Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/37/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2025.

Цією ухвалою:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , громадянка України, українка, несудима, звільнена від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо неї відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.

Судові витрати у кримінальному провадженні на залучення судових експертів у розмірі 14339,04 грн стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що будучи начальником Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та одночасно головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській області, як сама не здійснювала контроль, так і, маючи об`єктивні можливості, не визначила відповідальну посадову особу Головного управління, яка в силу своїх службових обов`язків повинна була здійснювати контроль за перевіркою дотримання фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, чим допустила передання земельних ділянок безоплатно у власність громадян понад один раз за кожним видом використання, підписавши накази, якими надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, у порушення ч. 4 ст. 116 ЗК України, зокрема.

24.04.2017 громадянин України ОСОБА_8 , звернувся до Головного управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0.1200 га для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населеного пункту на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

Наказом начальника Головного управління ОСОБА_7 від 10.08.2016 № 2428/14-16, ОСОБА_8 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га із земель

-2-

сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, що розташована за межами населеного пункту на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

Надалі, наказом начальника Головного управління ОСОБА_7 від 03.05.2017 № 1721-СГ, затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_8 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :07:001:0140 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, що розташована за межами населеного пункту на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

У подальшому 22.05.2017 право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_8 .

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0140, після здійснення державної реєстрації права власності на неї 22.05.2017, вибула із власності держави та перейшла у приватну власність ОСОБА_8 . У свою чергу, останній реалізував своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної власності з цільовим призначенням «для індивідуального садівництва» та втратив будь-які правові підстави для повторного отримання безплатно у власність земельної ділянки з таким цільовим призначенням із земель державної або комунальної власності.

Однак, 27.02.2018 громадянин України ОСОБА_8 , звернувся до Головного управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області ОСОБА_7 від 30.03.2018 № 576-СГ, ОСОБА_8 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, що розташована за межами населеного пункту на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

Таким чином, начальник Головного управління ОСОБА_7 , обіймаючи цю посаду, одночасно будучи головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській області, здійснюючи правозастосовні функції та виконуючи обов`язки працівника правоохоронного органу, з огляду на професійний досвід, отриманий за тривалий період роботи у територіальному органі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, достовірно знала і розуміла законодавчі обмеження щодо норм безоплатного передання земельних ділянок у власність громадян.

04.07.2019 начальник Головного управління ОСОБА_7 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, який розташований в адміністративній будівлі головного управління за адресою: м. Ужгород, вул. Народна, 4, вчинила службову недбалість, тобто діючи всупереч інтересам служби, неналежно виконуючи покладені на неї службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не вжила достатніх заходів для виявлення та перевірки відомостей щодо раніше використаного ОСОБА_8 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, маючи для цього реальні умови та можливості, однак нехтуючи цим, діючи у порушення вимог абз. 3 п. 9, пп. 1 п. 10, пп. 2 п. 10, пп. 16 п. 10 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській

-3-

області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308 та ст. 116, 118, 121 ЗК України, якими встановлено обмеження щодо передання земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, один раз за кожним видом використання, за відсутності будь-яких правових підстав підписала наказ Головного управління № 1353-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_8 розташованої на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області та надано у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :07:001:0233 для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту полонина Довга на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, який передала для виконання.

Отримавши копію наказу головного управління від 04.07.2019 Шк 1353-СГ, ОСОБА_8 використав його з метою реєстрації речового права на земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0233.

У подальшому 05.07.2019 право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_8 .

При цьому, підставою для державної реєстрації зазначеної земельної ділянки став наказ головного управління від 04.07.2019 № 1353-СГ.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0233 після здійснення державної реєстрації права власності на неї 05.07.2019, вибула із власності держави та незаконно перейшла у приватну власність ОСОБА_8 .

За таких обставин, начальник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області ОСОБА_7 , унаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них за відсутності законних підстав допустила безоплатне відведення у власність ОСОБА_8 земельної ділянки державної власності з кадастровим номером :07:001:0233 загальною площею 0,1200 га та вартістю станом на 05.07.2019 (реєстрація речового права) 570333 грн, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що спричинило тяжкі наслідки.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Рішення суд мотивував тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , було вчинене останньою 04.07.2019, й відповідно до вимог ст. 12 КК України, таке відноситься до нетяжких злочинів, тому строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності сплив. Також судом враховано і те, що ОСОБА_7 від слідства та суду не ухилялася та не вчинила нового злочину, з часу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення минуло більше п`яти років, сторона захисту клопотала про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі спливом строків давності.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду від 03.01.2025 змінити у частині вирішення питання про судові витрати та віднести процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз у розмірі 14339,04 грн на рахунок держави. Зазначає, що оскільки експертизи у даному кримінальному провадженні були проведені з ініціативи органу досудового розслідування, то витрати на її проведення не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито внаслідок звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а отже відносяться на рахунок держави.

-4-

Апеляційний розгляд проводиться у відсутності прокурора, обвинуваченої та захисника, неявка яких відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від вказаних осіб не надходило. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не оспорює висновок суду про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України ухвала суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для зміни ухвали суду в частині вирішення питання процесуальних витрат, понесених на залучення експерта, та їх віднесення на рахунок держави, колегія суддів виходить з наступного.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому, питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із; 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

-5-

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12.09.2022 у справі 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21 зазначила, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підстав ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Оскарженою ухвалою ОСОБА_7 звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно неї закрито, з обвинуваченої стягнуто в дохід держави витрати за проведення експертиз у загальній сумі 14339,04 грн. Експертиза була ініційована стороною обвинувачення, тому витрати на проведення цих експертиз не підлягають стягненню з обвинуваченої, а їх необхідно віднести на рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене та правову позицію Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_7 витрат, пов`язаних із проведенням експертиз, оскільки в даному випадку процесуальні витрати не можуть бути стягнені з обвинуваченої, а мають бути віднесені на рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість апеляційної скарги захисника, тому вона підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала - зміні в частині стягнення процесуальних витрат.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2025 щодо ОСОБА_9 змінити.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 14339,04 грн віднести на рахунок держави.

У решті ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2025 щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді