КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1693/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014) КК України), ч. 2 ст. 111 КК України, ч. 4 ст. 190 (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2025 року задоволено клопотання виконувача обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_9 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.01.2026 року включно.

Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22.12.2025 рокута постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 у якості альтернативи триманню під вартою запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 363 360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят) грн.

Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилається на те, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2025 року про продовження строку запобіжного заходу є незаконною, необгрунтованою, прийнятою з порушення норм процесуального права, а саме з порушенням підсудності, а тому підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.ст. 410, 411 КПК України, виходячи з наступного.

Апелянт вказує, що слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва відмовив у задоволенні клопотання захисника про направлення до Київського апеляційного суду подання про передачу кримінальної справи №757/60976/25 на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, тим самим істотно порушивши вимоги кримінального процесуального закону, а саме правила підсудності.

Підставою клопотання стало те, що слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва не уповноважений розглядати та вирішувати будь-які скарги та клопотання по кримінальному провадженню №0000912 від 04.09.2025 року.

31.10.2025 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000912 від 04.09.2025 року було подано прокурором до Печерського районного суду міста Києва. Визначено номер кримінальної справи №757/54144/25-к.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.11.2025 року по справі №757/54144/25-к було задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 . Кримінальне провадження №0000912 від 04 вересня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону України від 07 жовтня 2014 №1689-VII), ч. 2 ст. 111 КК України, ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII), направлено для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що місце вчинення більш тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), ч. 2 ст. 111 КК України, що інкримінуються ОСОБА_7 - не встановлено, тому, відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України у взаємозв`язку з ч. 9 ст. 615 КПК України, кримінальне провадження має здійснюватися судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Тобто визначено територіальну підсудність кримінального провадження №0000912 від 04.09.2025 року за Шевченківським районним судом міста Києва, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Станом на 22.12.2025 року у Шевченківському районному суді міста Києва було вже визначено склад суду для розгляду обвинувачення ОСОБА_7 : головуючий суддя: ОСОБА_10 ; суддя-учасник колегії: ОСОБА_11 , суддя-учасник колегії: ОСОБА_12 .

Станом на дату подання прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , підготовче засідання по кримінальному провадженню №0001243 від 11.11.2024 року у Шевченківському районному суді м. Києва не проведено.

Водночас, досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000912 від 04.09.2025 року здійснювалось Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, яке територіально розташоване у Шевченківському районі м. Києва.

Адвокат зазначає, що в даному випадку орган досудового розслідування фактично розташований за місцем знаходження Центрального апарату ДБР за адресою: вул. Панаса Мирного 2, м. Київ, Шевченківський р-н.

Обвинувальний акт складено та затверджено за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 15, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва.

Таким чином, враховуючи, вищевикладене, апелянт зазначає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 мало бути подане до Шевченківського районного суду м. Києва.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва не мав повноважень у порядку ч. 6 ст. 199 КПК України розглядати клопотання про продовження тримання під вартою.

Відмова у задоволенні клопотання захисника, неправильна підсудність розгляду та вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що згідно ч. 1 ст. 409, п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Сторонами провадження не заперечуються ті обставини, що 30.10.2025 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000912 від 04 вересня 2025 року було вручено ОСОБА_7 , та направлено 31.10.2025 року для розгляду до Печерського районного суду міста Києва, визначено номер кримінальної справи №757/54144/25-к.

Враховуючи вищевикладене, як це передбачено ст. 6 Конституції України, повноваження слідчого суді та суду першої інстанції, передбачені положеннями КПК України, зокрема, ст. 3, 314, 331 КПК України, якими визначено, що після направлення обвинувального акту до суду першої інстанції для розгляду та прийняття рішення по суті обвинувачення, вирішувати питання про застосування, зміни або продовження запобіжному заходу обвинуваченому, має виключно суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання або судового розгляду.

Вирішення слідчим суддею клопотання про продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, обвинувальний акт якого направлено до суду першої інстанції для розгляду та прийняття рішення по суті, є привласненням функцій суду першої інстанції слідчим суддею, що не відповідає та суперечить ст. 124 Конституції України.

Таким чином, положення ч. 6 ст. 199 КПК України є неконституційним, так як не відповідає, суперечить положенням Конституції України, а саме ст.ст. 6, 29, 124, 129 Конституції України, а отже є нечинним.

Також адвокат вказує, що повноваження виконуючого обов`язки Генерального прокурора ОСОБА_13 закінчилися 30.11.2024, а тому виконання ним обов`язків Генерального прокурора з 30.11.2024 є незаконним.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 87 КПК України, а також норми Закону України «Про тимчасове виконання обов?язків посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради України Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України», усі докази, отримані у кримінальному провадженні №0001243 від 11.11.2024 року на підставі процесуальних документів, погоджених ОСОБА_14 після 30.11.2024 року, є недопустимими. Виконання обов?язків Генерального прокурора ОСОБА_14 після зазначеної дати є незаконним через втрату ним конституційної легітимності, що тягне за собою нікчемність його процесуальних рішень та похідних від них судових ухвал.

Крім того, як зазначає захисник, слідчий суддя не надав оцінку тому, що досудове розслідування по кримінальному провадженню завершене, органом досудового розслідування було зібрано всі докази на підтвердження їх припущення про вчинення кримінального правопорушення, наявні докази мають суттєві протиріччя, що ставлять під сумнів обгрунтованість підозри.

Виходячи з наведеного, суд, слідчий суддя під час вирішення питання про застосування, продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому, зобов`язаний надати оцінку доказам сторони обвинувачення, а також запереченням сторони захисту на такі докази, для встановлення наявності обгрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, як на підставу застосування та продовження застосування запобіжного заходу, та відмовити у застосуванні запобіжного заходу за наявності недопустимих доказів, якими сторона обвинувачення доводить обгрунтованість підозри.

За таких обставин, матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів наявності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Тримання ОСОБА_7 під вартою вже рік не дозволяє йому здійснювати свої депутатські повноваження, що є порушенням його конституційного обов`язку та права на виконання повноважень народного депутата, передбаченого ст. 78 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про статус народного депутата України».

Слідчим суддею також не враховано зменшення раніше встановлених ризиків та відсутність нових ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підставою для існування ризику переховування було зазначено тяжкість майбутнього покарання, наявність у ОСОБА_7 двох паспортів для виїзду за кордон.

У справі «Колунов проти рф» ЄСПЛ зазначив, що оскільки суворість можливого покарання є важливою складовою оцінки ризику втечі чи вчинення обвинуваченим нових правопорушень, необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді позбавлення волі оцінювати не можна лише з абстрактної точки зору, беручи до уваги лише суворість звинувачень.

Ризик виїзду закордон може бути ефективно нівельований шляхом здачі всіх закордонних паспортів ОСОБА_7 уповноваженому органу.

Сторона захисту звертає увагу, що на утриманні у ОСОБА_7 перебуває двоє неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження.

Перебування ОСОБА_7 під вартою позбавляє його можливості забезпечити неповнолітнім дітям належного рівня життя.

