В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001617 від 10.05.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, 2021 року народження, офіційно непрацюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час дії воєнного стану, а саме 06.05.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13 години 00 хвилин, проходячи повз зупинку громадського транспорту за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 3 побачив раніше невідомого йому чоловіка, а саме ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час спав на вищезазначеній зупинці, та поряд з ним лежав мобільний телефон марки «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 в якому було дві сім картки з номерами НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , вартістю 12526,38 грн. без ПДВ.

В цей час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, та його дії залишаються таємними для ОСОБА_7 , та інших осіб, підняв вказаний мобільний телефон з землі, тим самим вчинив його таємне викрадення.

В подальшому, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме залишив мобільний телефон марки «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 12526,38 грн. без ПДВ для власного використання, чим завдав ОСОБА_7 матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій в умовах воєнного стану.

Крім того, під час дії воєнного стану згідно ЗУ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який в подальшому продовжений та діяв на день вчинення кримінального правопорушення, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 06.05.2024, після викрадення мобільного телефону, «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , ОСОБА_3 оглянув вказаний мобільний телефон та встановив, що мобільний пристрій не забезпечений блокуванням екрану, відповідно є вільний доступ до інформації та додатків, що наявні в мобільному пристрої. Безперешкодно зайшовши до мобільного пристрою, ОСОБА_3 встановив, що в мобільному телефоні міститься додаток «Google гаманець» та інстальовано сервіс «Google Pay». Сервіс Google Pay - система платежів, розроблена Компанією Google, яка дозволяє здійснювати розрахунки за товари та послуги за допомогою мобільного пристрою, який працює на платформі Android та в мережі інтернет. Оплата відбувається через відповідний додаток з використанням технології NFC (NFC (Near Field Communication) - це технологія бездротового зв`язку, яка дозволяє обмінюватися даними на малих відстанях). Крім того, ОСОБА_3 , встановив, що сервіс «Google Pay», який був інстальований в мобільному телефоні «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 активний, та доступ до нього не обмежений системою логічного захисту (пароль, чи графічний ключ), та в додатку заздалегідь авторизовано банківську картку НОМЕР_5 , що видана АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 , та останній прийняв рішення викрасти кошти з вказаного банківського рахунку в межах наявного ліміту, здійснивши оплату за допомогою Google Pay, з метою власного протиправного збагачення, разом з тим останній не володів інформацією про залишок коштів на вказаній картці, а також припускав, що картка може в будь-який момент бути заблокованою власником.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківської картки НОМЕР_5 , що належить потерпілому ОСОБА_7 ,07.05.2024 о 02 години 13 хвилин, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом провів поповнення мобільного номеру НОМЕР_6 , що належить його матері ОСОБА_8 , а саме у відповідних полях сервісу поповнення мобільного рахунку зазначив номер поповнення, суму поповнення, після чого обрав спосіб оплати Google Pay, внаслідок чого з банківської картки, що належить ОСОБА_7 були списані кошти в сумі 254 грн 00 копійки з врахуванням комісії.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 07.05.2024 о 06 години 18 хвилин, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом провів поповнення мобільного номеру НОМЕР_6 , що належить його матері ОСОБА_8 , а саме у відповідних полях сервісу поповнення мобільного рахунку зазначив номер поповнення, суму поповнення, після чого обрав спосіб оплати Google Pay, внаслідок чого з банківської картки, що належить ОСОБА_7 були списані кошти в сумі 509 грн 04 копійки з врахуванням комісії.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 07.05.2024 о 06 години 19 хвилин, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом провів поповнення мобільного номеру НОМЕР_6 , що належить його матері ОСОБА_8 , а саме у відповідних полях сервісу поповнення мобільного рахунку зазначив номер поповнення, суму поповнення, після чого обрав спосіб оплати Google Pay, внаслідок чого з банківської картки, що належить ОСОБА_7 були повторно списані кошти в сумі 509 грн 04 копійки з врахуванням комісії.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 07.05.2024 о 06 години 23 хвилин, перебуваючи в кіоску за адресою м.Київ, бул. Перова, 15, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом, зайшов до сервісу Google Pay, та використовуючи систему безконтактних платежів на базі технології NFT, провів розрахунок за тютюнові вироби, а саме: 07.05.2024 року о 06:23 на суму 900 грн; 07.05.2024 року о 06:25 на суму 440 грн; 07.05.2024 року о 06:26 на суму 475 грн; 07.05.2024 року о 06:27 на суму 945 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 , викрав з банківського рахунку ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2760 гривень, шляхом розрахунку за тютюнові вироби в кіоску, що знаходиться за адресою: м.Київ, бул. Перова, 15.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 , 07.05.2024 о 06 години 40 хвилин, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом провів поповнення мобільного номеру НОМЕР_7 , що належить його батьку ОСОБА_10 , а саме у відповідних полях сервісу поповнення мобільного рахунку зазначив номер поповнення, суму поповнення, після чого обрав спосіб оплати Google Pay, внаслідок чого з банківської картки, що належить ОСОБА_7 були повторно списані кошти в сумі 509 грн 04 копійки з врахуванням комісії.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 , 07.05.2024 о 06 години 42 хвилини, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом провів переказ грошових коштів в сумі 1005 гривень на банківську картку, що належить його батьку ОСОБА_10 , емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», а саме у відповідних полях сервісу переказу з картки та картку зазначив номер банківської картки отримувача ( ОСОБА_10 ), суму переказу, після чого обрав спосіб оплати Google Pay, внаслідок чого з банківської картки, що належить ОСОБА_7 були повторно списані кошти в сумі 1035 грн 18 копійок з врахуванням комісії.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 , 07.05.2024 о 08 годині 11 хвилин, перебуваючи в приміщені магазину «Епіцентр» за адресою м.Київ, вул. Братиславська, 11, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом, зайшов до сервісу Google Pay, та використовуючи систему безконтактних платежів на базі технології NFT, провів розрахунок за обрані товари, а саме: 07.05.2024 о 08:11 на суму 999 грн за придбання навушників бездротових ANK; 07.05.2024 о 08:16 на суму 4999 грн, за придбання мобільного телефону Xiaomi Redmi 13.

