Провадження № 1-кп/369/1086/26
В И Р О К

іменем України

11.02.26 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, маючого середньо-спеціальну освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 182, ч.2 ст. 182, ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, -

встановив:

Стрілець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог ст. ст. 41, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в середині травня 2024 року, перебуваючи в коридорі будинку за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем мешкання його співмешканки ОСОБА_5 , у останнього виник злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою підійшов до потерпілої ОСОБА_5 та попросив належний їй мобільний телефон марки «REDMI XIAOMI» модель «M1906G7G», для здійснення телефонного дзвінка, остання нічого не підозрюючи передала свій мобільний телефон в руки ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 реалізовуючи свій прямий умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, маючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи довірою, узяв телефон нібито з метою здійснення телефонного дзвінка, а сам покинув місце проживання потерпілої ОСОБА_5 із вищезазначеним мобільним телефоном.

В подальшому, ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд мобільним телефоном марки «REDMI XIAOMI» модель «M1906G7G», тим самим спричинив ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 3152 гривень 37 копійок згідно висновку судово-товарознавчої експертизи.

Крім того, в середині травня 2024 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Квітнева, 2-м, діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у останньої її мобільний телефон марки «REDMI XIAOMI» модель «M1906G7G», в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , який належить останній, на якому був завантажений мобільний застосунок «Монобанк» з розрахунковим рахунком НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , що відкритий в АТ «Універсал Банк», та на якому створив додатковий електронний сканер відбитку свого пальця.

В подальшому маючи вільний доступ до мобільного телефона та персональних даних потерпілої ОСОБА_5 , а саме відомості щодо адреси, дати і місця його народження, серії, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та номеру її ідентифікаційного коду, тобто інформацію, яка відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» є конфіденційною інформацією про особу. 08.05.2024, близько 17 год. 07 хв., ОСОБА_4 шляхом використання електронно-обчислювальної техніки та мобільного номеру телефону ОСОБА_5 , зробив резервне розблокування для заблокованого екрану у вигляді відбитку пальця у мобільному додатку веб-банкінгу АТ «Універсал банк» та таким чином отримав доступ до особистого кабінету зареєстрованого та належного ОСОБА_5 , отримавши тим самим над ним повний контроль, що призвело до витоку інформації, після чого усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, в порушенні вимог ст. 32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці, діючи умисно, зайшов в мережу Інтернет для оформлення кредитів.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 використав без належної згоди потерпілої ОСОБА_5 інформацію, яка відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», відноситься до конфіденційної, зокрема щодо адреси, дати народження, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, для створення онлайн заявки на сайті з онлайн кредитування, за допомогою вищевказаного розрахункового рахунку «Монобанк» через мобільний застосунок «ДІЯ», а саме, надав ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» персональні дані ОСОБА_5 , які містять конфіденційну інформацію про останнього (відомості щодо адреси, дати і місця його народження, серії, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та номеру його ідентифікаційного коду) для створення онлайн заявки на сайті з онлайн кредитування та завдяки незаконному використанню вищевказаної конфіденційної інформації про ОСОБА_5 уклав від її імені з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» договір про надання споживчого кредиту № 100002096 від 08.05.2024, за яким на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 «Монобанк» АТ «Універсал Банк» відкритий на ім`я ОСОБА_5 , отримав кредитні кошти в розмірі 1000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, в середині травня 2024 року, ОСОБА_4 , діючи усно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, незаконно зберіг конфіденційну інформацію відносно ОСОБА_5 , а саме інформацію про паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу зареєстрованого місця проживання, дату народження, в порушенні вимог ст. 32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці та з метою збагачення зайшов в мережу інтернет для пошуку і оформлення кредиту.

Реалізуючи свій злочинний намір та переслідуючи мету наживи, ОСОБА_4 09.05.2024, о 13 год. 02 хв. повторно, використав без належної згоди ОСОБА_5 інформацію, яка відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», відноситься до конфіденційної, зокрема щодо адреси, дати народження, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, а саме: для створення онлайн заявки на сайті з онлайн кредитування, за допомогою розрахункового рахунку «Монобанк» через мобільний застосунок «ДІЯ» без дозволу ОСОБА_5 , надав ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» персональні дані ОСОБА_5 , які містять конфіденційну інформацію про останнього (відомості щодо адреси, дати і місця його народження, серії, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та номеру його ідентифікаційного коду) для створення онлайн заявки на сайті з онлайн кредитування та завдяки незаконному використанню вищевказаної конфіденційної інформації про ОСОБА_5 уклав від її імені з ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» договір про надання споживчого кредиту № -3472888 від 09.05.2024, за яким на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 «Монобанк» АТ «Універсал Банк» відкритий на ім`я ОСОБА_5 , отримав кредитні кошти в розмірі 3000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, в середині травня 2024 року, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, незаконно зберіг конфіденційну інформацію відносно ОСОБА_5 , а саме інформацію про паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу зареєстрованого місця проживання, дату народження, в порушенні вимог ст. 32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію»

