Справа № 183/3785/23
Провадження № 1-кс/206/432/26
У Х В А Л А

03 квітня 2026 року в залі суду в місті Дніпрі, слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Луганській області підполковника поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2014 року за №0001444, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260, Кримінального кодексу України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Луганській області підполковник поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням.

Клопотання обґрунтовано тим, щов травні 2014 року (точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим), до структурного підрозділу непередбаченого законом збройного формування, діючого на території міста Лисичанська Луганської області, створеного ОСОБА_6 , на добровільній основі увійшов ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав умисел приймати активну участь у діяльності даного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного збройного формування спрямована на заволодіння окремими територіями та їх утримання, силову підтримку окремих владних структур, депортацію населення з регіону знаходження даного збройного формування, знищення живої сили супротивника з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншої зброї.

Вступивши в зазначене збройне формування, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність діяльності формування, приймав активну участь у збройному формуванні, зокрема виконував вказівки осіб, які були рангом вище нього.

З травня 2014 року по серпень 2014 року (точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим) ОСОБА_4 , діючи у складі збройного формування, маючи вогнепальну зброю, займав посаду командира батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та виконував організаційно-розпорядчі функції: займався набором та військовою підготовкою особового складу, придбанням та розподіленням бронетехніки, артилерійських установок, стрілецької вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, вибухових речовин та іншої зброї у підрозділі, організовував несення особовим складом підрозділу караульної служби та патрулювання, керував діями особового складу не передбаченого законом збройного формування під час проведення військових дій проти військовослужбовців збройних сил України та працівників правоохоронних органів України.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

16.02.2015 стосовно ОСОБА_4 складено письмове повідомлення про підозру в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Оскільки на той час було встановлено відомості, що підозрюваний переховується від органів досудового слідства, місцезнаходження останнього невідоме, за місцем проживання він відсутній, то вказане повідомлення про підозру безпосередньо підозрюваному вручено не було.

06.03.2015 слідчим відповідно до ст. 281 КПК України через те, що підозрюваний ОСОБА_4 переховується від органу досудового слідства, місцезнаходження останнього невідоме, його оголошено в розшук, а досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

При цьому під час досудового розслідування до суду неодноразово подавалися клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотань про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які слідчими суддями були задоволені, однак у зв`язку з переховуванням підозрюваного затримати і доставити його до суду не вдалося, а строк дії відповідних ухвал закінчувався.

Також стороною обвинувачення вжито додаткових заходів щодо повідомлення підозрюваного ОСОБА_4 про наявність стосовно нього повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, опубліковано у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр» (офіційне друковане видання Кабінету Міністрів України) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 ч. 2 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколами огляду від 05.09.2014, згідно якого оглянуто відеозапис про виступ ОСОБА_4 , який повідомляє про територію, яка контролюється незаконним збройним формуванням та військові дії проти ЗСУ;

-протоколом огляду сайту «Миротворець» в якому маються відомості про причетність ОСОБА_4 до незаконного збройного формування;

-розсекреченими матеріалами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж відносно ОСОБА_4 , згідно яких останній приймав участь у незаконному збройному формуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватися від органів досудового слідства та суду свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні.

Також слідчо оперативним шляхом встановлено, що ОСОБА_4 , зареєстрований в місті Свердловськ, Луганської області. Однак за відомою адресою останній тривалий час не з`являвся, а територія зазначеного міста окупована (захоплена) військовослужбовцями російської федерації та представниками незаконних збройних формувань так званої «лнр», після повномасштабного вторгнення рф та так званої лнр на територію України та є тимчасово окупованою російською федерацією територію України.

Разом з тим, вживалися додаткові заходи щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного:

- отримана від УКР ГУНП в Луганській області відповідь на виконання доручення слідчого, відповідно до якої встановити місцезнаходження ОСОБА_4 або його контактний телефон до теперішнього часу не надалось можливим. Фактів перетину державного кордону України, а також фактів реєстрації останнього як внутрішньо переміщеної особи не встановлено;

- отримана відповідь від Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про те, що відомості про перетин державного кордону України та лінії розмежування з тимчасової окупованою територією відносно ОСОБА_4 відсутні;

- проведено перевірку наявності актових записів стосовно ОСОБА_4 , однак корисної інформації не виявлено, актових записів про смерть не виявлено.

Таким чином, вжитими заходами не отримано жодних відомостей, які б свідчили про перебування підозрюваного на підконтрольній державній владі Україні території.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, свідчить схильність до протиправної поведінки підозрюваного, який наразі підозрюється у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Так, не передбачене законом збройне формування т.з.в. «ЛНР», в участі в діяльності якого підозрюється ОСОБА_4 , продовжує діяти на території Луганської області, зокрема й після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України (24.02.2022), що дає можливість активно співпрацювати з представниками держави-агресора, що також вказує на наявність ризику продовження протиправної діяльності підозрюваним.

Тому, беручи до уваги обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; продовження діяльності не передбаченого законом збройного формування «ЛНР» на території Луганської області та участі у його діяльності підозрюваного, є достатньо підстав вважати, що незастосування запобіжного заходу або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, до підозрюваного фактично призведе до продовження його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності, а також дозволяє продовжувати протиправну поведінку і вчинення злочину.

Таким чином, сторона обвинувачення приходить до висновку, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Отже, враховуючи вищевикладене, у тому числі наявні докази та матеріали, є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , виїхав та перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, слідчий просить суд обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання слідчого погоджено прокурором Луганської обласної прокуратури, оформлене відповідно до вимог ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Розглянувши та дослідивши матеріали в їх сукупності, слідчий суддя доходить висновку про необхідність задовольнити клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Луганській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001444 від 07.05.2014 року.

16 лютого 2015 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в Луганській області складено письмове повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

06 березня 2015 року постановою старшим слідчим СУ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_4 оголошено у розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 1 ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Главою 11 КПК України визначається порядок виклику слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням майже всієї території Луганської області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст.ст. 111, 135, 278, 279 КПК України, у газеті «Урядовий кур`єр» № 40 (8283) від 18 лютого 2026 року, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_4 .

Також судом оглянуто копію ухвали слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 грудня 2016 року про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 ; та інші матеріали, якими підтверджується обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколами огляду від 05.09.2014, згідно якого оглянуто відеозапис про виступ ОСОБА_4 , який повідомляє про територію, яка контролюється незаконним збройним формуванням та військові дії проти ЗСУ;

-протоколом огляду сайту «Миротворець» в якому маються відомості про причетність ОСОБА_4 до незаконного збройного формування;

-розсекреченими матеріалами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

-зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж відносно ОСОБА_4 , згідно яких останній приймав участь у незаконному збройному формуванні.

Про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором свідчить наступне:

- отримана від УКР ГУНП в Луганській області відповідь на виконання доручення слідчого, відповідно до якої встановити місцезнаходження ОСОБА_4 або його контактний телефон до теперішнього часу не надалось можливим. Фактів перетину державного кордону України, а також фактів реєстрації останнього як внутрішньо переміщеної особи не встановлено;

- отримана відповідь від Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про те, що відомості про перетин державного кордону України та лінії розмежування з тимчасової окупованою територією відносно ОСОБА_4 відсутні;

- проведено перевірку наявності актових записів стосовно ОСОБА_4 , однак корисної інформації не виявлено, актових записів про смерть не виявлено.

24.02.2022 Російською Федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан, який триває на цей час.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Статтею 3 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено перелік територій, які вважаються «тимчасово окупованою територією».

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376 визначено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокування). Згідно з зазначеним переліком майже всі населенні пункти Луганської області є окупованими Російською Федерацією, станом на час розгляду даного клопотання, а їх залишок, що перебуває під контролем державної влади України, знаходиться на безпосередній лінії бойового зіткнення з країною-агресором.

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватися від органів досудового слідства та суду свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, свідчить схильність до протиправної поведінки підозрюваного, який наразі підозрюється у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Так, не передбачене законом збройне формування т.з.в. «ЛНР», в участі в діяльності якого підозрюється ОСОБА_4 продовжує діяти на території Луганської області, зокрема й після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України (24.02.2022), що дає можливість активно співпрацювати з представниками держави-агресора, що також вказує на наявність ризику продовження протиправної діяльності підозрюваним.

Тому, беручи до уваги обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; продовження діяльності не передбаченого законом збройного формування «ЛНР» на території Луганської області та участі у його діяльності підозрюваного, є достатньо підстав вважати, що незастосування запобіжного заходу або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, до підозрюваного фактично призведе до продовження його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності, а також дозволяє продовжувати протиправну поведінку і вчинення злочину.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Отже, враховуючи вищевикладене, у тому числі наявні докази та матеріали, є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 виїхав та перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 260 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, отже до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 183 КПК України визначено: при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема ст. 260 Кримінального кодексу України.

Згідно вимогам ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Слідчим суддею встановлено, що запобігання ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та вчинення ним іншого кримінального правопорушення становить суспільний інтерес. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує обрання підозрюваному запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Частиною шостою цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

При цьому після затримання особи, яка перебувала у міжнародному розшуку, слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, юрисдикція якого поширюється на місце вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.

Визначення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, тобто визначення, таким чином строку тримання особи під вартою, здійснюється лише під час застосування щодо особи запобіжного заходу, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України можливе після затримання особи, яка перебувала у міжнародному розшуку, а слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу, доставки такої особи до органу досудового розслідування, юрисдикція якого поширюється на місце вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що в даному випадку прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території України, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, підлягає задоволенню.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Також суд зазначає контактні дані старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Луганській області підполковника поліції ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 , контактний телефон НОМЕР_1 .

Керуючись ст.ст. 193-194, 196, 197, 205, 206, 369, 370, 371, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Луганській області підполковника поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, відомості про яке 07.05.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001444 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 6 ст. 193 КПК України розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1