Таким чином, ОСОБА_9 , викрав з банківського рахунку ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 5998 гривень, шляхом розрахунку за товари в магазині «Епіцентр», що знаходиться за адресою м.Київ, вул. Братиславська,11.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 , 07.05.2024 о 09 годині 06 хвилин, перебуваючи в приміщені торгової точки з продажу тютюнових виробів за адресою м.Київ, вул.Закревського, 20В, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом, зайшов до сервісу Google Pay, та використовуючи систему безконтактних платежів на базі технології NFT, провів розрахунок за обрані товари, а саме тютюнові вироби на суму 900 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 , викрав з банківського рахунку ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 900 гривень, шляхом розрахунку за товари в торговій точці, що знаходиться за адресою м.Київ, вул. Закревського, 20В.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 , 07.05.2024 о 09 годині 06 хвилин, перебуваючи в приміщені аптеки №79 КП «Фармація» за адресою м.Київ, просп Воскресенський, 15, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом, зайшов до сервісу Google Pay, та використовуючи систему безконтактних платежів на базі технології NFT, провів розрахунок за обрані медикаменти та товари медичного призначення, а саме: 07.05.2024 року о 09:35 на суму 475 грн 20 копійок; 07.05.2024 року о 09:35 на суму 186 грн 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_9 , викрав з банківського рахунку ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 661 гривню 20 копійок, шляхом розрахунку за товари медичного призначення в аптеці №79 КП «Фармація» за адресою м.Київ, просп Воскресенський, 15.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 , 07.05.2024 приблизно о 12 годині 30 хвилини, використовуючи викрадений попередньо мобільний телефон «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, не володіючи інформацією про залишок коштів на банківській карті, керуючись власним корисливим мотивом, перебуваючи в приміщенні магазину «Епіцентр», що знаходиться за адресою м.Київ, вул. Братиславська, 11 керуючись власним корисливим мотивом, зайшов до сервісу Google Pay, та використовуючи систему безконтактних платежів на базі технології NFT, провів розрахунок за обрані товари, а саме: 07.05.2024 о 12:32 на суму 2999 грн за придбання пилососу з мішком ТМ «Rowenta»; 07.05.2024 о 12:36 на суму 1199 грн за придбання праски ТМ «Electrolux».

Таким чином, ОСОБА_9 , викрав з банківського рахунку ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 4198 гривень 00 копійок, шляхом розрахунку за оплату побутової техніки в магазині «Епіцентр».

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , які виразились в умисному, таємному, повторному заволодінні грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_7 , через сервіс «Google Pay», який був інстальований в мобільному телефоні «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 та в якому було авторизовано банківську картку НОМЕР_5 , що видана АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 , потерпілому у кримінальному провадженні ОСОБА_7 було заподіяно майнову шкоду на загальну суму 17333,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, 07.05.2024 ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , підробив документи в електронному виді на переказ грошових коштів, що належали потерпілому.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Так, маючи несанкціонований доступ до викраденого попередньо мобільного телефону «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , в якому був підключений сервіс «Google Pay», не обмежений системою логічного захисту (пароль, чи графічний ключ), та в якому було авторизовано банківську картку НОМЕР_5 (номер рахунку НОМЕР_8 ) видану АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 , через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, 07.05.2024 о 02 годині 13 хвилин, підробив документ на переказ грошових коштів - платіжне доручення в електронному вигляді, шляхом внесення при його формуванні недостовірної інформації про здійснення платежу, а саме: заявки на поповнення мобільного номеру НОМЕР_9 на суму 250 гривень, тим самим використав підроблене електронне платіжне доручення шляхом підтвердження операції в платіжній системі EasyPay, спричинивши своїми діями матеріального збитку потерпілому на суму 254 гривні 00 копійок (з врахуванням комісії).

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України, - тобто підробка документів на переказ та їх використання.

Крім того, 07.05.2024 ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повторно підробив документи у електронному виді на переказ грошових коштів, що належали потерпілому.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Так, маючи несанкціонований доступ до викраденого попередньо мобільного телефону «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , в якому був підключений сервіс «Google Pay», не обмежений системою логічного захисту (пароль, чи графічний ключ), та в якому було авторизовано банківську картку НОМЕР_5 (номер рахунку НОМЕР_8 ) видану АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, 07.05.2024 о 06 годині 18 хвилин повторно підробив документ на переказ грошових коштів - платіжне доручення в електронному вигляді, шляхом внесення при його формуванні недостовірної інформації про здійснення платежу, а саме: заявки на поповнення мобільного номеру НОМЕР_9 на суму 505 гривень, тим самим використав підроблене електронне платіжне доручення шляхом підтвердження операції в платіжній системі EasyPay, спричинивши своїми діями матеріального збитки потерпілому на суму 509 гривень 04 копійки (з врахуванням комісії).

Крім того, 07.05.2024 ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повторно підробив документи у електронному виді на переказ грошових коштів, що належали потерпілому.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Так, маючи несанкціонований доступ викраденого попередньо мобільного телефону «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , в якому був підключений сервіс «Google Pay», не обмежений системою логічного захисту (пароль, чи графічний ключ), та в якому було авторизовано банківську картку НОМЕР_5 (номер рахунку НОМЕР_8 ) видану АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, о 06 годині 19 хвилин повторно підробив документ на переказ грошових коштів - платіжне доручення в електронному вигляді, шляхом внесення при його формуванні недостовірної інформації про здійснення платежу, а саме: заявки на поповнення мобільного номеру НОМЕР_9 на суму 505 гривень, тим самим використав підроблене електронне платіжне доручення шляхом підтвердження операції в платіжній системі EasyPay, спричинивши своїми діями матеріального збитки потерпілому на суму 509 гривень 04 копійки (з врахуванням комісії).

Крім того, 07.05.2024 ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повторно підробив документи у електронному виді на переказ грошових коштів, що належали потерпілому.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Так, маючи несанкціонований доступ до викраденого попередньо мобільного телефону «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , в якому був підключений сервіс «Google Pay», не обмежений системою логічного захисту (пароль, чи графічний ключ), та в якому було авторизовано банківську картку НОМЕР_5 (номер рахунку НОМЕР_8 ) видану АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, 07.05.2024 о 06 годині 40 хвилин повторно підробив документ на переказ грошових коштів - платіжне доручення в електронному вигляді, шляхом внесення при його формуванні недостовірної інформації про здійснення платежу, а саме: заявки на поповнення мобільного номеру НОМЕР_10 на суму 505 гривень, тим самим використав підроблене електронне платіжне доручення шляхом підтвердження операції в платіжній системі EasyPay, спричинивши своїми діями матеріального збитки потерпілому на суму 509 гривень 04 копійки (з врахуванням комісії).