від 02.10.1992 «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці зайшов в мережу інтернет для оформлення кредитів.

Реалізуючи свій злочинний намір та переслідуючи мету наживи, ОСОБА_4 19.05.2024, о 22 год. 33 хв. повторно, без належної згоди ОСОБА_5 використав інформацію, яка відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», відноситься до конфіденційної, зокрема щодо адреси, дати народження, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, а саме: для створення онлайн заявки на сайті з онлайн кредитування, за допомогою розрахункового рахунку «Монобанк» через мобільний застосунок «ДІЯ» без дозволу ОСОБА_5 , надав в ТОВ «Споживчий центр» персональні дані ОСОБА_5 , які містять конфіденційну інформацію про останню для створення онлайн заявки на сайті з онлайн кредитування та завдяки незаконному використанню вищевказаної конфіденційної інформації про ОСОБА_5 уклав від її імені з ТОВ «Споживчий центр» договір про надання споживчого кредиту № 100002497 від 19.05.2024, за яким на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 «Монобанк» АТ «Універсал Банк» відкритий на ім`я ОСОБА_5 , отримав кредитні кошти в розмірі 11000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, в середині травня 2024 року, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, вчиненому повторно, маючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом обману, маючи доступ до інформації за допомогою мобільного телефону марки «REDMI XIAOMI» модель «M1906G7G», в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 шляхом обману, оформив кредитний договір у ТОВ «Споживчий центр» на власника фінансового номеру мобільного телефону «REDMI XIAOMI» модель «M1906G7G», в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 та уклав від її імені з ТОВ «Споживчий центр» договір про надання споживчого кредиту № 100002497 від 19.05.2024.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 19.05.2024 близько 22 год. 33 хв., перебуваючи в невстановленому в ході досудового розслідування місці, зайшов на веб-сайт ТОВ «Споживчий центр», , де діючи умисно, шляхом обману видавши себе за ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, повторно та свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, подав заявку начебто, як клієнт ТОВ «Споживчий центр» , оформив онлайн кредитний договір (готівковий кредит) на суму 11000 грн., який був у подальшому погоджений введеним в оману представником ТОВ «Споживчий центр» .

Після вказаного ОСОБА_4 маючи доступ до веб-банкінгу АТ «Універсалбанк», належного ОСОБА_5 вивів вказані грошові кошти на банківський розрахунковий рахунок НОМЕР_3 «Монобанк» АТ «Універсал Банк», якими в подальшому незаконно заволодів та розпорядився на власний розсуд, та таким чином довів свій злочинний умисел до кінця.

Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 спричинив ТОВ «Споживчий центр» матеріальну шкоду на загальну суму 11000 гривень.

Крім того, в середині травня 2024 року, ОСОБА_4 маючи злочинний намір спрямований на використання конференційної інформації відносно потерпілої ОСОБА_5 , а саме інформацію про паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу зареєстрованого місця проживання, дату народження, в порушенні вимог ст. 32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці, переслідуючи мету наживи, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання зайшов в мережу інтернет для оформлення кредитів.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 20.05.2024, о 13 год. 51 хв. без належної згоди ОСОБА_5 використав інформацію, яка відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», з метою створення онлайн заявки на сайті з онлайн кредитування, за допомогою розрахункового рахунку «Монобанк» через мобільний застосунок «ДІЯ» без дозволу ОСОБА_5 , надав ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» персональні дані ОСОБА_5 , які містять конфіденційну інформацію про останнього (відомості щодо адреси, дати і місця його народження, серії, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та номеру його ідентифікаційного коду) ОСОБА_4 уклав від її імені з ТОВ «СМАРТІВЕЙ ЮКРЕЙН» договір про надання споживчого кредиту № від 20.05.2024, за яким на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 «Монобанк» АТ «Універсал Банк» відкритий на ім`я ОСОБА_5 та отримав кредитні кошти в розмірі 320 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, з середини травня 2024 року, ОСОБА_4 , маючи конфіденційну інформацію відносно ОСОБА_5 , а саме інформацію про паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу зареєстрованого місця проживання, дату народження, в порушенні вимог ст. 32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці, переслідуючи мету наживи, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання зайшов в мережу інтернет для оформлення кредитів.

