Справа№938/1943/24
Провадження № 1-кс/938/41/26
УХВАЛА

про розгляд клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу

18 лютого 2026 року селище Верховина

Слідчий суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене прокурором у кримінальному провадженні №0000161 від 28.12.2024 року про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області 18.02.2026 року поступило клопотання старшого слідчого СВ Верховинського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Також цього ж дня 18.02.2026 року до слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступило клопотання вищевказаного слідчого, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні №0000161 від 28.12.2024 року про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно Указу Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено по теперішній час. Таке рішення було ухвалено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб врегульовано Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_4 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України № 64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Так, п. 6 та п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, пов`язані із встановленням у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеженням свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, п. 1 Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», оголошено та впроваджено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, п. 7 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (громадяни призовного віку); граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві п. 2. ч.2 ст. 28 Закону) встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб: рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу до 60 років.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724 з наступними змінами і доповненнями) відповідно до статті 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" - перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1455 від 29.12.2021 затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан».

Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Правовою основою криміналізації незаконного переправлення осіб через державний кордон є стаття 2 Конституції України, відповідно до якої суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У той же час, на початку другої декади грудня 2024 року ОСОБА_4 та невстановлена особа домовились щодо спільної організації незаконного переправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через державний кордон України поза пунктами пропуску та контролю та без документів, що дають право на виїзд з України, та сприяння їх вчиненню порадами та вказівками з корисливих мотивів.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на виконання домовленості з ОСОБА_4 та невстановленою особою упродовж 24.12.2024 та 25.12.2024 перерахували на їх банківські рахунки заздалегідь обумовлену суму у розмірі 14 000 доларів США (що еквівалентно 587 824 грн) за незаконного переправлення їх через державний кордон України.

Реалізуючи свою протиправну діяльність ОСОБА_4 спільно з невстановленою особою 25.12.2024 на виконання попередньо розробленого плану попросив ОСОБА_8 , якому не було відомо про злочинні наміри останніх, перевезти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із с. Черемошна до с. Голошина Верховинського району.

На виконання порад і вказівок ОСОБА_4 вони обговорили подальший порядок та умови незаконного переправлення через державний кордон ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З метою обходу прикордонного блокпосту на виконання порад і вказівок ОСОБА_4 , обговоривши подальший порядок та умови незаконного переправлення через державний кордон та з метою обходу прикордонних блокпостів, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прибули 27.12.2024 у с. Черемошна, де їх зустрів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (яким не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_4 та невстановленої особи), після чого вони на автомобілі «ВАЗ 21063» під керуванням ОСОБА_8 продовжили рух із с. Черемошна в напрямку с. Голошина.

Надалі вночі 28.12.2024 їх усіх виявлено та затримано працівниками державної прикордонної служби України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задоволити.

Вивчивши подане клопотання, дослідивши докази та на підставі вимог закону, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

У ч. 1 та ч. 2 ст. 188 КПК України закріплено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.

Слідчий суддя не має права відмовити в розгляді клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного, обвинуваченого, навіть якщо існують підстави для затримання без ухвали суду про затримання з метою приводу (ч.1 ст. 189 КПК України).

Підставами для надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є (ч. 4 ст. 189, ч. 1 п. 4 ст. 190 КПК України):

-наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого (обґрунтованої підозри про вчинення особою кримінального правопорушення, існування ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України);

-існування обставин, зазначених у пунктах 1 або 2 ч.4 ст. 189 КПК України, а саме, що 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у ст. 177 цього Кодексу.

У ч.2 ст. 177 КПК України закріплено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави для слідчого судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З приводу наявності обґрунтованої підозри слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду «обгрунтована підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32. При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду під обґрунтованою підозрою слід розуміти «розумну підозру, а не щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 , орган досудового розслідування підтверджує протоколом огляду місця події від 28.12.2024 року; листом про виконання доручення начальника ПОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 08.01.2025 року; показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ; протоколами оглядів мобільних телефонів від 08.01.2025 та 09.01.2025 року; речовими доказами, залученими до матеріалів кримінального провадження; іншими зібрані матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий суддя, крім встановлення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, зобов`язаний також встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, при розгляді даного клопотання вбачається наявність ризиків, передбачених у п. п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкцією якого передбачено максимально суворе покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, та який відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Тому до ОСОБА_4 може застосовуватися запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя також враховує правову позицію Коституційного Суду України, викладену в його рішенні від 17.03.2020 року №5-р/2020 у справі №3-358/2018 (4975/18) за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ч.5 ст. 190, п.1 ч.1, ч.3 ст. 309 КПК України. Зокрема, Конституційний Суд України в п. 3.1 цього рішення наголошує, що затримання з метою приводу є винятковим, короткостроковим процесуальним заходом, який застосовується зі спеціальною метою, зумовлений протиправною поведінкою підозрюваного, обвинуваченого та спрямований на виконання завдань кримінального провадження; нормативне регулювання, визначене положеннями частини п`ятої статті 190, пункту 1 частини першої, частини третьої статті 309 Кодексу, спрямовано на недопущення затягування розгляду питання про обрання стосовно підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також на запобігання порушенню розумних строків кримінального провадження, тобто воно застосовується з легітимною метою, обумовлено необхідністю забезпечення раціональної процедури, є пропорційним та обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-177, 188-190, 309, 369-372, 532, 534 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Верховинського районного відділення поліції ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором, про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прізвище, ім`я, по батькові, адреса і телефон прокурора, за клопотанням якого постановлена ухвала: прокурор Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 , адреса прокуратури: вул. Жаб`євська селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, тел. (03432) 2-11-46.

Прізвище, ім`я, по батькові, адреса і телефон слідчого, за клопотанням якого постановлена ухвала: старший слідчий СВ Верховинського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , адреса відділу поліції: вул.Незалежності,4а селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, тел. (03432) 2-13-02.

Відповідно до ч. 3 ст. 190 КПК України дана ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту:

1) приводу підозрюваного до суду;

2) закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії;

2-1) добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді, а обвинуваченого до суду, про що слідчий суддя, суд повідомляє прокурора;

3) відкликання ухвали прокурором.

Ухвала слідчого судді про дозвіл на затримання оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_12