ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/574/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в( режимі відеоконференціїї) кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2025 року відносно ОСОБА_8 ,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним вироком ухвалено:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, з середньою спеціальною освітою, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання якого: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.07.2014 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 18.07.2017 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна,

- 19.03.2018 Балаклійським районним судом Харківської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, звільненого по відбуттю покарання 07.05.2021, -

визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 (два) років обмеження волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим, та призначити остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду.

Як установив суд 03.04.2025 близько о 15 годин 30 хвилин, точний час у ході слідства не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись поряд з під`їздом №4 за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 108, де перебувала раніше незнайома йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у цей час сиділа на лавці та розмовляла по мобільному телефону. Після того, як ОСОБА_9 увійшла до під`їзду №4, остання залишила на лавці сумку з власної необережності, яка не представляла матеріальної цінності для потерпілої, всередині якої знаходилась пластикова платіжна картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . ОСОБА_8 , підійшовши на місце, де перебувала потерпіла, оглянувши вміст сумки, виявив у ній банківську картку, яку в подальшому вирішив привласнити.

Так, ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінального правопорушення, діючи з корисливих мотивів, а саме привласнення офіційних документів (банківських карток), усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що дані картки є офіційними документами відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, діючи з метою її подальшого використання у злочинних цілях, а саме, заволодіння грошовими коштами, забрав собі пластикову платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яку вона попередньо загубила, та сховав її у кишеню одягу, вдягненого на ньому, тим самим незаконно привласнивши її.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

ОСОБА_8 , після привласнення банківської картки, реалізуючи злочинний умисел на заволодіння грошима,

03.04.2025 у період часу з 15-57 по 17-03 годину, повторно, в умовах воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого неодноразово продовжувався Указами Президента України, шляхом вільного доступу, без відома та дозволу власника, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, таємно, за допомогою привласненої ним банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , держателем якої с ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив оплату покупок за придбаний ним товар, а саме:

03.04.2025 о 15-57 у магазині «Аттика» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 59/56 на суму 130,00 гривень,

03.04.2025 о 16-17 у магазині «Кисет» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 108, на суму 125,00 гривень,

03.04.2025 о 16-19 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, 57А, на суму 117,70 гривень,

03.04.2025 о 16-20 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, 57А, на суму 260,00 гривень,

03.04.2025 о 16-24 у магазині «Аттика» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 108, на суму 381,80 гривень,

03.04.2025 о 16-32 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 120, на суму 476,00 гривень,

03.04.2025 о 16-39 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, 124, на суму 472,60 гривень,

03.04.2025 о 16-50 в аптеці за адресою: м.Харків, вул. Валентинівська, 38А, на суму 330,00 гривень,

03.04.2025 о 16-55 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Гарібальді, 4, на суму 446,30 гривень,

03.04.2025 о 16-58 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 44А, на суму 300,00 гривень,

03.04.2025 о 16-59 у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 44А, на суму 420,00 гривень,

03.04.2025 о 17-01 у кафе «Буфет» за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 45, на суму 160,00 гривень,

03.04.2025 о 17-03 в аптеці за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 44Б, на суму 150,00 гривень.

Після цього, ОСОБА_8 викинув банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 у невстановленому в ході досудового розслідування місці.

Таким чином, ОСОБА_8 таємно викрав із зазначеної вище банківської картки, держателем якої є ОСОБА_9 , грошові кошти на загальну суму 3 769,40 гривень, тим самим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та закрити кримінальне провадження на підставі п.41 ч.1 ст. 284 КПК України

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що сума викраденого з якої настає кримінальна відповідальність у 2025 році становить 3028 грн.

На думку автора апеляційної скарги сума кожної окремої покупки, які він здійснив 03.04.2025 менша ніж сума 3028 гривень з якої настає кримінальна відповідальність.

Відтак на його думку кримінальне провадження належить закрити оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Крім того, вказує на порушення судом вимог ст. 349 КПК України, оскільки він не давав згоду на провадження судового засідання в названому порядку. Зазначає, що потребував захисника, але суд у цьому відмовив.

