КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1648/2026 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16.12.2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 10.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та накладено арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме рахунки відкриті в АТ «Універсал Банк» () та грошові кошти, які знаходяться на них, а також накладено арешт на грошові кошти в сумі 20000 грн., які були перераховані 11 листопада 2025 року ОСОБА_10 на банківський рахунок свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (посвідка на постійне проживання № НОМЕР_4) на рахунок відкритий в АТ «Універсал Банк» (), а у задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власники майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожен окремо подали апеляційні скарги.

Власник майна ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16.12.2025 року в частині накладення арешту на кошти в сумі 20 000 гривень, які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_6 в ПАТ Універсал банк.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, через неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, а також через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення правил підсудності щодо розгляду такого клопотання.

Зауважує, що вона - ОСОБА_6 не є підозрюваною чи обвинуваченою в даному кримінальному провадженні, у разі арешту її рахунку, остання буде позбавлена можливості одержувати кошти і проводити будь-які платежі в безготівковій формі, оскільки інших рахунків аніж ПАТ Універсал банк вона не має.

Наголошує і на тому, що органами досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є ГУ НП в Київській області, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 15, та СУ ГУ НП в Київській області, що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Дегтярівська, 15а, обидві адреси знаходяться у Шевченківському районі міста Києва, а відтак клопотання слідчого мало бути подане до Шевченківського районного суду міста Києва.

Власник майна ОСОБА_7 в своїй апеляційні скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16.12.2025 року в частині накладення арешту на банківський рахунок ОСОБА_7 в ПАТ Універсал Банк.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення правил підсудності щодо розгляду такого клопотання.

Вказує, що на його банківському рахунку не зберігаються будь-які значні за обсягом кошти, цей рахунок слугує для поточних платежів, туди надходять невеликі суми в обсягах сотень - декількох тисяч гривень в якості оплати за консультаційні послуги, брокерство, допомоги друзів, повернення боргів.

Наголошує власник майна, що інших банківських рахунків, аніж ПАТ Універсал банк, останній не має.

В судове засідання прокурор, представники чи власники майна не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та власників майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що слідчими слідчого управління ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 10.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що ОСОБА_10 являється представником ОСОБА_11 та займається вивченням та підготовкою процесуальних документів по її особистих справах, які стосуються майнового спору з її колишнім чоловіком, які розглядаються у Баришівському районному суді Київської області. У зв`язку із зайнятістю ОСОБА_11 найняла у якості свого представника ОСОБА_10 , який діє від імені останньої.

На початку жовтня 2025 року, більш точного часу не зазначено, перебуваючи у невстановленому місці ОСОБА_7 зустрівся із ОСОБА_10 , де в ході розмови останній розповів що є представником ОСОБА_11 та допомагає останній у вирішенні спорів із її колишнім чоловіком та готує відповідні позовні заяви та клопотання до судових та правоохоронних органів.

У подальшому у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 про наявність зв`язків у різних державних установах та органах місцевого самоврядування, у зв`язку із чим за неправомірну вигоду, сума якої буде озвучена пізніше, він допоможе вирішити всі питання на користь ОСОБА_11 .

Після чого, 08.10.2025 року ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що у нього є знайомий із числа Народних депутатів України, і він за неправомірну вигоду у сумі 2 000 доларів може здійснити вплив на нього з метою підписання останнім Депутатського звернення до Київської обласної прокуратури із долученням додатку у вигляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Також останній додав, що лише в разі супроводження заяви ОСОБА_11 до Київської обласної прокуратури депутатським зверненням можливе отримання необхідного результату та проведення розгляду заяви - здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні належним чином та у встановлені строки.

Крім того, ОСОБА_7 наголосив, що інакше, тобто - в разі відмови в наданні неправомірної вигоди, жодних результатів за поданими скаргою і заявою не буде. ОСОБА_10 розуміючи, що у разі відмови від протиправних вимог ОСОБА_7 для ОСОБА_11 можуть настати негативні наслідки у вигляді того що інакше її звернення до правоохоронних органів не будуть розглянути належним чином, тому останній погодився.