Реалізуючи свій злочинний намір, 21.05.2024 о 14 год. 25 хв. ОСОБА_4 використав без згоди ОСОБА_5 інформацію, яка відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», відноситься до конфіденційної для створення онлайн заявки на сайті з онлайн кредитування, а саме за допомогою розрахункового рахунку «Монобанк» через мобільний застосунок «ДІЯ» без дозволу ОСОБА_5 , надав ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» персональні дані ОСОБА_5 , які містять конфіденційну інформацію про останнього (відомості щодо адреси, дати і місця його народження, серії, номеру та дати видачі паспорта громадянина України та номеру його ідентифікаційного коду) уклав від її імені з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» договір про надання споживчого кредиту №1618551 від 21.05.2024, за яким на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 «Монобанк» АТ «Універсал Банк» відкритий на ім`я ОСОБА_5 .

Після чого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти в розмірі 400 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним кримінальних правопорушень, пояснивши, що дійсно в травні 2024 року взяв у своєї співмешканки ОСОБА_5 її телефон «REDMI» під приводом подзвонити, але телефон їй так і не повернув. У подальшому, він використав телефон ОСОБА_5 для отримання доступу до застосунку «Монобанк» та з розрахунковим рахунком на ім`я потерпілої та за стосунку «Дія» за допомогою яких оформлював кредити у фінансових установах на ім`я ОСОБА_5 . ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаявся, запевнив, що зробив належні висновки зі своєї поведінки, просив суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена повністю та його дії кваліфікуються судом по епізоду з мобільним телефоном «REDMI XIAOMI» за ч.1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство); по епізоду 08.05.2024 за ч.1 ст. 182 КК України, як незаконне використання конфіденційної інформації про особу; по епізоду 09.05.2024 за ч.2 ст. 182 КК України, як незаконне використання конфіденційної інформації про особу, вчинене повторно; по епізоду 19.05.2024 за ч.2 ст. 182 КК України, як незаконне використання конфіденційної інформації про особу, вчинене повторно; по епізоду 19.05.2024 за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно; по епізоду 20.05.2024 за ч.2 ст. 182 КК України, як незаконне використання конфіденційної інформації про особу, вчинене повторно; по епізоду 21.05.2024 за ч.2 ст. 182 КК України, як незаконне використання конфіденційної інформації про особу, вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що кримінальні правопорушення за ч.1 ст.182 КК України та ч.1 ст. 190 КК України, згідно ст. 12 КК України, відносяться до кримінальних проступків; кримінальні правопорушення за ч.2 ст.182 КК України та ч.2 ст. 190 КК України, згідно ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів; ОСОБА_4 раніше не судимий; за місцем проживання характеризується посередньо; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєних кримінальних правопорушеннях, що полягає у критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У зв`язку з вищевикладеним, призначаючи необхідне та достатнє покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.182 КК України у виді штрафу в межах санкції вказаної статті; за ч.2 ст. 182 КК України у виді пробаційного нагляду в межах санкції вказаної статті; за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в межах санкції вказаної статті; за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі в межах санкції вказаної статті.

Остаточне покарання ОСОБА_4 суд призначає за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття, суд приходить до переконання про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, тобто без реального відбування покарання і на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням.

У справі було заявлено цивільний позов ТОВ «Споживчий центр», який просить стягнути з ОСОБА_4 11 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов визнав в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, цивільний позов ТОВ «Споживчий центр» підлягає до задоволення у зв`язку із визнанням цивільним відповідачем позовних вимог.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 182, ч.2 ст. 182, ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 182 КК України у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп.;

- за ч.2 ст. 182 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки;

- за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 2 (двох) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 коп.;

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» () матеріальну шкоду в розмірі 11 000 грн. (одинадцять тисяч грн 00 коп.).

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) діб з часу його проголошення прокурором, потерпілою, представником потерпілого та обвинуваченим. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1