Справа №694/3536/25
провадження № 1-кп/694/33/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (ВКЗ),

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Звенигородка клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000651 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.369 КК України,

із участю у підготовчому судовому засіданні

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Звенигородським районним судом Черкаської області розглядається кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.369 КК України.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.11.2025 у вказаному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 вважав за необхідне призначити справу до судового розгляду, підстав для повернення обвинувального акту не вбачав, вказав, що підстави для закриття також відсутні.

Захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 заперечували щодо можливості призначення справи до судового розгляду. Зокрема захисник ОСОБА_5 у письмовому клопотанні зазначила, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: зазначає, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_4 скористався своїм конституційним правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, та відмовився давати свідчення. Наголошують, що реалізація цього права не може бути перешкодою для заявлення процесуальних клопотань або підставою для обмеження права на захист у суді. Вимоги до якості та конкретності обвинувального акта є обов`язком прокурора незалежно від позиції підозрюваного на стадії слідства. Прокурор зазначає, що 19.06.2025 ОСОБА_4 «усвідомлював», що ОСОБА_6 є співробітником СБУ. Однак в акті не вказано жодних фактичних даних, які б підтверджували обізнаність обвинуваченого про спецстатус ОСОБА_7 (відсутність посвідчення, форми, офіційного представлення). Оскільки ОСОБА_4 не давав свідчень, твердження про його «усвідомлення» є виключно припущенням слідчого, що суперечить ст. 62 Конституції України. Неконкретність у викладі суб`єктивної сторони (умислу щодо службової особи) є грубим порушенням права на захист. Обвинувачення стверджує, що 25.06.2025 ОСОБА_4 «одержав» 6000 доларів США. Дана формула обвинувачення є суперечливою, фактично гроші були поміщені в бардачок автомобіля агентом ОСОБА_8 без згоди ОСОБА_4 (ознаки провокації). Фізичного контакту з грошима не було, змиви з рук не проводилися. Використання терміну «одержав» у даному контексті є правовою помилкою, оскільки фактичні обставини (залишення грошей в авто) не відповідають юридичній диспозиції ч. 3 ст. 332 КК (корисливий мотив). Згідно з правовою позицією Верховного Суду (справа № 520/6244/19), обвинувальний акт має містити чітке формулювання обвинувачення, яке не допускає подвійного трактування. Неконкретність обвинувачення та суперечність між фактичними обставинами і кваліфікацією є безумовною підставою для повернення акта прокурору.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши наявні документи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

У п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України закріплено, що суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу. Вичерпні вимоги до обвинувального акта містяться у ст. 291 КПК України.

Згідно ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Як вбачається з обвинувального акту, зазначені відомості в даному обвинувальному акті - наявні.

Згідно до ч.4 ст. 290 КПК України до обвинувального акта додається, в тому числі: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи. В даному випадку зазначені вимоги Закону виконані.

Суд вважає встановлені прокурором і викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення достатніми для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого проти нього обвинувачення.

До того ж, на етапі підготовчого провадження питання узгодженості викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації правопорушення, не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, доводи викладені у клопотаннях можуть бути перевірені лише на стадії судового розгляду.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо.

Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора, адже в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор (а не суд) вважає встановленими (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17).

До того ж, КПК містить положення про зміну обвинувачення у суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримки державного обвинувачення (ч. 2 ст. 337, ст. 338-340 КПК), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження (ч. 3 ст. 337 КПК).

Отже, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.

З огляду на зазначене, суд проходить до висновку, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 520/8135/15-к.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст. 291 КПК та відсутні підстави для повернення обвинувального акту прокурору, тому клопотання захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 314-316, КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , підтриманого обвинуваченим ОСОБА_4 , про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02.03.2026.

Суддя ОСОБА_1