ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/435/26 Справа № 707/1/25 Категорія: ч. 3 ст. 307 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Черкаси апеляційну скаргу захиснику ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського райсуду Черкаської обл. від 6.03.2026 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , який на-

родився 20.06.1985 р. в м. Полтава, українця,

громадянина України, який має середню ос-

віту, одружений, раніше не судимий, прожи-

ває, АДРЕСА_1 ,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 4.05.2026 р. включно, визначено заставу в розмірі 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 416 000 грн., у випадку внесення якої на обвинуваченого будуть покладені обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Черкаського райсуду Черкаської обл. перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 15.01.2023 за № 0000018, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України та стосовно інших осіб.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів, до 4.05.2026 р. включно, із визначенням розміру застави в розмірі 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 416 000 грн., у випадку внесення якої на обвинуваченого будуть покладені обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України.

Зазначеною ухвалою також продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно інших 4 осіб, відносно яких судове рішення не оскаржується та апеляційний перегляд не проводиться.

При прийняті рішення про продовження строку тримання під вартою, суд встановив наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, в якому він обвинувачується. Наведені прокурором ризики є триваючими та виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який. Крім того, суд врахував можливість вчинити інше правопорушення обвинуваченим, оскільки він обвинувачується в систематичному вчиненні кримінальних правопорушень.

Злочини, вчинені в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів - це діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або створюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеному колу осіб, що підтверджує наявність суспільного інтересу в даному кримінальному провадженні.

Також, суд зауважив, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, які є ще доволі високими, а відтак не буде здатним забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді.

Приймаючи рішення суд зауважив, що не зважаючи лише на суворість можливого покарання, яке є релевантною обставиною в оцінці ризиків, суд опирається також і на необхідність захисту суспільних інтересів, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, також мають значення, не ігнорує аргументи і доводи, наведені стороною захисту та виснував, що аргументи сторони захисту не переважають вимог суспільного інтересу у справі.

Суд врахував ступень тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим деякі з них, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Санкція ч. 2 ст. 255 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років з конфіскацією майна, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна, санкція ч. 3 ст. 311 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років з конфіскацією майна, санкція ст. 317 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 4 до 8 років з конфіскацією майна, ст. 28 КК України передбачені форми співучасті, які виділені залежно від стійкості суб`єктивних зв`язків (суб`єктивних ознак) між учасниками злочинних груп, ч. 4 якої передбачає, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим злочинною організацією, якщо він скоєний стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів учасниками цієї організації, або керівництва чи координації кримінально протиправної діяльності інших осіб, або забезпечення функціонування як самої злочинної організації, так і інших кримінально протиправних груп.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та/або підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки суворість передбачуваного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а тяжкість кримінального покарання та суворість можливого вироку підвищують ймовірність переховування від суду.

При продовженні строку тримання під вартою суд врахував підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, в тому числі, що злочини вчинено проти громадської безпеки, проти здоров`я населення, злочинною організацією (ч. 4 ст. 183 КПК України).

Суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, його майновий стан, відсутність судимостей, стан здоров`я та зауважив, що характеризуючи дані обвинуваченого не переважають можливих ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого та є обставинами, які враховані при обранні запобіжного заходу, але не можуть спростувати ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. З врахуванням вимог п. п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд першої інстанції прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 з визначенням розміру застави, в разі внесення якої на обвинуваченого будуть покладені обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір застави зі 125 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що, на його думку, ухвала суду необґрунтована, постановлена за відсутності доказів про існування ризиків передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При обранні даного запобіжного заходу суд посилався лише на припущення та здогадки слідчого та прокурора.

В ухвалі не зазначено обставин і доказів підтвердження, які поза розумним сумнівом підтвердять ризики, вказані у п. п. 1-5 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_8 спробує переховуватися від правосуддя, ризик переховування в даному випадку оцінений лише на підставі можливого суворого судового рішення.

Розмір застави є завищеним, оскільки сукупний дохід родини ОСОБА_8 складає приблизно 150 000 грн., а застава в розмірі 416 000 грн. є такою сумою, яку неможливо внести обвинуваченим та його родичам, а саме батьком та матір`ю, з якими останній проживав, тобто суд завідомо визначив такий розмір застави, який не сприяє звільненню обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти як альтернативного запобіжного заходу, тому просить знизити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 який підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її по викладеним доводам, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги захисника, просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, оскільки вважала ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали, відскановані та виділені з кримінального провадження та надані судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції встановив наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений дійсно може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Наведені прокурором ризики є триваючими та вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на більш м`який.

Суд встановив, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є актуальним, оскільки обвинувачений усвідомлює тяжкість можливого покарання у разі визнання його винуватим до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна та цей факт може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.

Ризиком в контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тобто, в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволяють стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Доводи апеляції захисника про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, про зменшення розміру застави, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Ризик незаконного тиску на свідків чи інших обвинувачених, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наявний, оскільки не всі свідки допитані судом.

