання, офіційного та (або) систематичного заробітку не має, іншого джерела для існування також не має, стійких соціальних зв`язків не має, що вказує на те, що у житті обвинуваченої не існує важелів, що могли б стійко й позитивно впливати на її процесуальну поведінку та запобігати ймовірному переховуванню від суду.
Крім того, ОСОБА_4 є раніше судимою, а також є обвинуваченою в ухиленні від виконання покарання у громадських робіт, які протягом часу після звільнення з-під варти не відпрацювала, що дає підстави ввжати, що обвинувачена не має стійких внутрішніх установок на необхідність дотримуватись соціально позитивної поведінки і не допускати протиправної поведінки.
Суд констатує, що раніше застосовані до неї більш м`які запобіжні заходи не тільки не забезпечили належної процесуальної поведінки з боку обвинуваченої, а навпаки, були використані нею для ухилення від суду, вдавання до асоціального способу життя, небажаної вагітності та покидання дитини, затягування судового розгляду кримінального провадження без вагомих для цього підстав.
Відтак, суд приходить до висновку, що на поточній стадії судового розгляду тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом, здатним запобігти ризику подальшого ухилення обвинуваченої від участі в судовому розгляді.
Водночас суд, керуючись приписами ст. ст. 181, 183 КПК України, вважає за необхідне та доцільне визначити розмір застави як умови звільнення обвинуваченої з-під варти на рівні сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що, з огляду на попередню процесуальну поведінку обвинуваченої, вбачається за необхідне і достатнє.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 331, 372, 376 КПК України, суд
Поновити судове провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 389 КК України.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, починаючи з 06.02.2026 і до 06.04.2026 включно, з правом звільнення під заставу.
У разі внесення застави і звільнення обвинуваченої з-під варти покласти, в межах строку дії даної ухвали, на обвинувачену покласти такі обов`язки:
- прибувати за викликом суду;
- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- носити електронний засіб контролю.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення у разі внесення застави, після її внесення та перевірки відповідного документа негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Встановити строк дії даної ухвали до 06.04.2026 включно.
Повний текст ухвали оголошений о 12 год. 50 хв. 10.02.2026.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1