Справа № 738/690/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/520/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Чернігів

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судових засідань- ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відео конференції),

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2026 року, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні подання ДУ «Менська виправна колонія № 91» в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції зазначив, що відсутність на даний час діючих стягнень у засудженого, дотримання ним режиму утримання та відбуття визначеної законом частини покарання, не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про застосування до засудженого пільги, передбаченої статтею 81 КК України. Також, суд дійшов висновку про передчасність заявленого подання, оскільки відсутні підстави стверджувати про виправлення засудженого, а також відсутні дані про те, що процес виправлення засудженого досяг стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч і узгоджується з вимогами статті 81 КК України, проте є недостатнім для висновку про виправлення засудженого.

Не погодившись із ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та задовольнити подання ДУ «Менська виправна колонія» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що з 29.04 2025 по теперішній час ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія №91» характеризується позитивно, дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має одне заохочення, на профілактичних обліках не перебуває. Після розподілу з дільниці карантинної діагностики та розподілу був працевлаштований робітником швейної дільниці, до роботи відносився добросовісно та старанно. 01.07.2025 в порядку ст. 101 КВК України був переведений до дільниці соціальної реабілітації. Відповідно до даної заяви з 02.07.2025 по 29.10.2025 виконував обов`язки робітника по догляду за великою рогатою худобою на підсобному господарстві установи. До покладених обов`язків відносився старанно та відповідально. З 30.10.2025 по теперішній час виконує обов`язки робітника по догляду свинопоголів, на підсобному господарстві установи. До роботи відноситься добре та старанно, за що був заохочений правами начальника установи. Залучається до роботи з благоустрою установи та поліпшення житлово- побутових умов у гуртожитку відділення, до робіт відноситься відповідально. Вказує, що згідно із рішенням комісії Менської ВК № 91 з питань застосування пільг до засуджених установи, протокол № 7 від 17 березня 2026 року ОСОБА_8 став на шлях виправлення та заслуговує на застосування до нього пільги у виді статті 81 КК України. Згідно Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, складеного з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА» зазначено, що за підсумком (загальним балом 87), отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи,засуджений став на шлях виправлення(довів своє виправлення).

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при розгляді подання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив всі необхідні умови для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у його задоволенні переконливими доводами, зокрема тим, що ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді позбавлення волі за тяжкі та особливо тяжкі злочини, вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, відбув 3/4 частини строку призначеного судом покарання, з характеристики засудженого, матеріалів особової справи засудженого слідує, що ОСОБА_8 стає на шлях виправлення, але на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 своєю поведінкою не довів своє виправлення, оскільки отримав лише одне заохочення перед виникненням права на застосування пільги, передбаченої статтею 81 КК України, згідно із рішенням комісії МВК № 91 від 29 серпня 2025 року йому було відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої статтею 82 КК України.

Так, відповідно до вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 14 лютого 2025 року, ОСОБА_8 засуджений за частиною другою статті 307, частиною третьою статті 307 статтею 69, частиною третьою статті 311, частиною третьою статті 313, частиною першою статті 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; строк відбування покарання рахується з дня набрання вироком законної сили; на підставі частини п`ятої статті 72 КК України зараховано в строк призначеного обвинуваченому за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 16 грудня 2020 року по день набрання вироком законної сили.

Згідно із розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 14 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 набрав законної сили 18 березня 2025 року.

Згідно із протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_8 затриманий 16 грудня 2020 року о 19 годині 40 хвилин.

Строк вiдбування покарання обчислюється з 18 березня 2025 року.

Станом на 17 квітня 2026 року невідбута частина покарання у виді позбавлення волі становить 1 рік 7 місяців 29 днів.

У характеристиці, затвердженій начальником ДУ «Менська виправна колонія (№ 91)» 17 березня 2026 року вказано, що засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 16 грудня 2020 року. За час перебування в ДУ «Черкаській слідчий ізолятор» характеризувався негативно, притягувався до дисциплінарної відповідальності, розпорядок дня установи виконував, до суспільно корисної праці не залучався, заходи заохочення не застосовувалися. За час перебування в ДУ «Менська ВК (№91)» характеризується позитивно, дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має одне заохочення, на профілактичних обліках не перебуває, виконує обов`язки робітника по догляду за свинопоголів`я на підсобному господарстві установи, до покладених обов`язків відноситься старанно та відповідально, залучається до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, до робіт відноситься відповідально.