Основною підставою існування ризику знищити або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, було видалення публікації зі сайту «Youtube», а саме з каналу « ОСОБА_15 . Канал народного депутата Украины - YouTube» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_20 » від ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відсутні жодні докази, які б підтверджували, що таке відео було видалено за вказівкою ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 з 15.11.2024 року перебуває під вартою, що фактично унеможливлює видалення ним публікації чи надання вказівок кому-небудь щодо цього.

Крім того, слідством вже зафіксовані всі необхідні матеріали, які вони вважають «Доказами», що підтверджується протоколами огляду та спростовує існування даного ризику.

Більше того, 12.09.2025 року прокурором прийнято рішення про те, що зібрані під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000912 від 04.09.2025 року докази визнано достатніми для складання обвинувального акту, про завершення досудового розслідування і надання доступу до матеріалів в порядку ст. 290 КПК України.

Таким чином, у зв?язку із завершенням досудового розслідування підстави для існування даного ризику відсутні.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста) апелянт наголошує на тому, що прокурором не доведено існування вказаного ризику, оскільки ані слідчим в клопотанні, ані прокурором в судових засіданнях не було надано жодних доказів своїх припущень, матеріали кримінального провадження не містять прямих чи опосередкованих намагань впливу.

Посилання на нібито вплив підозрюваного та його адвоката на представника потерпілого ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» ОСОБА_17 шляхом схиляння його до зміни показань, підписання протоколу опитування, що містив неправдиві дані про відсутність претензій, та подання клопотання про закриття кримінального провадження, не мають під собою жодного фактичного підгрунтя. Вказані твердження залишилися виключно на рівні припущень, які не були підтверджені жодними документами чи іншими доказами у справі.

Наголошує на тому, що ні підозрюваний ОСОБА_7 , ні його адвокат ОСОБА_6

не просили і не змушували нікого зустрітися та підписати документи.

Наведене підтверджується відеозаписом, на якому зафіксовано розмову ОСОБА_6 та ОСОБА_17 .

Дане відео однозначно підтверджує відсутність неправомірного впливу з боку захисника, а самі переговори носили виключно професійний характер, спрямований на з`ясування обставин справи та отримання відомостей, що можуть мати значення як докази.

Слід зауважити, що ініціатором зустрічі був сам ОСОБА_17 , який наполягав на терміновій особистій зустрічі з адвокатом у місті Черкаси. Цей факт суттєво суперечить твердженням, викладеним у згаданій ухвалі, та ще раз підтверджує безпідставність висновків про будь-який вплив з боку підозрюваного чи його захисника.

Таким чином, доводи сторони обвинувачення щодо існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, не підтверджуються матеріалами справи та не можуть бути враховані судом як реальні.

Щодо ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) захисник зазначає, що сторона обвинувачення обгрунтувала даний ризик тим, що ОСОБА_7 підтримує відносини з особами, які перебувають на території держави-агресора та може перешкоджати кримінальному провадженню.

Сторона захисту наголошує, що ОСОБА_7 не мав і не має жодного наміру чинити перешкоди досудовому розслідуванню.

Твердження про те, що ОСОБА_7 підтримує відносини з особами, які перебувають на території держави-агресора, не підкріплене жодними матеріалами, які б свідчили про існування таких контактів. У клопотаннях прокурора ніколи не було наведено ані переліку цих осіб, ані характеру їхніх зв?язків із ОСОБА_7 , ані фактів, які б підтверджували реальність таких відносин.

Заява про нібито наявні відносини ОСОБА_7 з особами на території держави-агресора виглядає як свідома маніпуляція, спрямована на створення негативного образу підозрюваного в очах суду та суспільства. У контексті обвинувачення у державній зраді (ст. 111-1 КК України) таке формулювання має на меті підсилити емоційне сприйняття справи, асоціюючи ОСОБА_7 із ворогом держави без належного фактичного підґрунтя.

Такий підхід грубо порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України та статті 17 КПК України, адже замість доведення обгрунтованості своїх підозр - сторона обвинувачення вдається до спекуляцій, що є неприпустимим у правовій державі.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується), адвокат вказує, що таке твердження є виключно припущенням, що на підставі ст. 17 КПК України та ст. 62 Конституції України трактується на користь підозрюваного.

ОСОБА_7 є раніше несудимим, має постійне місце проживання на території м, Києва та Київської області, одружений, виховує неповнолітніх дітей. Відповідно є особою, яка тривалий термін проживає на території України, має стійкі соціальні зв?язки, займається політичною діяльністю.

Крім того, жодні докази того, що ОСОБА_7 дійсно має намір та може вчинити кримінальні правопорушення відсутні.

Презумпція невинуватості зобов`язує відноситись до людини як до невинуватої. Тримання під вартою є виключним запобіжним заходом з метою забезпечення виконання процесуальних дій. Тримання під вартою не може бути формою очікування обвинувального вироку.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» та Клоот проти Бельгії» «ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню правосуддя, не може оцінюватись абстрактно, факт перешкоджання має бути підтверджено доказами», «однак з плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань».

Враховуючи все вищевикладене, сторона захисту вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, Офіс Генерального прокурора підтримує обвинувачення згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000912 від 04.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII) КК України, ч. 2 ст. 111 та ч. 4 ст. 190 (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України.

У не встановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 01.09.2020, у ОСОБА_7 для посилення та зміцнення власного політичного становища в Україні і налагодження особистих економічних відносин з Республікою Білорусь (далі - РБ) та Російською Федерацією (далі - РФ) з метою матеріального збагачення виник злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Так, ОСОБА_7 із цією метою як народний депутат України, тобто повноважний представник Українського народу у Верховній Раді України, відповідальний перед ним і покликаний виражати та захищати його інтереси, використовуючи особистий авторитет та авторитет представника державної влади, усвідомлюючи, що його висловлювання будуть поширюватись на широку аудиторію як в Україні, так і за її межами, умисно прийняв рішення допомагати РФ та її представникам у проведенні підривної діяльності, поширюючи висловлювання, спрямовані на пропаганду та розпалювання в українському суспільстві антивладних і проросійських настроїв, які містять ознаки інформаційного впливу, спрямованого на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, досягнення військово-політичних цілей керівництвом РФ стосовно держави Україна та надання РФ і її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Розуміючи, що формування у свідомості населення України думки про неправильність та недоцільність зовнішнього і внутрішнього політичного курсу України та діяльності чинної влади України шляхом викривлення висвітлюваних фактів та подій і створення при цьому інформаційних приводів для антиукраїнської інформаційної діяльності з метою заподіяння шкоди обороноздатності та інформаційній безпеці України є наданням іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України шляхом використанням різних інструментів, у тому числі медіа, інтернет-ресурсів, відеохостингів, соціальних мереж, каналів у месенджерах, ОСОБА_7 особисто використовував такі платформи, як відеохостинг YouTube, Telegram-канал «Україна Євгенія Шевченка» для привернення уваги широкої аудиторії.

