Справа № 199/6644/26
У Х В А Л А

іменем України

25 травня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000610 від 31.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, за яким просить суд закрити кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000610 від 31.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні СВ ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000610 від 31.03.2015, за ч. 3 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до чергової частини Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ, надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , про те що 30.03.2015 року в період часу з 19:15 годин по 20:00 годин невідома особа знаходячись за адресою: м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Рилєєва, 104, таємно, шляхом віджиму вікна, викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_4 , чим завдало останньому матеріальний збиток. Сума збитку встановлюється.

В рамках кримінального провадження слідством проведено обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила вищевказане кримінальне правопорушення, зокрема:

- прийнято заяву від ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 31.03.2015;

- проведено огляд місця події 31.03.2015;

- залучено ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого та допитано у вказаному процесуальному статусі;

- слідчими неодноразово надавались доручення, у порядку ст. 40 КПК України, з метою перевірки на причетність до скоєння даного кримінального правопорушення осіб, раніше судимих за аналогічні злочини, що проживають поблизу місця безпосереднього вчинення злочину, встановлення свідків та очевидців вчинення вказаного кримінального правопорушення та допиту таких осіб.

Втім, у ході розслідування позитивного результату не досягнуто.

У вказаному кримінальному провадженні вичерпано можливості для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Незважаючи на проведення необхідних слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів, достатніх доказів для повідомлення будь-якій особі про підозру не здобуто.

Отже, на теперішній час особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлено, жодній особі повідомлення про підозру не вручалося.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до положень статті 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

З урахування санкції ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до вищенаведених положень закону, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до положень статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Враховуючи, що з дня вчинення кримінального розслідуваного правопорушення минуло більше ніж десять років, строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, встановлений ст. 49 КК України, сплив.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстав передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Розслідуване кримінальне правопорушення не відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя чи здоров`я особи або злочинів, за які згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, що вказує на можливість застосування згаданих вище норм процесуального закону.

Враховуючи аналіз зібраних доказів, а також те, що в ході проведення досудового розслідування слідчими органу Національної поліції, під час проведення слідчих (розшукових) дій, не зібрано достатніх доказів, які б об`єктивно, поза розумним сумнівом, пов`язували конкретну особу з розслідуваним кримінальним правопорушенням, а також те, що закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, є підстави для закриття наведеного кримінального провадження.

За змістом ст. 284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за наведеними підставами є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду, що безпосередньо констатовано Верховним Судом у постанові від 23 лютого 2021 року в справі № 397/42/20.

В судове засідання були викликані прокурор ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_4 огли Останні були належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися. Прокурор ОСОБА_3 надала суду письмову заяву з проханням проводити розгляд клопотання за її відсутності. Потерпілий ОСОБА_4 про причини неявки суд не повідомив.

Вирішуючи клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Надані суду докази доводять наявність ознак вчинення саме злочину і підстави ставити під сумнів його кваліфікацію за частиною 3 ст. 185 КК України відсутні.

Відповідно до приписів ст. 12 КК України, передбачене частиною 3 ст. 185 КК України кримінальне правопорушення є тяжким злочином, для якого стаття 49 КК України передбачає строк давності у 10 (десять) років.

Суд також приймає до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 травня 2019 року № 639/793/17, відповідно до якого закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК), пов`язує зупинення строків давності лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства. Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови її належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує її в розшук. Причому підстава для оголошення в розшук під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Відповідно до витягу з ЄРДР та виходячи з інших матеріалів, долучених прокурором до клопотання про закриття кримінального провадження, у кримінальному провадженні № 0000610 від 31.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,не встановлено осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, підозра або обвинувачення у вчиненні даного кримінального правопорушення жодній особі не пред`являлись, розшук підозрюваного або обвинуваченого не оголошувались, що дає суду зробити висновок про відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, відповідно до яких перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.

Також, суду не надано доказів на підтвердження переривання строку давності відповідно до приписів ч. 3 ст. 49 КК України.

Таким чином, на цей час строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим кримінальним провадженням сплив і кримінальне провадження у відповідно до вимог п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст. 110, 284, 369-372КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000610 від 31.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000610 від 31.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - закрити відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:

25.05.2026