Також у характеристиці зазначено, що згідно із рішенням комісії МВК № 91 з питань застосування пільг до засуджених установи, протокол № 12 від 30 червня 2025 року, ОСОБА_8 заслуговує на застосування до нього статтей 100, 101 КВК України, 01 липня 2025 року переведений до ДСР; згідно із рішенням комісії МВК № 91 з питань застосування пільг до засуджених установи (протокол № 16 від 29 серпня 2025 року), ОСОБА_8 не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього пільги у виді статті 82 КК України; згідно із Витягом з рішення комісії МВК № 91 з питань застосування пільг до засуджених установи (протокол № 7 від 17 березня 2026 року), ОСОБА_8 став на шлях виправлення та заслуговує на застосування до нього пільги у виді статті 81 КК України.

У Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, складеного з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА» зазначено, що за підсумком (загальним балом 87), отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення). При цьому, у Висновку зазначено, що за критерієм оцінки виправлення засудженого ставлення до режиму відбування покарання «за період відбування покарання засуджений порушував установлений порядок відбування покарання» - отримав «1» бал, ставлення до відшкодування збитків внаслідок скоєного кримінального правопорушення (погашення заборгованості за виконавчими листами та іншими документами) - «відповідно до матеріалів особової справи має заборгованість за процесуальні витрати на суму 23 046,45 грн, виконавчі листи до бухгалтерії установи не надходили» - отримав «1» бал. Також у розділі V «Характеристика під час відбування покарання» є таким, що отримав 0 балів за оцінкою критерія «Засуджений дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи». У розділі VІ «Психологічна характеристика засудженого» є таким, що отримав 0 балів за оцінкою критерія: «мотивація до змін» - негативна (позитивні плани на майбутнє відсутні або нечіткі, незацікавлений в досягненні змін, не готовий змінювати своє життя, недостатньо усвідомлює необхідність змін).

Також під час відбування покарання засуджений 17 липня 2024 року притягувався до дисциплінарної відповідальності, дане стягнення погашене у встановленому законом порядку. Під час вирішення питання про можливість застосування до засудженого пільги, передбаченої статтею 82 КК України, комісія з питань застосування пільг до засуджених 29 серпня 2025 року ухвалила рішення про те, що ОСОБА_8 не заслуговував на застосування положень статті 82 КК України.

Проте, як правильно зазначив місцевий суд, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання, проте такої «бездоганної» поведінки засудженого протягом строку відбування покарання, судом не встановлено.

Відсутність на даний час діючих стягнень у засудженого, дотримання ним режиму утримання та відбуття визначеної законом частини покарання, не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про застосування до засудженого пільги, передбаченої статтею 81 КК України. Таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого за весь час відбування покарання і якщо останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями статті 107 КВК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відсутність діючих стягнень у засудженого свідчить про те, що останній стає на шлях виправлення, але не доводять його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи виконання покарання.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, а також враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, місцевий суд дійшов правильного висновку про передчасність заявленого подання, оскільки відсутні підстави стверджувати про виправлення засудженого, а також відсутні дані про те, що процес виправлення засудженого досяг стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч і узгоджується з вимогами статті 81 КК України, проте є недостатнім для висновку про виправлення засудженого.

З урахуванням того, що поведінка засудженого враховується за увесь період відбування ним покарання та оцінюється судом на підставі всіх наданих даних про засудженого за увесь період відбування ним покарання, то доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 відбув установлену законом частину строку покарання, працевлаштований, має заохочення і тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, апеляційним судом вважаються недостатніми для його застосування. Дані щодо працевлаштування та заохочення мають важливе значення, проте ці обставини не мають вирішального значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд, розглядаючи питання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та, відповідно до вимог чинного законодавства, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване і не вбачає підстав для його скасування і задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні подання Менської ДУ «Менська виправна колонія № 91» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та проголошений 26.05.2026 о 16.30.

Судді

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4