З метою послаблення обороноздатності України у публікаціях та відеозаписах ОСОБА_7 нав`язував негативне ставлення до чинної української влади як до «ворога», який загрожує мирному і стабільному життю українського народу, порушує свободу слова, переслідує політичних опонентів і культивує в країні радикальні ідеї, нацистську ідеологію та ненависть до РФ, а також поширював недовіру до політичного і військового керівництва держави, патріотично налаштованих українців, націоналістичних рухів і організацій та формував нейтральне ставлення до РФ як до країни, яка змушена була розпочати збройну агресію проти України у відповідь на необдумані і некомпетентні дії української влади і в майбутньому допоможе Україні та захистить українців від «агресивної» політики Заходу, а також зазначав про необхідність початку переговорного процесу з РФ на будь-яких умовах, зміни у майбутньому встановленої в державі політичної системи і повернення України в зону економічного та політичного впливу РФ задля встановлення миру.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди обороноздатності та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, у не встановлені досудовим розслідуванням час та дату, у серпні 2021 року, перебуваючи на території РБ, зустрічався з представниками бізнесових, політичних структур та політичним керівництвом РБ, посилаючись на яких поширював ідею відсутності загрози нападу російських військ з території РБ, а також запевнення білоруського президента у тому, що він зробить усе, щоб забезпечити мир в Україні.

При цьому ОСОБА_7 було достеменно відомо, що з 2021 року по 23.02.2022 на території РБ проводилися так звані військові навчання «Запад-2021» (10-16.09.2021) та «Союзная решимость 2022» (10-20.02.2022) із залученням військових формувань та підрозділів ЗС РФ.

Під виглядом проведення навчань на території РБ були сформовані російські батальйонні і ротні тактичні групи та загони спеціального призначення.

Із 24.02.2022 зазначені військові об`єднання та частини брали участь у військовому вторгненні з території РБ на територію України.

Водночас ОСОБА_7 , розуміючи наявність тісних зв?язків та взаємодії між РФ і РБ щодо здійснення впливу, спрямованого на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи, що РФ використовує РБ та її представників для проведення інформаційної боротьби проти України, вчиняв дії щодо послаблення обороноздатності України, використовуючи статус народного депутата України, шляхом поширення в інформаційному просторі інформації, спрямованої на формування у суспільній думці громадян України вказаних проросійських настроїв за таких обставин.

З метою забезпечення розповсюдження своїх висловлювань серед більшої кількості населення здійснював відеозапис таких зустрічей, фрагмент якого та допис розмістив ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09 год 55 хв на власному Telegram-каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5

У дописі, опублікованому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 09 год 55хв, поширено інформацію, спрямовану на дискредитацію чинної української влади та держави Україна шляхом зображення історично багатостраждальною країною через політичну некомпетентність влади, на відміну від РБ, в якій Президент ( ОСОБА_18 ) - «істинний слуга свого народу».

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою завдання шкоди обороноздатності та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 розмістив відеозаписи зазначених зустрічей на каналі відеохостингу YouTube з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_20 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 При цьому відеозапис підготовлено ОСОБА_7 протягом другої половини 2021 року та цілеспрямовано розповсюджено в медіа (платформа YouTube) ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У відеозаписі з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_20 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 (фрагмент відеозапису) ОСОБА_7 поширив інформацію, спрямовану на дискредитацію встановленого в Україні політичного та економічного устрою та утвердження в масовій свідомості думки про те, що військової загрози для України на період реалізації і розповсюдження вказаного відеозапису з боку РБ немає, а чутки про таку загрозу поширюються для того, щоб викликати обурення в суспільстві, посилити недовіру між українцями та білорусами. Крім того, ОСОБА_7 вжив мовні засоби переконування українців у тому, що рішення української влади, прийняті з метою запобігти таким загрозам, є неправильними, необгрунтованими та економічно збитковими, поширив ідею щодо необхідності відновлення дружби українського та білоруського «братніх народів», зазначав про порушення в Україні права на свободу слова, переслідування представників медіа та політичних опонентів, авторитарні методи керування державою, злочинність української влади та необхідність її зміни за сприяння світових лідерів, зокрема представників влади США.

Відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_20 », розміщений за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , містить висловлювання ОСОБА_7 , спрямовані на шкоду обороноздатності України, надання іноземній державі (РФ) та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Крім того, ОСОБА_7 було достеменно відомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на цей час. У зв?язку із цим у не встановлений під час досудового розслідування час 24.02.2022 у ОСОБА_7 , який мав на меті посилення і зміцнення власного політичного становища в Україні та налагодження особистих економічних відносин з РБ та РФ для отримання матеріального збагачення, виник злочинний умисел, спрямований на державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_7 із цією метою як народний депутат України, тобто повноважний представник Українського народу у Верховній Раді України, відповідальний перед ним і покликаний виражати та захищати його інтереси, використовуючи особистий авторитет та авторитет представника державної влади, усвідомлюючи, що його висловлювання будуть поширюватись серед масової свідомості різної аудиторії як в Україні, так і за її межами, умисно прийняв рішення допомагати РФ та її представникам у проведенні підривної діяльності в умовах воєнного стану шляхом поширення висловлювань, спрямованих на пропаганду та розпалювання в українському суспільстві антивладних і проросійських настроїв, які містять ознаки інформаційного впливу, спрямованого на шкоду державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, досягнення військово-політичних цілей керівництвом РФ стосовно держави Україна та надання РФ і її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану.

Розуміючи, що впровадження у свідомості населення України думки про неправильність та недоцільність теперішнього зовнішнього і внутрішнього політичного курсу України та діяльності чинної влади України шляхом викривлення висвітлюваних фактів та подій і створення при цьому інформаційних приводів для антиукраїнської інформаційної діяльності з метою заподіяння шкоди державній та інформаційній безпеці України є наданням іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України шляхом використання різних інструментів, у тому числі медіа, інтернет-ресурсів, відеохостингів, соціальних мереж, каналів у месенджерах, ОСОБА_7 особисто використовував такі платформи, як відеохостинг YouTube, Telegram-канал « ІНФОРМАЦІЯ_4 », для привернення уваги широкої аудиторії.

З метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, в публікаціях та відеозаписах ОСОБА_7 нав`язував негативне ставлення до чинної української влади як до «ворога», який загрожує мирному і стабільному життю українського народу, порушує свободу слова, переслідує політичних опонентів і культивує в країні радикальні ідеї, нацистську ідеологію та ненависть до РФ, а також поширював недовіру до політичного і військового керівництва держави, патріотично налаштованих українців, націоналістичних рухів і організацій, формував нейтральне ставлення до Росії як до країни, яка змушена була розпочати збройну агресію проти України у відповідь на необдумані і некомпетентні дії української влади і в майбутньому допоможе Україні та захистить українців від «агресивної» політики Заходу, а також зазначав про необхідність початку переговорного процесу з РФ на будь-яких умовах, зміни у майбутньому встановленої в державі політичної системи і повернення України в зону економічного та політичного впливу РФ задля встановлення миру.

Водночас ОСОБА_7 , розуміючи наявність тісних зв?язків та взаємодії між РФ і РБ щодо здійснення впливу, спрямованого на шкоду державній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи, що РФ використовує РБ та її представників для проведення інформаційної боротьби проти України, використовуючи статус народного депутата України, вчиняв дії щодо поширення в інформаційному просторі інформації що впровадження у суспільній думці громадян України вказаних проросійських настроїв за таких обставин.

Зокрема, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, перебуваючи в невстановленому місці, ІНФОРМАЦІЯ_9 о 23 год 40 хв розмістив на власному Telegram-каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8

У дописі, опублікованому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 ІНФОРМАЦІЯ_9 о 23 год 40 хв, ОСОБА_7 поширив інформацію, спрямовану на впровадження в суспільстві ідеї вияву загальної недовіри політичному керівництву України та державам-партнерам; через пряме звернення до українського народу західної України зі спонуканням до об`єднання з жителями «наддніпрянщини», аргументованого майбутніми перспективами (позбавлення політичної залежності Заходу, набуття самостійності в ухваленні рішень в інтересах народу), повернення до приписів Декларації про державний суверенітет України та Конституції України 1996 року, якими проголошено незалежність у вирішенні питань розвитку української нації, а також переконання у необхідності налагодження відносин між жителями різних регіонів України та світом загалом, заперечення можливості колоніального підпорядкування РФ; поширено інформацію, зміст якої спрямований на дискредитацію чинної української влади, західних країн-партнерів, європейських цінностей загалом, репрезентував політичне керівництво підпорядкованим Заходу, а також утвердження в суспільній свідомості думок про необхідність відмови від західної допомоги та євроінтеграційного курсу, зобразив європейських політиків недоброзичливими, ненадійними партнерами; налагодження відносин з російськомовними жителями східних регіонів України, а також поступок Росії, умотивованих майбутніми перспективами для України, спрямування сил на створення нової «Великої України», політикою якої передбачено суспільну консолідацію; утвердження в суспільній свідомості ідеї беззаперечної необхідності надання російській мові статусу другої офіційної мови, вважаючи її спадком культури Київської Русі.

Крім того, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, перебуваючи в невстановленому місці, ІНФОРМАЦІЯ_11 о 11 год 24 хв розмістив допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10

У дописі, опублікованому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 ІНФОРМАЦІЯ_11 о 11 год 24 хв, ОСОБА_7 поширив інформацію, спрямовану на дискредитацію української мови, утвердження в суспільній свідомості думок щодо її несправжності та тоталітарності; через протиставлення українців західної України та «Наддніпрянщини» («наддніпрянці інші»), в яких «наддніпрянців» репрезентовано справжніми українцями з політико-дипломатичної точки зору, поширено думки, що причиною втрати територій та ескалації російсько-українських відносин стала непрагматичність, нездатність представників української нації (не «наддніпрянців») до ведення політичного діалогу та компромісів; публічний заклик до дій, спрямованих на конституційні реформи та радикальні зміни у системі влади України, а отже зміни основоположних засад існування та функціонування української держави і суспільства шляхом всенародного волевиявлення (референдуму); категоричне заперечення легітимності України, зображуючи досягнення незалежності унаслідок державного перевороту; твердження про історичну єдність українців і росіян.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, перебуваючи в невстановленому місці, ІНФОРМАЦІЯ_12 о 18 год 47 хв розмістив допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10

У дописі, опублікованому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 ІНФОРМАЦІЯ_12 о 18 год 47 хв, ОСОБА_7 поширено інформацію, спрямовану на дискредитацію політичної стратегії сучасної України шляхом представлення їй «русского мира», представленого надійним і стабільним, на відміну українській системі; впровадження в суспільстві ідеї доцільності припинення спротиву РФ заради збереження нації, відтак уникнення беззаперечної поразки у протистоянні з РФ; переконання у вірогідності зміни чинної української влади (не виключаючи ймовірності насильницького способу позбавлення повноважень її представників); орієнтування на збереження України у форматі ідеологічно та політично сумісному з форматом «Наддніпрянщини», зокрема, зі світоглядом мультикультуралізму, а репрезентація своєї персони для реалізації запропонованої концепції спрямована на переконання у її успішності.

Крім того, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, перебуваючи в невстановленому місці, ІНФОРМАЦІЯ_13 о 12 год 11 хв розмістив допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10

У дописі, опублікованому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 ІНФОРМАЦІЯ_13 о 12 год 11 хв ОСОБА_7 поширено інформацію, спрямовану на дискредитацію чинної української влади, імпліцитно зображеної нездатною на компроміс з РФ задля припинення війни, що сприяє уявленню про небажання перемовин задля досягнення миру, а отже злочинності дій політичного керівництва, зважаючи на нехтування життями народу; переконання у відсутності перспектив здобуття перемоги, зважаючи на висловлену упевненість у припиненні російсько-української війни у дипломатичний спосіб; запропоновані варіанти збереження української державності, які, серед іншого, передбачають ідеологічну спрямованість за прикладом «Наддніпрянської України», аргументовані необхідністю відновлення відносин та відбудови демократичної України у взаємодії з жителями східних регіонів (зокрема, на тимчасово окупованих територіях) без залучення інших держав, що передбачає модернізацію політичної системи України та відмову від євроінтеграційних процесів.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, перебуваючи в невстановленому місці, ІНФОРМАЦІЯ_13 о 13 год 37 хв розмістив допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10

У дописі, опублікованому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_21 o 13 год 37 хв, поширено інформацію, спрямовану на дискредитацію чинного політичного керівництва України шляхом утвердження в суспільній свідомості уявлення про радикалізм сучасної української політичної системи, а думки щодо можливості збереження української державності виключно за ідеологічним напрямком «Наддніпрянської України» передбачають відмову України від взаємодії з Заходом та євроінтеграційних процесів.

Крім того, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, перебуваючи в невстановленому місці, ІНФОРМАЦІЯ_23 о 11 год 35 хв розмістив допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10

У дописі, опублікованому за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_22 ІНФОРМАЦІЯ_23 о 11 год 35 хв, ОСОБА_7 поширено інформацію, спрямовану на дискредитацію чинної української влади шляхом репрезентації її представників політично неготовими до перемовин з РФ заради встановлення миру, що сприяє уявленню про її неефективність та нездатність до ухвалення політичних рішень заради збереження української державності, а запропонований адресантом політичний курс за прикладом ідеологічного напрямку «Наддніпрянської України» орієнтований на реформи політичної системи та відмову від євроінтеграційних процесів.

Крім того, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, перебуваючи в невстановленому місці, ІНФОРМАЦІЯ_24 о 23 год 35 хв розмістив допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14

У дописі, опублікованому ІНФОРМАЦІЯ_24 о 23 год 35 хв і розміщеному за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_7 поширив інформацію, спрямовану на дискредитацію чинної української влади шляхом характеристики політичних процесів в Україні як антидемократичних (авторитарний метод управління, беззаконня, утиски прав і свобод, переслідування політичних опонентів), що сприяє переконанню у її злочинності та необхідності зміни.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання шкоди державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, перебуваючи в невстановленому місці, ІНФОРМАЦІЯ_15 о 13 год 37 хв розмістив допис за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14

У дописі, опублікованому ІНФОРМАЦІЯ_15 о 13 год 37 хв і розміщеному за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_7 поширив інформацію, спрямовану на дискредитацію чинної влади та утвердження в масовій свідомості думки про порушення в Україні права на свободу слова, переслідування представників ЗМІ та політичних опонентів, авторитарні методи керування державою, злочинність української влади та необхідність її зміни за сприяння світових лідерів, зокрема представників влади США.

Дописи та відеозаписи, у яких ОСОБА_7 поширив зазначену інформацію, містять ознаки деструктивного інформаційно-психологічного впливу, спрямованого на шкоду державній та інформаційній безпеці України шляхом надання допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України в інформаційній сфері, вираженої у пропаганді ідей, поглядів та переконань, що відповідають пропагандистським наративам, які культивуються сучасною російською пропагандою і містять ознаки нагнітання в українському суспільстві антивладних та антизахідних настроїв та спрямовані на дестабілізацію і деморалізацію українського суспільства.

Також встановлено, що у період із січня 2021 року по листопад 2024 року народний депутат України ОСОБА_7 на відеохостингу YouTube у телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » розмістив публікації, а також надав інтерв`ю, у яких відповідно висновків комплексної судової психолого-лінгвістичної та військової експертизи наведено висловлювання, покликані активно формувати у свідомості населення України думку про неправильність та недоцільність теперішніх зовнішнього та внутрішнього політичного курсу України і діяльності чинної влади України шляхом викривленого висвітлення фактів та подій і створення при цьому інформаційних приводів для антиукраїнської інформаційної діяльності; застосовано форми маніпуляції з насаджування цільових установок суспільної свідомості шляхом поширення спеціально підібраної інформації; розміщено висловлювання, спрямовані на шкоду інформаційній безпеці та надання допомоги державі-агресору в проведенні підривної діяльності проти України. Відеозапис містить також висловлювання ОСОБА_7 , спрямовані на шкоду обороноздатності України, надання іноземній державі (РФ) та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Крім того, народний депутат України ОСОБА_7 за зазначених вище обставин, маючи на меті посилити та зміцнити власне політичне становище в Україні та налагодити особисті економічні відносини з РБ та РФ для матеріального збагачення, з корисливих мотивів зустрічався із представниками бізнесових, політичних структур та політичним керівництвом РБ.

Так, з цією метою у серпні 2021 року він запропонував службовим особам ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» ОСОБА_17 та ОСОБА_19 сприяти в організації закупівлі вказаним товариством мінеральних добрив виробництва підприємств РБ. Для забезпечення проїзду вказаних осіб на територію РБ для зустрічі та переговорів із керівниками підприємств, які є виробниками мінеральних добрив, ОСОБА_7 попросив їх надати копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон. ОСОБА_17 та ОСОБА_19 на прохання ОСОБА_7 23.09.2021 надіслали в месенджері «WhatsApp» на абонентський номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 , фотографії своїх паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Після цього за не встановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_7 , використовуючи особисті відносини з політичним керівництвом РБ, забезпечив виготовлення та підписання Надзвичайним і Повноважним Послом Республіки Білорусь в Україні ОСОБА_20 листа від 27.09.2021 № 01-19/1009, адресованого ОСОБА_7 , щодо запрошення його, ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та інших осіб до РБ для проведення зустрічей із представниками білоруського бізнесу.

На підставі зазначеного листа 29.09.2021 ОСОБА_7 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 перетнули державний кордон України, прибули до м. Мінськ (РБ) та 30.09.2021 взяли участь у зустрічі керівництва концерну «Белнефтехим», його дочірніх підприємств, зокрема ВАТ «Гродно Азот», ТОВ з ІІ «БНХ Україна», яка відбулася у приміщенні концерну за адресою: РБ, м. Мінськ, пр-т Дзержинського, 73. Під час зустрічі обговорено можливість постачання мінеральних добрив для потреб ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон».

Такими діями ОСОБА_7 створив враження про себе як про впливового українського політика, який має гарні особисті, політичні та економічні відносини з керівництвом концерну «Белнефтехим», його дочірніх підприємств та політичним керівництвом РБ, завдяки чому ввійшов у довіру до ОСОБА_17 , ОСОБА_19 10.10.2021 між ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» (Покупець) та ТОВ з ІІ «Белферт Україна» (Постачальник) укладено договір поставки № 205/09/21, предметом якого є правовідносини сторін з поставки мінеральних добрив виробництва підприємств РБ (далі - товар) в асортименті, кількості та за цінами, які узгоджуються сторонами в специфікаціях до договору, що є невід`ємною частиною зазначеного договору.

Відповідно до п. 6.3 вказаного договору відвантаження товару здійснюється автомобільним або залізничним транспортом, що погоджується сторонами у відповідній специфікації, або сторонами може бути погоджена поставка товару на умовах EXW («ІНКОТЕРМС»).

Послуги з відвантаження і доставки товару до місця призначення, зазначеного Покупцем у заявці (заявка надається Покупцем Постачальнику після узгодження сторонами специфікації на поставку товару), можуть надаватися сторонам договору третіми особами - вантажовідправником, вантажоперевізником, експедитором, вантажоодержувачем.

Відповідно до п. 6.3.1 зазначеного договору відвантаження та перевезення товару на умовах FCA, СТ здійснюється таким чином: залізничним транспортом у вагонах-цистернах загального парку залізниць України або у власних (орендованих) вагонах-цистернах Постачальника або Покупця або заводу-виробника; автомобільним транспортом Постачальника або на умовах самовивозу автомобільним транспортом Покупця.

Завантаження товару в автотранспорт або залізничний транспорт при поставці на умовах FCA, СТ забезпечує Постачальник.

Відповідно до п. 6.4 договору поставка товару здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня (дати) надходження оплати за товар на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не зазначено у відповідній специфікації до цього Договору.

Згідно з пунктом 8.5 договору в разі недотримання термінів поставки товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості невідвантаженого в строк товару, за кожен день прострочення.

11.10.2021 між ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» та ТОВ з II «Белферт Україна» укладено специфікацію № 1 до Договору поставки № 205/09/21 від 11.10.2021, відповідно до якої Постачальник зобов`язується поставити Покупцю суміш карбамідо-аміачну КАС, марки КАС 32, виробництва ВАТ «Гродно Азот» (РБ), наливом у рухомому складі Покупця, СРТ залізнична станція Сарни (код станції - 355504). Покупець подає власний рухомий склад на станцію Аульс (РБ) (код станції - 135301). Постачальник оплачує залізничний тариф зі станції Аульс до станції Сарни, вартість товару з ПДВ становить 182 817 000 гривень.

11.10.2021 між ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» та ТОВ з ІІ «Белферт Україна» укладено специфікацію № 2 до договору поставки № 205/09/21 від 11.10.2021, відповідно до якої Постачальник зобов`язується поставити Покупцю карбамід прильований виробництва ВАТ «Гродно Азот» (РБ), насипом у рухомому складі Покупця, СТ залізнична станція Сарни (код станції - 355504). Покупець подає власний рухомий склад на станцію Аульс (РБ) (код станції - 135301). Постачальник оплачує залізничний тариф зі станції Аульс до станції Сарни. Вартість товару з ПДВ становить 255 285 000 гривень.

На виконання умов договору поставки № 205/09/21 від 11.10.2021 ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» з розрахункового рахунку НОМЕР_2 , відкритого в КП «ПриватБанк», 13.10.2021 перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ з ІІ «Белферт Україна» НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро», кошти в розмірі 290 814 000 гривень.

18.10.2021 між ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» та ТОВ з ІІ «Белферт Україна» укладено зміни № 1 до специфікації № 1 від 11.10.2021 до договору поставки № 205/09/21 від 11.10.2021, відповідно до яких Постачальник зобов`язується поставити Покупцю суміш карбамідо-аміачну КАС, марки КАС 32, виробництва ВАТ «Гродно Азот» (РБ), наливом у рухомому складі Покупця, СРТ залізнична станція Сарни (код станції - 355504), вартість товару з ПДВ становить 53 778 754 гривні.

Крім того, 18.10.2021 між ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» та ТОВ з ІІ «Белферт Україна» укладено зміни № 1 до специфікації № 2 від 11.10.2021 до договору поставки № 205/09/21 від 11.10.2021, відповідно до яких Постачальник зобов`язується поставити Покупцю карбамід прильований виробництва ВАТ «Гродно Азот» (РБ), насипом у рухомому складі покупця, СРТ залізнична станція Сарни (код станції - 355504). Вартість товару з ПДВ становить 102 264 840 гривень.

Після укладення зазначеного договору поставки, зазначених специфікацій до договору та сплати ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» зазначених коштів у другій половині жовтня 2021 року невстановлені службові особи ТОВ З ІІ «Белферт Україна» почали повідомляти директору ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» ОСОБА_17 про неможливість своєчасного завантаження та відправлення мінеральних добрив. У зв?язку із цим, не маючи на меті належного та вчасного виконання умов договору, з метою уникнення можливих штрафних санкцій за невиконання умов договору невстановлені службові особи ТОВ з ІІ «Белферт Україна» усно повідомили директору ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» ОСОБА_17 про те, що відвантаження вантажу автотранспортом здійснюватися не буде. Крім того, повідомили завідомо неправдиву інформацію про те, що надані АТ «Укрспецтрансгаз» вагони-цистерни моделі 15-903Р для перевезення придбаних ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» мінеральних добрив не призначені для перевезення суміші карбамідо-аміачної КАС (далі - вантаж), у зв?язку з чим Білоруська залізниця не погоджує перевезення вантажу у вагонах вантажовідправнику - ВАТ «Гродно Азот». З метою відвантаження вантажу необхідно отримати погодження Білоруської залізниці. За відсутності відповідного погодження Білоруської залізниці вантаж відвантажено та доставлено ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» не буде.

Службові особи ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» ОСОБА_17 та ОСОБА_19 з метою з`ясування причин непогодження Білоруською залізницею перевезення вантажу та умов отримання такого погодження, будучи переконаними в достовірності отриманої інформації, з метою уникнення збитків, пов?язаних з несвоєчасним відвантаженням вантажу та простоєм вагонів-цистерн, знаючи ОСОБА_7 як впливового українського політика, який має гарні особисті, політичні та економічні відносини з політичним керівництвом РБ, керівництвом концерну «Белнефтехим», його дочірніх підприємств, та як особу, яка забезпечила укладення договору поставки № 205/09/21 від 11.10.2021, повідомили ОСОБА_7 надану ТОВ з II «Белферт Україна» інформацію та попросили сприяти в отриманні погодження Білоруської залізниці на перевезення вантажу.

Після цього, приблизно в кінці листопада 2021 року, в ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння шляхом обману майном ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, під приводом забезпечення отримання погодження Білоруської залізниці на перевезення вантажу.

З метою введення в оману службових осіб ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з не встановленими досудовим розслідуванням особами, приблизно в кінці листопада 2021 року, у не встановлені досудовим розслідуванням місці та час, повідомив ОСОБА_17 та ОСОБА_19 завідомо неправдиву інформацію про те, що він дійсно перевірив надану ними інформацію, та підтвердив відсутність погодження Білоруської залізниці на перевезення вантажу через невідповідність наданих вагонів-цистерн, у зв?язку із чим неможливе відвантаження товару. Крім того, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом забезпечення отримання погодження Білоруської залізниці на перевезення вантажу висловив вимогу укласти договір про надання правової допомоги з фізичною особою -підприємцем ОСОБА_21 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_7) (далі - ФОП ОСОБА_21 ) та оплатити відповідні послуги.

Службові особи ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , будучи введеними ОСОБА_7 в оману, не здогадуючись про його злочинні наміри та про наявність погодження Білоруської залізниці щодо перевезення на особливих умовах суміші карбамідо-аміачної КАС у власних вагонах-цистернах покупців вантажу моделі 15-903Р вантажовідправнику - ВАТ «Гродно Азот» на адресу отримувачів в Україні, з метою уникнення збитків, пов`язаних з несвоєчасним відвантаженням вантажу та простоєм вагонів-цистерн, погодилися на вимогу ОСОБА_7 . У зв?язку із цим між ФОП ОСОБА_21 та ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» 09.12.2021 укладено договір про надання правової допомоги. На виконання вимоги ОСОБА_7 з 09.12.2021 по 10.02.2022 з розрахункового рахунку ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на рахунок ФОП ОСОБА_21 НОМЕР_4 , відкритий в АТ «СЕНС БАНК», як оплату послуг згідно з договором про надання правової допомоги від 09.12.2021 перераховано визначені ОСОБА_7 кошти в сумі 14 500 000 гривень, а саме: 09.12.2021 - 3 500 000 гривень, 14.12.2021 - 1 000 000 гривень, 16.12.2021 - 1 000 000 гривень, 16.12.2021 - 1 500 000 гривень, 17.01.2022 - 1 000 000 гривень, 20.01.2022 - 2 000 000 гривень, 24.01.2022 - 1 000 000 гривень, 27.01.2022 - 1 000 000 гривень, 01.02.2022 - 900 000 гривень, 02.02.2022 - 600 000 гривень, 10.02.2022 - 1 000 000 гривень.

При цьому будь-яких матеріалів, які свідчили б про фактичне надання ФОП ОСОБА_21 правової допомоги ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» на виконання цього договору, надано не було. АТ «Укрспецтрансгаз» відповідно листа від 19.10.2021 № 2277/107 звернулося до Білоруської залізниці з проханням надати дозвіл на перевезення карбамідо-аміачної суміші КАС виробництва ВАТ «Гродно Азот» у вагонах-цистернах моделі 15-903 зі станції Аульс РБ (код станції - 135301) на експорт в Україну для вантажоотримувача - ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон».

Водночас АТ «Укрспецтрансгаз» листом від 19.10.2021 № 2278/107 звернулося до АТ «Укрзалізниця» з приводу узгодження з Білоруською залізницею дозволу на перевезення на регулярній основі у вагонах-цистернах моделі 15-903Р карбамідо-аміачної суміші КАС виробництва ВАТ «Гродно Азот» в Україну для вантажоотримувача - ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон».

Крім того, АТ «Укрзалізниця» листом від 21.10.2021 № ЦУМ-12/258 у зв?язку зі зверненням АТ «Укрспецтрангаз» щодо погодження з Білоруською залізницею дозволу на перевезення в Україну у вагонах-цистернах моделі 15-903Р безпечного вантажу - рідких добрив азотних (карбамідо-аміачної суміші КАС) виробництва ВАТ «Гродно Азот» звернулося до Білоруської залізниці з проханням розглянути можливість здійснення таких перевезень та сприяти відправнику - ВАТ «Гродно Азот» в їх погодженні.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з не встановленими досудовим розслідуванням особами, шляхом обману, під приводом забезпечення отримане Білоруської залізниці на перевезення вантажу, заволодів коштами ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» в розмірі 14 500 000 гривень, тобто в особливо великих розмірах.

Отже, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти У країни;

- ч. 2 ст. 111 КК України, - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII), - заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

14.11.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII) КК України, тобто в державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

13.06.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а також про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України;

- ч. 2 ст. 111 КК України, - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану.

11.07.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а також про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України;

- ч. 2 ст. 111 КК України, - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду державній та інформаційній безпеці України шляхом надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII), - заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

02.10.2025 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_22 продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави строком до 14.11.2025.

31.10.2025 обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 передано до Печерського районного суду міста Києва для розгляду по суті.

10.11.2025 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_23 продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави строком до 10.12.2025.

27.11.2025 Київським апеляційним судом (головуючий суддя ОСОБА_24 ) у порядку ст. 34 КПК України кримінальне провадження направлено з Печерського районного суду міста Києва до Шевченківського районного суду міста Києва.

03.12.2025 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_25 продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави строком до 03.01.2026.

22.12.2025 року виконувач обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному провадженні №0000912 від 04.09.2025 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначала, що наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), ч. 2 ст. 111 та ч. 4 ст. 190 (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України, що підтверджується такими зібраними під час досудового розслідування доказами:

- протоколом огляду від 12.11.2024 інформації;

- протоколом огляду від 12.11.2024 інформації;

- протоколом огляду від 12.11.2024 інформації;

- протоколом огляду від 12.11.2024 інформації;

- протоколом огляду від 12.11.2024 інформації, розміщеної на телеграм-каналі « ОСОБА_26 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16

- протоколом огляду від 12.11.2024 інформації, розміщеної на телеграм-каналі « ОСОБА_27 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17

- протоколом огляду від 12.11.2024 інформації, розміщеної на телеграм-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_25» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_26;

- висновком експертів № 11261/24-36/11262/24-61/11263/24-83 від 14.11.2024 за результатами комплексної судової психолого-лінгвістичної та військової експертизи;

- протоколом огляду від 06.12.2024 інформації, розміщеної у файлі-звіті «iPhone 11 Pro Max iPhone 11 Pro Max_2024-11-15_Report.ufdr»;

- протоколами допитів від 13.11.2024 та від 16.01.2025 свідка ОСОБА_28 ;

- протоколом огляду від 11.12.2024;

- висновком експерта від 26.03.2025 № 12839/24-35 за результатами проведення судової портретної експертизи;

- висновком експертів від 17.03.2025 № 12734/24-36/12735/24-61 за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи;

- висновком експертів від 21.05.2025 № 4435/25-61 за результатами проведення додаткової судової психологічної експертизи;

- протоколом огляду речей, документів та комп`ютерних даних від 18.12.2024;

- протоколом огляду речей, документів та комп?ютерних даних від 30.05.2025;

- протоколами допитів від 14.11.2024, 15.11.2024, 23.04.2025, 16.07.2025 ОСОБА_17 ;

- протоколами допитів від 14.11.2024, 15.11.2024, 23.04.2025 ОСОБА_19 ;

- листом АТ «Укрспецтрансгаз» від 07.03.2025 N? ЦІМ-11/167;

- листом АТ «Укрзалізниця» від 13.03.2025 N? 620/106;

- протоколом огляду від 24.02.2025;

- протоколом огляду від 16.07.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Обґрунтованість підозри та пред`явленого обвинувачення підтверджується також іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Отримані на цьому етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України, і вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення зазначених злочинів, що цілком узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що наявність обгрунтованої підозри у вчиненні правопорушень передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що вказана особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачений може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних (обвинувачених) у цьому кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Таким чином, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов?язків необхідно обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки злочини, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , є особливо тяжкими та передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а також ОСОБА_7 , будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Разом з тим ОСОБА_7 , маючи у володінні два чинні паспорти громадянина України для виїзду за кордон ( НОМЕР_5 , виданий Міністерством закордонних справ України 01.02.2021, дійсний до 01.02.2026 (дипломатичний паспорт) та НОМЕР_6 , виданий Управлінням ДМС України в Запорізькій області 07.08.2017, дійсний до 07.08.2027), може змінити як тимчасове, так і постійне місце проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну (окуповану) територію України.

Указаний вище факт підтверджується наявними доказами. Зокрема, за інформацією Державної прикордонної служби України, із кінця 2020 року по цей час ОСОБА_7 здійснив понад 30 виїздів за межі України. З них фактично більша частина - на територію РБ. На території РБ ОСОБА_7 має добрих знайомих, у тому числі серед політиків та керівників білоруських підприємств.

Водночас з урахуванням зазначених вище фактичних даних не виключається можливість використання ОСОБА_7 каналу виїзду за кордон у службові відрядження із приватною метою з особистих та комерційних питань.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , маючи свободу дій та впливові політичні зв?язки, у тому числі з тими, хто перебуває на тимчасово окупованій території, може повідомляти їм відомості, які стали йому відомі під час слідчих дій у цьому провадженні, а також інші важливі відомості, може дати вказівку знищити, спотворити або сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що створить перешкоду для подальшого викриття фактів злочинної діяльності ОСОБА_7 , а також для встановлення інших осіб з метою притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування виявлено факт знищення доказів у кримінальному провадженні, зокрема видалення із сайту «Youtube», а саме з каналу « ІНФОРМАЦІЯ_18 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_19 » від ІНФОРМАЦІЯ_7. Такі дії могли бути здійснені за вказівкою ОСОБА_7 саме з метою знищення доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що створює перешкоду для подальшого викриття фактів злочинної діяльності ОСОБА_7 , а також встановлення інших осіб, які діяли у змові з обвинуваченим, з метою притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Водночас, важливим фактором є наявність чималих статків, які ОСОБА_7 легалізує шляхом оформлення права власності на близьких родичів та членів своєї сім`ї, правомірність набуття яких, у свою чергу, викликає сумнів.

Зокрема, протягом вересня - грудня 2021 року ОСОБА_7 придбано та зареєстровано право власності на два автомобілі преміум-класу: «Porsche Масаn», 2020 р. в. - на дружину ОСОБА_29 ; «BMW X5M», 2021 р. в. - на сина ОСОБА_30 . Задекларована сумарна митна вартість указаних автомобілів становить понад 140 000 євро.

Крім того, під час воєнного стану, із травня 2022 року по червень 2023 року, ОСОБА_7 придбав та зареєстрував право власності на два автомобілі преміум-класу на сина ОСОБА_30 та ОСОБА_31 (за даними досудового розслідування, указана особа доглядає за будинком, у якому мешкає родина ОСОБА_7 ), а саме: «Mercedes-Benz AMG», 2022 р. в., та «Subaru Outback», 2023 р. в., задекларованою сумарною митною вартістю понад 150 000 євро.

Наведений факт є індикатором непрозорого способу життя ОСОБА_7 , схильності до маніпулятивної поведінки та вміння маскувати свої доходи, що, як наслідок, свідчить про реальний ризик, навички та вміння ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні), полягає в тому, що ОСОБА_7 , отримавши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, володітиме інформацією щодо характеризуючих, у тому числі біографічних даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні показання стосовно нього, та, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на зазначених учасників судового процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни показань або відмови від них.

Указаний ризик підтверджується тим, що з 12.07.2025 по 16.07.2025, тобто відразу після отримання повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689- VII), ч. 2 ст. 111 та ч, 4 ст. 190 (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України, від 11.07.2025, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 впливали на представника потерпілого ТОВ «Агрохімічна компанія Бастіон» ОСОБА_17 з метою зміни ним показань, просили зустрітися, підписати протокол опитування адвокатом особи за її згодою, який містив завідомо неправдиві показання про відсутність претензій до ОСОБА_7 , а також клопотання про закриття кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_7 , маючи широке коло знайомств, у тому числі з високопосадовцями іноземних держав, може та має реальну можливість незаконно впливати на інших свідків у цьому кримінальному провадженні.

Наведені вище обставини свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином).

Ураховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у шахрайстві та державній зраді, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, а також підтримує відносини з особами, які перебувають на території держави-агресора та можуть надати йому захист, в разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, у тому числі стосовно свідків з метою впливу на них, або продовжити свою злочинну діяльність.

Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у тому, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, у тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності.

Отже, на цей час наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ураховуючи характер вчинених обвинуваченим злочинів та тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, є всі підстави вважати, що ОСОБА_7 може залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначених злочинів, а також знищити, сховати або спотворити будь-які з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші злочини. З метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 178 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено таке:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), ч, 2 ст. 111, ч, 4 ст. 190 (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення (злочини), за які законом передбачені покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, тому тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях (злочинах), у вчиненні яких він обвинувачується, є достатньою та співрозмірною для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан обвинуваченого ОСОБА_7 дозволяють йому перебувати у слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У прокурора є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Установлені під час досудового розслідування обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повному обсязі запобігти настанню ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого. Більш м`які запобіжні заходи не зможуть належним чином забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, дати можливість здійснювати дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого.

Беручи до уваги характер вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII), ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), ч. 2 ст. 111 КК України (позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна), домашній арешт, особисте зобов`язання чи порука з покладенням відповідних обов`язків не усунуть ризиків спілкування з невстановленими співучасниками вчинення цих кримінальних правопорушень, а також тиску на свідків, оскільки ОСОБА_7 відомі їхні персональні дані, місця постійного та тимчасового проживання, засоби мобільного та інтернет-зв`язку.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, не зменшить зазначених ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Неможливо також застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистої поруки, оскільки на момент звернення до слідчого судді із цим клопотанням до органу досудового розслідування ненадійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання щодо обвинуваченого саме такого запобіжного заходу.

Зазначені обставини, на підставі яких зроблено висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , підтверджуються зазначеними матеріалами кримінального провадження, а також іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2025 року задоволено клопотання виконувача обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_9 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.01.2026 року включно.

Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою обвинуваченого, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок обвинуваченого ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), ч, 2 ст. 111, ч, 4 ст. 190 (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України, є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Слідчий суддя дослідив також доводи клопотання прокурора щодо обставин, які перешкоджають проведенню підготовчого судового засідання, зваживши на те, що 27.11.2025 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 переданий Київським апеляційним судом після встановлення підсудності для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва, проте підготовче засідання станом на момент розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу судом першої інстанції проведено не було, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про необхідність розгляду клопотання та продовження строку запобіжного заходу з огляду на положення ч. 6 ст.199 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, так як у відповідності до положень п.п. 1 п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, спрямованих на зниження обороноздатності та дестабілізації політичної ситуації в Україні, вчинені в період дії воєнного стану.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Доводи поданої апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), ч, 2 ст. 111, ч, 4 ст. 190 (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах провадження відсутні допустимі докази про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону України від 07.10.2014 № 1689-VII), ч, 2 ст. 111, ч, 4 ст. 190 (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, незалежно від того, закінчено досудове розслідування та направлено обвинувальний акт до суду, чи ні.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 дій, які вчинені останнім в умовах воєнного стану, та спрямовані на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення злочинів, у яких підозрюється.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання захисника на порушення правил підсудності, оскільки Печерський районний суд міста Києва відповідно до закону не є повноважним судом щодо розгляду клопотання слідчого ГСУ ДБР, а слідчі судді цих судів не мають компетенції здійснювати судовий контроль у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими ГСУ ДБР, позаяк його фактичним місцем знаходження є будівля, що розташована за адресою: вул. Симона Петлюри, 15 у Шевченківському районі міста Києва, з огляду на наступне.

Юридична адреса місцезнаходження органу досудового розслідування - Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань: м. Київ, 01011, вул. Панаса Мирного, 28.

Крім того, адреса: вул. Панаса Мирного, 28 м. Київ, 01011 зазначена як юридична адреса Центрального апарату Державного бюро розслідувань на офіційному сайті ДБР.

Таким чином, юридична адреса Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань територіально не знаходиться в межах Шевченківського району м. Києва, що спростовує доводи скарги про підсудність справи саме Шевченківському районному суду м. Києва.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що 31 жовтня 2025 року обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000912 від 04 вересня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , було направлено для розгляду по суті до Печерського районного суду міста Києва.

27 листопада 2025 року ухвалою Київського апеляційного суду за результатами розгляду подання голови Печерського районного суду міста Києва про вирішення питання щодо направлення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000912 від 04 вересня 2025 року з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції було визначено обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні направити для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Підготовче судове засідання у Шевченківському районному суді міста Києва станом на дату звернення до суду з клопотанням не призначено, у зв`язку з чим сторона обвинувачення звернулась з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу до Печерського районного суду міста Києва, який знаходиться в межах територіальної юрисдикції органу досудового розслідування.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений має постійне місце проживання на території м. Києва, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є діючим народним депутатом України, має міцні соціальні зв`язки, не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, або застосування до останнього альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки вказані обставини не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Необґрунтованими є і твердження апелянта, що ряд процесуальних документів у цьому кримінальному провадженні було підписано не уповноваженою на те особою, оскільки повноваження виконуючого обов`язки Генерального прокурора ОСОБА_32 закінчилися 30 листопада 2024 року. Зокрема, у період дії воєнного стану, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», повноваження виконуючого обов`язки Генерального прокурора не можуть бути припинені навіть після спливу місячного терміну, визначеного Законом України № 709/97-ВР «Про тимчасове виконання обов`язків посадових осіб, яких призначає на посаду за згодою Верховної Ради України Президент України або Верховна Рада України за поданням Президента України», якщо новий Генеральний прокурор не був призначений у встановленому порядку.

Крім того, клопотання, яке було подане стороною обвинувачення 22.12.2025 року, було підписане виконуючим обов`язки Генерального прокурора ОСОБА_9 , а не ОСОБА_33 .

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не спростовують висновків слідчого судді та не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційної скарги захисника, строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді закінчився 23.01.2026 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.05.2019 року у справі № 532/308/15-к (провадження № 13-23зво19), скасування такої ухвали про обрання запобіжного заходу, яка вже виконана, в жодному разі не може призвести до відновлення прав особи.

Враховуючи те, що рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, аухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4