Крім того, 07.05.2024 ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повторно підробив документи у електронному виді на переказ грошових коштів, що належали потерпілому.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Так, маючи несанкціонований доступ до викраденого попередньо мобільного телефону «Samsung A55» IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , в якому був підключений сервіс «Google Pay», не обмежений системою логічного захисту (пароль, чи графічний ключ), та в якому було авторизовано банківську картку НОМЕР_5 (номер рахунку НОМЕР_8 ) видану АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 через мережу Інтернет перейшов до платіжної системи EasyPay, де не маючи згоди власника банківського рахунку та дозволу на його використання, діючи всупереч його волі, 07.05.2024 о 06 годині 42 хвилин повторно підробив документ на переказ грошових коштів - платіжне доручення в електронному вигляді, шляхом внесення при його формуванні недостовірної інформації про здійснення платежу, а саме: заявки на переказ коштів в сумі 1005 гривень з банківської картки № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_7 на банківську картку, що видана ТК КБ «ПриватБанк» на ім`я його батька ОСОБА_10 , тим самим використав підроблене електронне платіжне доручення шляхом підтвердження операції в платіжній системі EasyPay, спричинивши своїми діями матеріального збитку потерпілому на суму 1035 гривень 18 копійки (з врахуванням комісії).

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, - тобто підробка документів на переказ та їх використання, вчинене повторно.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав покази, якими підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, 06.05.2024 року, приблизно о 13 години 00 хвилин, на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 3, він побачив раніше невідомого йому чоловіка, який в цей час спав, та скориставшись цим, викрав його мобільний телефон «Samsung A55», після чого пішов по власних справах. Згодом він розблокував викрадений телефон, оскільки там не було захисту, та за допомогою сервісу Google Pay, використовуючи систему безконтактних платежів на базі технології NFT розраховувався в різних магазинах за різні товари на загальну суму приблизно 20000 гривень, а саме купив побутову техніку для родини, поповнив рахунки на телефонах батьків та купив своїй дитині мобільний телефон. Також ОСОБА_3 додав, що він не встиг відшкодувати потерпілому відразу завдані збитки, оскільки був призваний до лав ЗСУ, де проходив військову службу, а потім перебував на довготривалому лікуванні, наміру переховуватися від суду не мав. Крім того, ОСОБА_3 повідомив, що він вже частково відшкодував потерпілому завдані збитки, а іншу частину зобов`язався відшкодовувати рівними частинами щомісяця.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200 КК України, а саме - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій в умовах воєнного стану; у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану; у підробці документів на переказ та їх використання; та у підробці документів на переказ та їх використання, вчиненому повторно, за обставин встановлених судом.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях "Рінгвольд проти Норвегії" від 11 лютого 2003 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, "Абу Зубайда проти Литви" від 31.05.2018 року, а також "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" від 08.07.2004 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, часткове відшкодування потерпілому завданих збитків, стан здоров`я (наявність тяжких хронічних захворювань).

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, повідомив, що тимчасово не працює, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, 2021 року народження, спосіб життя, стан здоров`я (наявність тяжких хронічних захворювань), позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; позицію потерпілого, якому частково відшкодовано завдані збитки та який не наполягав на покаранні у виді позбавлення волі, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкцій ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу, за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу та ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 70 КК України, а також суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням пропорційним вчиненим кримінальним правопорушенням та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді цілодобового домашнього із забороною залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200 КК України та призначити покарання за:

- ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 200 КК України - у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень;

- ч. 2 ст. 200 КК України - у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді цілодобового домашнього із забороною залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Цивільний позов не заявлявся.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 3343/24 від 05.07.2024 року в сумі 320 гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-виписку по руху коштів з АТ КБ «Приват Банк» по номеру рахунка НОМЕР_8 ; диск з відеозаписами з КП «Фармацея», ТОВ «ЕПІЦЕНТР-К», та відеозапис з «Безпечне місто» - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки Самсунг А55, чорного кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , що переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити у володінні власника.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя