У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

особи, щодо якої вирішується питання про

застосування заходів медичного характеру ОСОБА_6

законного представника особи,

щодо якої вирішується питання про

застосування заходів медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000551, за апеляційною скаргою прокурора Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_9

на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Снігурівка Миколаївської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру, що полягають у госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідністю застосування більш суворого заходу медичного характеру.

Вважає, що вирішуючи питання про вид примусового заходу медичного характеру, який необхідно застосувати до ОСОБА_6 , суд неповною мірою надав оцінку тяжкості вчиненого у стані неосудності діяння, врахував лише характер і тяжкість психічного захворювання, що виражене у виді розладів особистості, обумовлених ушкодженням та дисфункцією головного мозку внаслідок епілепсії, а також можливість лікування на умовах госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом у примусовому порядку з урахуванням висновку лікаря-експерта.

Просить врахувати висновок судово-психіатричного експерта № 23 від 28.01.2025, відповідно якому ОСОБА_6 у період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння страждала та страждає на теперішній час розладами особистості, обумовленими ушкодження та дисфункцією головного мозку внаслідок епілепсії.

З огляду на її психічний стан в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, вона не могла та не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. З огляду на психічний стан ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру - надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Проте, судом не враховано усталену судову практику про те, що висновок експерта в частині виду примусових заходів медичного характеру має для суду рекомендаційний характер і лише суд, ураховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, застосовує певний вид примусового заходу.

Вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_6 вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб. Крім того, з висновку судово-психіатричного експерта та протоколу огляду медичної документації вбачається, що ОСОБА_6 страждає на психічні розлади з 2 років, лікарем-психіатром спостерігається з 2005 року, яким встановлено діагноз «Змішаний розлад психологічного розвитку», неодноразово проходила стаціонарне лікування в умовах МОПЛ №1. Окрім того, в результаті експертного обстеження виявлений ризик зростання суспільної небезпеки для оточуючих, виражені агресивні, асоціальні тенденції.

За такого, є підстави вважати, що за своїм психічним станом, а також за характером вчиненого суспільно небезпечного діяння, ОСОБА_6 становить особливу небезпеку для суспільства, відповідно до чого потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 , яка страждала та страждає на даний час розладами особистості, обумовленими ушкодженням та дисфункцією головного мозку внаслідок епілепсії, у стані неосудності, в якому вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, вчинила суспільно небезпечне діяння за наступних обставин.

У період часу з 11 грудня 2024 року до 13 грудня 2024 року, у денний час, встановити більш точні дату та час в ході досудового розслідування не представилось можливим, ОСОБА_6 прийшла до свого батька ОСОБА_10 на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 .

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 зайшла до приміщення літньої кухні, де побачила ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та почав висловлювати образи на її адресу, внаслідок чого між ними виникла сварка. Під час вказаної сварки ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні літньої кухні, побачила на столі предмет, зовні схожий на викрутку, взяла його руками та утримуючи вказану викрутку у лівій руці, нанесла нею ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини. Після вчинення вказаних дій ОСОБА_6 , залишивши викрутку у приміщенні літньої кухні, пішла з місця події.

Внаслідок вчиненого ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, ОСОБА_10 спричинене тілесне ушкодження у виді проникаючого, сліпого, колотого поранення грудей з пошкодженням правої легені, яке супроводжувалось внутрішньою кровотечею (близько 1,8 л крові), що зумовило гостре порушення, а потім і зупинку серцевої діяльності та дихання, зупинку функції центральної нервової системи. Вказане тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень та внаслідок його спричинення настала смерть ОСОБА_10 .

Вказані дії ОСОБА_6 містять ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Позиції часників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та її законний представник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_11 належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, до суду не з`явилася, її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Статтею 92 КК України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК України).

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований Главою 39 КПК України.

Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК України.

Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч. 1 ст. 512 КПК України здійснюється за загальними правилами КПК України.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вчинення суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, апелянтом не оспорюються.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_6 під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала у стані неосудності, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 23 від 28.01.2025, відповідно до якого у період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_6 страждала та страждає на даний час розладами особистості, обумовленими ушкодженням та дисфункцією головного мозку внаслідок епілєпсії. Лікарем психіатром спостерігається з 2008 року. З огляду на її психічний стан період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння ОСОБА_6 не могла та не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 психічним розладом, який виник у неї після скоєння злочину, не страждає. Однак вона не може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 з огляду на її психічний стан, рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку (т. 2 а.с. 147-209).

Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_6 вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на стан останньої, що містяться у висновку № 23 від 28.01.2025, що позбавляло її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував примусові заходи медичного характеру.

Водночас, суд першої інстанції помилково застосував примусові заходи медичного характеру, що полягають у госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно зі ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Проте, суд першої інстанції, вирішуючи питання про вид примусового заходу медичного характеру, який необхідно застосувати до ОСОБА_6 , не повною мірою надав оцінку тяжкості вчиненого нею у стані неосудності суспільно небезпечне діяння, врахував лише характер і тяжкість психічного захворювання, що виражене у виді розладів особистості обумовлених ушкодженням та дисфункцією головного мозку внаслідок епілепсії, а також можливість лікування на умовах госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом в примусовому порядку з урахуванням висновку лікаря-експерта.

У Постанові Верховного Суду у справі №243/1294/21 від 14.06.2023 зазначено, що висновок експерта в частині виду примусових заходів медичного характеру має для суду рекомендаційний характер і лише суд, ураховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, застосовує певний вид примусового заходу.

Наведене узгоджується із положенням п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, згідно з яким під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид, про що наголошено в ухвалах ККС ВС у справі №695/2247/23 від 05.09.2024, № 387/83/20 від 16.07.2024 та № 750/4144/23 від 28.03.2024.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб. Крім того, з висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_6 страждає на психічні розлади з 2 років, лікарем-психіатром спостерігається з 2005 року, яким встановлено діагноз «Змішаний розлад психологічного розвитку», неодноразово проходила стаціонарне лікування в умовах МОПЛ №1. В результаті експертного обстеження виявлений ризик зростання суспільної небезпеки для оточуючих, виражені агресивні, асоціальні тенденції.

За такого, є слушними доводи прокурора, що за своїм психічним станом, а також за характером вчиненого ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, ОСОБА_6 становить особливу небезпеку для суспільства, відповідно до чого потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру і постановляє свою ухвалу у разі застосування більш суворого виду примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За такого, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, в частині застосування виду примусового заходу медичного характеру, є слушними.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині застосування виду примусового заходу медичного характеру скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3