Вказує, що суд неправильно кваліфікував його дії за ч.4 ст. 185 КК України

Зазначає, що остаточне покарання йому було призначено судом із порушенням вимог ст. 70 КК України та призначене покарання є надмірно суворим, а достатнім покаранням було б 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає замовленню, виходячи з наступного.

Висновки суду, відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3ст. 349 КПК Українидокази не досліджувались, а тому колегія суддів, на підставі ч.2 ст.394та ч.1 ст.404 КПК України, їх не перевіряє.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду провадження судом першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах провадження та є надуманими.

Так с журналів судового засідання від 17.11.2025 (підготовчого судового засідання та судового розгляду) вбачається, що ОСОБА_8 отримана пам`ятка про права та обов`язки обвинуваченого, жодних клопотань про залучення захисника він не заявляв.

Під час з`ясування головуючим порядку дослідження доказів ОСОБА_8 заявив про згоду підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, щодо недоцільності дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Судом з`ясовано, що учасники процесу, зокрема ОСОБА_8 правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження, зокрема і ОСОБА_8 роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Відтак, посилання обвинуваченого на істотні порушення вимог кримінально - процесуального закону є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Згідно з ч.2 ст.32 КК України, не є повторністю продовжуваний злочин, що складається з двох або більше вчинених в різний час тотожних злочинів, об`єднаних єдиним злочинним наміром.

Продовжуваний злочин схожий на повторність злочинів тому, що складається з кількох тотожних дій, але при продовжуваному злочині особа має єдиний злочинний намір, що охоплює заздалегідь поставлену мету та єдиний умисел, що об`єднує всі вчинені особою діяння.

При повторному ж вчиненні злочинів кожен з них має свою суб`єктивну сторону і самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину. Продовжуваний злочин виключає повторність і діяння особи кваліфікується як єдиний злочин, наприклад, за ч.1 ст.185 КК - як продовжувана крадіжка. При повторному вчиненні такої ж крадіжки застосовується ч.2 ст.185 КК, тобто має місце множинність злочинів.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки, що містяться в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.

Так, судом першої інстанції дії ОСОБА_8 , які згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мали місце 03.04.2025 року, кваліфіковані за ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, пояснив про обставини, викладені вище у даному вироку, а саме, що 03 квітня 2025 року близько о 15-00 15-30 годині він, знаходячись біля будинку №108 по пр-ту Тракторобудівників, побачив на лавочці сумку, яку забрав. З даної сумки він витягнув банківську картку, а сумку у подальшому викинув біля кафе «Клубничка». З вказаної банківської картки він придбавав у різних магазинах товари, загалом він витратив грошові кошти в сумі, як про це зазначено в обвинувальному акті, банківську у подальшому він викинув.

Таким чином ураховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у скоєних кримінальних правопорушеннях, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відтак, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_8 був єдиний умисел, який охоплював заздалегідь поставлену загальну мету на заволодіння наявними на банківській картці потерпілої ОСОБА_9 грошовими коштами і об`єднував всі тотожні злочини, не дивлячись на те, що кошти витрачались з її банківської картки протягом одного дня під час оплати у різних магазинах міста.

Отже, в даному випадку об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2025 році становить 3028 гривень.

Загальна сума коштів, якою заволодів ОСОБА_8 становила 3 769,40 гривень.

Відтак дії ОСОБА_8 за епізодом крадіжки коштів з банківської картки потерпілої ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК Укарїни.

Будь яких інших доводів обвинувачена в своїй апеляційній скарзі не зазначила, а тому у відповідності ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та врахував дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_8 який раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не одружений, непрацевлаштований.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченого до скоєного, осуду своїх дій, готовності нести відповідальність за вчинені протиправні діяння.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, судом при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання правильно застосовано положення ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України.

Відтак покарання призначене ОСОБА_8 є достатнім та здатно досягти мету, визначену у ст. 50 КК України.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2025 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою яка тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді