Справа № 930/2150/24
Провадження №11-кп/801/323/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

у режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 24.02.2026, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 30.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 24.02.2026 обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначеним розміром застави.

Дане рішення суд першої інстанції мотивує тим, що ризики, які зазначені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжують існувати і до тепер, а тому клопотання прокурора слід задовільнити та продовжити строк тримання під вартою останньому.

Разом із тим, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи стадію судового розгляду, відсутність ряду ризиків, які існували раніше (незаконний вплив на свідків, знищення чи приховування доказів), а також тривале перебування обвинуваченого під вартою, суд дійшов висновку про доцільність визначення розміру застави.

Не погодившись із даним судовим рішенням захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 24.02.2026 та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на думку сторони захисту, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не було надано достатніх доказів, які б доводили наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам.

Крім того, як звертає увагу сторона захисту, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані всі свідки, заявлені стороною обвинувачення, уже було досліджено ряд доказів, а тому ризики, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України перестали існувати.

Заперечуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апелянт, зокрема, зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, навпаки, сприяє встановленню об`єктивної істини у справі, надає послідовні та щирі покази, а також стороною захисту під час досудового розслідування заявлялися клопотання про проведення необхідних та невідкладних слідчих дій.

Також апелянт зазначає, що ризик знищення, приховування або спотворення речей і документів є необґрунтованим, оскільки всі речові докази вилучені під час досудового розслідування та досліджені у судовому засіданні.

Окрім цього, як наголошує сторона захисту, прокурор безпідставно посилається на те, що ОСОБА_8 раніше був судимий, оскільки в силу ст. 89 КК України він є несудимим, а відповідно до практики Верховного Суду (зокрема у справі № 739/1140/18) судимість є правовим станом особи, який припиняється після її погашення або зняття, а особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, що раніше злочину не вчиняла та покарання не відбувала.

Крім того, апелянт посилається на практику ЄСПЛ, відповідно до якої наявність кожного ризику повинна мати не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами, тоді як у даному випадку прокурором не доведено реальності таких ризиків і не наведено фактичних даних, які б із достатньою вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Також апелянт зазначає, що тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути підставою для застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, відповідно до якої позбавлення волі не повинно перетворюватися на своєрідне попереднє відбування можливого покарання.

Окрім цього, у апеляційній скарзі зазначено, що станом на 25.02.2026 ОСОБА_8 фактично утримується під вартою з 29.05.2024, тобто 638 календарних днів, при цьому прокурором не доведено наявності виключних підстав для подальшого тримання його під вартою.

У зв`язку з викладеним апелянт вважає, що суд першої інстанції допустив формальний підхід при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, виступи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 24.02.2026 не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 не дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та на що обґрунтовано звертає увагу сторона захисту, під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції вже допитано всіх свідків, які були заявлені стороною обвинувачення, а їх показання досліджені безпосередньо у судовому засіданні з дотриманням принципу змагальності сторін.

Отже, з урахуванням того, що свідки у даному кримінальному провадженні вже надали показання у судовому засіданні, які зафіксовані у протоколах судового засідання, а сторони мали можливість поставити їм запитання та реалізувати своє право на їх перевірку, колегія суддів приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цій стадії судового розгляду істотно зменшився та фактично втратив свою актуальність.

Крім того, колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції вже досліджено значну частину доказів сторони обвинувачення. Зокрема, у судовому засіданні були безпосередньо досліджені письмові та речові докази.

Отже, зазначені докази були предметом безпосереднього дослідження у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, сторони кримінального провадження мали можливість висловити свою позицію щодо їх змісту.

За таких обставин значна частина доказової бази у даному кримінальному провадженні вже була введена до судового розгляду та досліджена судом першої інстанції, що, у свою чергу, свідчить про істотне зменшення процесуальних ризиків, пов`язаних із можливістю впливу на джерела доказів або перешкоджання їх дослідженню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що обставина дослідження значної частини доказів під час судового розгляду має істотне значення для оцінки доцільності подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо тривалості перебування ОСОБА_8 під вартою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, станом на 25.02.2026 ОСОБА_8 утримується під вартою з 29.05.2024, тобто 638 календарних днів. Така тривалість застосування найсуворішого запобіжного заходу сама по собі вимагає від сторони обвинувачення наведення особливо переконливих та належним чином підтверджених обставин, які б свідчили про необхідність подальшого обмеження права особи на свободу.

Разом із тим, як убачається з матеріалів провадження, прокурором не наведено нових обставин, які б свідчили про появу додаткових ризиків або про те, що раніше встановлені ризики не зменшилися з плином часу та перебігом судового розгляду.

Колегія суддів також враховує, що тримання особи під вартою не може мати невизначено тривалий характер та повинно бути виправданим наявністю конкретних і достатніх підстав, які обґрунтовують необхідність подальшого застосування такого запобіжного заходу. Однак у даному випадку стороною обвинувачення не доведено, що подальше тримання ОСОБА_8 під вартою є необхідним та пропорційним втручанням у його право на свободу.

За таких обставин тривале перебування обвинуваченого під вартою без наведення переконливих підстав для подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу також свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Крім того, матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, не ухилявся від участі у кримінальному провадженні, надає покази та не вчиняв дій, спрямованих на перешкоджання встановленню обставин справи, що, у свою чергу, не свідчить про наявність реального ризику його переховування від суду.

Оцінюючи доводи прокурора щодо наявності у ОСОБА_8 судимості, колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 89 КК України особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, що не має судимості. Як зазначено у практиці Верховного Суду, зокрема у справі № 739/1140/18, судимість є правовим станом особи, який припиняється після її погашення або зняття, а тому врахування погашеної судимості як підстави для обґрунтування ризиків є неприпустимим.

При цьому колегія суддів враховує й практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої наявність кожного ризику, передбаченого законом, повинна мати конкретний характер та підтверджуватися відповідними доказами, тоді як сам по собі тяжкий характер обвинувачення не може бути єдиною підставою для тривалого тримання особи під вартою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що станом на 25.02.2026 ОСОБА_8 утримується під вартою з 29.05.2024 року, тобто 638 календарних днів, однак прокурором не наведено переконливих та належним чином підтверджених обставин, які б свідчили про існування виключних підстав для подальшого застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою, належним чином не перевірив доводи сторони захисту та фактично обмежився формальним посиланням на наявність ризиків, без наведення конкретних обставин, які б підтверджували їх реальність.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовільнити.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 24.02.2026, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 30.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, скасувати.

Клопотання прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.04.2026 включно.

Відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою на визначений час;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та/або місця навчання;

- утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу суду для організації виконання направити начальнику Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4