Справа № 473/6821/25
Номер провадження 1-кп/473/25/2026
У Х В А Л А

іменем України

"31" березня 2026 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню № 0003298 від 31.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

В С Т А Н О В И В:

29.12.2025 до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню №0003298 від 31.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі приписів ч. 5 ст. 401 КК України.

Відповідно до клопотання, 11.12.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про те, що він підозрюється у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, а саме у тому, що 17.08.2024, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді номер обслуги 6 бойової машини 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов?язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, за місцем тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 , неподалік населеного пункту АДРЕСА_1 , та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 22.09.2025 .

Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини та просив звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 в підготовчому засіданні зазначив, що він повернувся до військової частини для продовження проходження військової служби, просив закрити провадження по справі та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі й повинні відповідати їй.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2024, справедливість це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд здійснює розгляд справи з дотриманням принципу справедливості, забезпечуючи об`єктивність, неупередженість та рівність сторін, а також захист прав і законних інтересів учасників провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального процесу, серед яких - верховенство права.

07 вересня 2024 року набув чинності Закон України від 20 серпня 2024 року № 3902-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану».

Указаним Законом, крім іншого, ст. 401 КК доповнено ч. 5 такого змісту: особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Також цим Законом унесено зміни до КПК, зокрема: абз. 2 ч. 2 ст. 286 та абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК, відповідно до яких у разі наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 401 КК прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим, а в разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

З наведеного вбачається, що ч. 5 ст. 401 КК передбачає як матеріальні умови звільнення особи від кримінальної відповідальності, так і процедурний порядок реалізації такого звільнення. Зокрема, питання щодо застосування цієї норми перебуває у взаємозв`язку з абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Отже, умови та процедура, визначені зазначеними нормами, у сукупності утворюють механізм звільнення військовослужбовця від кримінальної відповідальності.

Однією з умов застосування ч. 5 ст. 401 КК є добровільне звернення особи з клопотанням до слідчого, прокурора або суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби.

Отже, із зазначеної умови вбачається, що законодавець пов`язує можливість звільнення від кримінальної відповідальності з наявністю добровільного волевиявлення особи на продовження військової служби, що свідчить про її готовність виконувати військовий обов`язок і виправити наслідки попередньої протиправної поведінки.

У цій справі відповідне письмове клопотання ОСОБА_4 про звернення до слідчого, прокурора або суду з наміром повернутися до військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби наявне в матеріалах справи та підтримане ним у судовому засіданні.

Однак суд виходить з установлених обставин цієї справи, відповідно до яких ОСОБА_4 після самовільного залишення військової частини заявив про намір повернутися до військової служби, отримав згоду командира військової частини НОМЕР_3 , однак в подальшому виникли обставини, які унеможливили її подальше проходження.

Таким чином, дії ОСОБА_4 свідчать про реалізацію ним наміру добровільно повернутися на військову службу шляхом продовження її проходження, що за правовою природою відповідає змісту вимоги про добровільне звернення, передбаченої ч. 5 ст. 401 КК.

Отже, суд дійшов висновку, що вимога про добровільність звернення особи з клопотанням у цій справі вважається виконаною, оскільки волевиявлення ОСОБА_4 було реалізоване через його звернення та фактичну готовність до служби.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 жовтня 2025 року у справі № 484/3679/23 (провадження № 51-2692км25), згідно з якою вимога про добровільність звернення особи з клопотанням вважається виконаною, якщо волевиявлення особи було реалізоване через фактичне добровільне повернення до служби або виявлення такого наміру до настання обставин, які унеможливили її подальше проходження.

Також ще однією умовою для застосування ч. 5 ст. 401 КК є наявність письмової згоди командира військової частини на продовження проходження такою особою військової служби.

Стосовно цієї умови, суд зазначає те, що ні вказана стаття, ні статті 286 та 287 КПК не містять вимог щодо конкретної форми письмової згоди командира на продовження проходження особою військової служби (лист, наказ чи розпорядження).

Отже, з урахуванням того, що стосовно ОСОБА_4 командиром військової частини НОМЕР_3 надано письмову згоду від 30.11.2025 на подальше проходження військової служби, суд уважає, що це є належним письмовим підтвердженням згоди командира на проходження військової служби.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що встановлені умови - добровільний намір ОСОБА_4 повернутися до військової частини та наявність письмової згоди командира, з урахуванням того, що ОСОБА_4 уперше під час воєнного стану притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, - дають підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 5 ст. 401 КК.

Стосовно процедурного порядку для реалізації звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченого абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, то суд зазначає таке.

Судом встановлено, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.12.2025 року № 371, солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби в запас. Звільнення здійснено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24 грудня 2025 року № 256-РС відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців).

За цих обставин подальше проходження військової служби ОСОБА_4 є неможливим, а положення КПК в цій справі не є перешкодою до реалізації судом приписів ч. 5 ст. 401 КК у їх взаємозв`язку із вимогами ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Вказаний висновок повністю узгоджується з практикою Верховного Суду у справі № 484/3679/23 від 15.10.2025, де зазначено, що неможливість подальшого проходження служби через стан здоров`я не перешкоджає застосуванню закону, який поліпшує становище особи.

Суд вважає, що ці обставини свідчать про втрату особою статусу військовослужбовця на законних підставах, що унеможливлює виконання процедурної норми щодо прибуття до частини протягом 72 годин, проте не позбавляє особу права на звільнення від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 не заперечував щодо закриття кримінального провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, на підставі ч. 5 ст. 401 КК, оскільки надав відповідну згоду.

Отже, враховуючи наявність у цьому кримінальному провадженні визначених у КК умов та підстав звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню № 0003298 від 31.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - задовольнити.

На підставі ч. 5 ст. 401 КК України звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 01.04.2026 р. о 10 год. 40 хв.

Суддя ОСОБА_1