Після чого ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання 11.11.2025 приблизно о 11:10 год. в ході телефонної розмови повідомив ОСОБА_10 про надання авансового платежу у розмірі 1000 доларів США неправомірної вигоди шляхом перерахування коштів на банківські платіжні картки банку АТ «Універсал Банк» НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Так, в той же день приблизно о 11:30 год. ОСОБА_10 перебуваючи у приміщенні банку ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» відділенні № 92 за адресою: Київська обл., с. Крюковщина, вул. Єдності, 2, здійснив перерахування коштів двома платежами на банківські платіжні картки банку АТ «Універсал Банк»: НОМЕР_2 (клієнта ОСОБА_6 ) у сумі 20000 гривень та НОМЕР_3 (клієнта ОСОБА_7 ) у сумі 21 800 гривень, платіж здійснено на загальну суму 41 800 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_7 отримав неправомірну вигоду у розмірі 1 000 доларів США від ОСОБА_10 за обіцянку здійснити вплив на діючого Народного депутата України, з метою підписання останнім Депутатського звернення до Київської обласної прокуратури із долученням додатку у вигляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у одержанні неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

11.11.2025 року ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

11.11.2025 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Санкція кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Зазначено, що підозрюваний ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_6 мають відкриті рахунки у банківській установі АТ «Універсал Банк», на які їм 11.11.2025 року в ході проведення негласно (слідчої) розшукової дії - контролю за вчиненням злочину перерахувались грошові кошти в якості неправомірної вигоди.

В подальшому зазначено, що ОСОБА_7 в період з 12.11.2025 року по 15.11.2025 року, разом з ОСОБА_6 зняли кошти зі своїх банківських карток, достовірно розуміючи, що дані кошти були отримані злочинним шляхом, в якості неправомірної вигоди ОСОБА_7 . Та в подальшому, їх легалізували шляхом витрати на оплату заборгованості в ломбарді, купівлі мобільного телефону Самсунг А-07, та інші.

Орган досудового розслідування зазначає, що незастосування такого заходу забезпечення як накладення арешту на майно може призвести до його знищення, приховання та відчуження, у зв`язку із чим, буде неможливо досягти меті дієвості кримінального провадження, в тому числі, досягнення завдань кримінального провадження, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

04.12.2025 старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 за погодженням із прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 10.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме рахунки відкриті в АТ «Універсал Банк» () та грошові кошти, які знаходяться на них, та накладення арешту на майно свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (посвідка на постійне проживання № НОМЕР_4) на рахунки відкриті в АТ «Універсал Банк» (), та грошові кошти, що знаходяться і надходять на них.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16.12.2025 року вказане клопотання старшого слідчого було задоволено частково, та накладено арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме рахунки відкриті в АТ «Універсал Банк» () та грошові кошти, які знаходяться на них, а також накладено арешт на грошові кошти в сумі 20000 грн., які були перераховані 11 листопада 2025 року ОСОБА_10 на банківський рахунок свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (посвідка на постійне проживання № НОМЕР_4) на рахунок відкритий в АТ «Універсал Банк» (), а у задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя виходив з наявності передбачених законом підстав для задоволення такого клопотання з метою забезпечення конфіскації майна та запобігання можливості його відчуження.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 10.10.2025 року, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання та з`ясувавши обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна прийшов до висновку про наявність передбачених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з метою забезпечення конфіскації майна.

При цьому, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке старший слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що однією з обов`язкових умов для задоволення клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є наявність обґрунтованої підозри за статтею, санкція якої передбачає конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно клопотання про арешт майна та матеріалів, наданих стороною обвинувачення на його обґрунтування вбачається, що ця обов`язкова умова органом досудового розслідування та слідчим суддею дотримана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра яка йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст. ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самих злочинів, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на вищевказане майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого старший детектив звернувся із клопотанням.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, зокрема, ч. 3 ст. 369-2 КК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про накладення арешту на майно підозрюваного, з метою забезпечення у майбутньому виконання рішення суду в частині конфіскації майна.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання слідчого, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя накладаючи арешт на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, оскільки незастосування арешту на вищевказані банківські рахунки та грошові кошти на них, може призвести до подальшого незаконного його відчуження та у подальшому унеможливить виконання рішення суду в частині забезпечення виконання рішення суду щодо конфіскації майна, у зв`язку з чим, посилання апелянта на незаконність ухвали слідчого судді слід визнати безпідставними.

За таких обставин доводи авторів апеляційних скарг про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів власників майна про порушення визначення підсудності розгляду клопотання за Святошинським районним судом міста Києва, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що орган досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000342 від 10.10.2025 року є слідче управління Головного управління Національної поліції в Київській області, адресою якого являється м. Київ, вул. Святошинська 2а, що знаходиться в Святошинському районні м. Києва, що й підтверджується рядом клопотань, які були розглянуті слідчими суддями Святошинського районного суду міста Києва.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 10.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та накладено арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме рахунки відкриті в АТ «Універсал Банк» () та грошові кошти, які знаходяться на них, а також накладено арешт на грошові кошти в сумі 20000 грн., які були перераховані 11 листопада 2025 року ОСОБА_10 на банківський рахунок свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (посвідка на постійне проживання № НОМЕР_4) на рахунок відкритий в АТ «Універсал Банк» (), а у задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено, - залишити без змін, а апеляційні скарги власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , -залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4