У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 січня 2026 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- обвинуваченого за ч. 3 ст. 286 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 січня 2026 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 29 березня 2026 року, без визначення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та доповнення до неї.

Захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту у певний період доби. У разі залишення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави в розмірі не більшому за розмір, який встановлений ухвалою слідчого судді від 24.12.2025.

Вважає, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Просить врахувати, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, працевлаштований на посаді водія ТОВ «Бастранс».

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував заподіяну шкоду частині пасажирів автобусу, яким заподіяно шкоду здоров`ю, але через відсутність достатніх статків, він має намір укласти контракт з ЗСУ або піти служити за мобілізацією для того, щоб отримати відповідні кошти та відшкодувати завдану шкоду потерпілим.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначив, що прокурор у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 повністю дублює попередні клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів та не наводить жодних нових обставин та аргументів щодо необхідності застосування більш суворого запобіжного заходу і не ставив питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави. На зазначене суд уваги не звернув, вийшовши за межі поданого клопотання та фактично погіршила становище обвинуваченого ОСОБА_7 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Новобузькому районному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

У суд першої інстанції надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів із можливістю внесення застави у розмірі 242 240 грн, яке обґрунтоване тим, що на даний час існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків.

Частково задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років та на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватись від суду, незаконного впливу на свідків. Суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу відсутні, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом продовження строку тримання під вартою.

Також суд вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів, без визначення розміру застави, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , є злочином, який спричинив загибель людей.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Заяву про бажання брати участь в апеляційному розгляді не подавав.

Прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

На розгляді Новобузького районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою спливає, однак ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах - щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що наразі триває судовий розгляд кримінального провадження №0000693 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 постановлено за наслідками розгляду клопотання прокурора, тобто в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

На наявність встановлених ризиків вказує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_7 не має стійких соціальних зв`язків, оскільки не одружений, не має утриманців та постійного місця роботи, які б сприяли його законослухняній поведінці.

Також, існує ризик незаконного впливу на свідків, оскільки обвинувачений може чинити вплив на них шляхом погроз, умовлянь або схилення до зміни показань, чим перешкоджатиме встановленню істини у провадженні.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано та постановлено у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів дійшла висновку, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Доводи апелянта про наявність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не заслуговують на увагу, зважаючи на ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, та з урахуванням встановлених ризиків.

Щодо застави. Колегія суддів зазначає, що прокурор у клопотанні просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави розмірі 242 240 грн. Розмір зазначеної прокурором застави, у даному випадку, визначений попередньою ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2025 року.

Разом з тим, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції вийшов за межі поданого клопотання та фактично погіршив становище обвинуваченого ОСОБА_7 .

Тому оскаржуване рішення суду про не визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, у даному випадку є незаконним.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо обов`язку суду визначити розмір застави, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та вважає за необхідне визначити розмір застави у максимальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, тобто у розмірі, зазначеному у клопотанні прокурора.

З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з постановленням нової ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 29 березня 2026 року включно, з визначенням застави у сумі 242240 грн, у разі внесення якої покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати суду за першою вимогою; повідомляти прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, крім випадків участі у проведенні слідчих дій; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3