Ризики, передбачені п. 5 ч. 1 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується також наявні, оскільки суду не надані відомості про наявність у обвинуваченого постійного місця роботи, сталого джерела доходів, він обвинувачуються в систематичному скоєнні злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Крім того, суд врахував вік та стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність родини та утриманців, майновий стан, наявність та відсутність судимостей та зауважив, що характеризуючи дані обвинуваченого не переважають можливих ризиків неправомірної поведінки та є обставинами, які враховані при обранні запобіжного заходу, але не можуть спростувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України чи зменшити їх вплив.

Також, суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та в участі у злочинної організації, підстави, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, та з урахуванням вимог п. п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого із визначенням розміру застави.

Суд вірно врахував, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених чи свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Про наявність зазначених ризиків свідчать і такі обставини, як вагомість доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, участь у стійкому злочинному об`єднанні з незаконного виготовлення, зберігання з метою збуту та збуту особливо небезпечних психотропних речовин, тяжкість покарання, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих діяннях, наведені прокурором ризики є триваючими та виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено, обставин, які б виключали перебування обвинуваченого під вартою не встановлено.

Злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів це діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або створюють фактичну шкоду здоров`я невизначеному колу осіб, що підтверджує наявність об`єктивного суспільного інтересу в даному кримінальному провадженні.

У Конвенції ООН «Про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин» наголошується, що тенденція зростання незаконного виробництва, попиту і обігу наркотичних засобів і психотропних речовин становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні та політичні основи суспільства.

При прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою суд також врахував доводи захисту та зауважив, що в даному випадку доводи захисту не перевищують суспільного інтересу у справі, яка полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, забезпечення запобіганню процесуальних ризиків і у суду були підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувалися, не відпали, а тому й відсутні обставини для зміни запобіжного заходу.

Суд вірно вказав, що заміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який, альтернативний, є недоцільною, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, суд першої інстанції виснував, що обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою з визначеним розміром застави, оскільки він не забезпечить їх належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до двох місяців, тобто до 4.05.2026 р. із визначенням розміру застави.

На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Крім того, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та інших осіб, не завершено, проведено підготовче судове засідання, оголошено обвинувальний акт, допитані не усі свідки, не досліджені докази, а тому доводи апеляційної скарги про продовження обвинуваченому занадто суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, хоча й з визначенням розміру застави, апеляційний суд вважає не доречними, оскільки вивченням наданих судом першої інстанції відсканованих матеріалів кримінального провадження та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави.

З урахуванням характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , встановлених судом першої інстанції ризиків, сторона захисту не навела переконливих підстав для зменшення розміру застави судом апеляційної інстанції та доказів належного виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, тому у суду першої інстанції були вагомі підстави для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеним розміром застави.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, апеляційний суд дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також, беручи до уваги покарання, яке у майбутньому ймовірно загрожує за вчинення особливо тяжких злочинів, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, підстави і мету запобіжного заходу, стадію розгляду кримінального провадження, яке до спливу строку обраного запобіжного заходу не буде завершено, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, то апеляційний суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому враховуючи тяжкість, специфіку кримінальних правопорушень у вчиненні яких він обвинувачується, апеляційний суд, виходячи із вимог п. п. 4 та 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, не знаходить підстав для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та задоволення апеляції.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що тривалість запобіжного заходу у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час, не виходить за межі розумного строку, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто із визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, застосування до обвинуваченого на даній стадії судового провадження менш суворого запобіжного заходу не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки цієї особи.

Обговорюючи доводи захисника ОСОБА_7 про зменшення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слід зазначити, що при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути такою, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що розмір застави не відповідає критерію розумності, оскільки обвинувачений не має таких значних доходів, також на думку апеляційного суду є не обґрунтованими, тому що суд першої інстанції перевірив ці доводи та звернув увагу, що ухвалою Черкаського райсуду Черкаської обл. від 23.01.2026 р. було зменшено розмір застави обвинуваченому ОСОБА_8 з 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 грн., до 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 416 000 грн., а тому такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також належну процесуальну поведінку обвинуваченого, не порушуючи при цьому його прав, а визначений розмір застави буде належною гарантією того, що у разі його сплати обвинувачений не буде переховуватись від суду через побоювання втратити заставу.

Апеляційний суд вважає, що наразі тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою із заставою у визначеному розмірі, є обґрунтованим та виправданим, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети, визначеної ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованих злочинів та особи обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418 та 4221 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Черкаського райсуду Черкаської обл. від 6.03.2026 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 4.05. 2026 р. включно, із визначенням застави - 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 416 000 грн., у випадку внесення якої на обвинуваченого будуть покладені строком на 2 місяці наступні обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні; докласти зусиль до пошуку роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд та в`їзд в Україну залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді