КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 (ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002491 стосовно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Крюківщина Бучанського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпро, громадянина України,

______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1464/2026 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 та прокурора у провадженні на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року:

- ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі.

- ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

- ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_18 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_18 1 500 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_18 250 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_18 250 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь доньки потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_18 - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шкоду, заподіяну смертю потерпілого, у вигляді щомісячних платежів у сумі 1 408,75 грн., починаючи з 21 жовтня 2022 року до досягнення ОСОБА_21 повноліття.

Стягнуто з обвинувачених в рівних частинах на користь потерпілої ОСОБА_18 документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 16 900 грн.

В іншій частині цивільний позов залишено без розгляду, та роз`яснено право звернутися з ним у порядку цивільного судочинства з наданням належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Також цим вироком вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 21 жовтня 2022 року приблизно о 15:00 ОСОБА_12 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перебували біля автомобіля марки «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв на проїжджій частині біля під`їзду № 1 у дворі будинку за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9Д, заважав проїзду інших автомобілів та у салоні якого знаходилась вогнепальна зброя - карабін марки «Tsvircoon S», калібру 9х21 мм, № НОМЕР_2 , про що достовірно знали обвинувачені.

Приблизно о 15:10 по зазначеній проїжджій частині дороги на автомобілі марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_3 , їхав ОСОБА_20 .

Оскільки ОСОБА_20 не мав можливості проїхати через перешкоду на дорозі у вигляді автомобіля «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він зробив зауваження обвинуваченим, у результаті чого між ОСОБА_20 та обвинуваченими виник конфлікт, в ході якого у обвинувачених виник умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку групою осіб та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_20 .

Під час конфлікту з потерпілим, обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , розуміючи, що перебувають у громадському місці - подвір`ї багатоповерхового будинку, діючи умисно, протиправно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, байдужим ставленням до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки, групою осіб розпочали наносити удари кулаками по голові та тулубу ОСОБА_20 . Від нанесених ударів ОСОБА_20 впав, а обвинувачені відійшли від нього.

В цей час ОСОБА_20 піднявся, дістав мобільний телефон та почав фіксувати протиправні дії обвинувачених на камеру. Побачивши це, обвинувачені знову підбігли до ОСОБА_20 та почали наносити йому удари, при цьому забрали і розбили його мобільний телефон та спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: садна в лобній ділянці справа та на передній ділянці правого коліна; синця на нижній повіці лівого ока та на тильній поверхні правої кисті, забійної рани в лобній ділянці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Захищаючись від протиправних дій обвинувачених, ОСОБА_20 дістав пістолет та направив його вгору.

Зрозумівши, що у потерпілого є зброя, обвинувачені почали тікати від нього. Обвинувачений ОСОБА_12 підбіг до задньої лівої частини автомобіля «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_13 забіг за вказаний автомобіль та знаходився за його передньою правою частиною, а обвинувачений ОСОБА_14 відбіг далі та знаходився на проїжджій частині в 10-15 метрах від автомобіля «Lexus».

Коли потерпілий ОСОБА_20 з пістолетом у руці рухався в напрямку автомобіля «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , перебуваючи за передньою правою частиною вказаного автомобіля, дістав пістолет «Форт 12РМ» для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами травматичної (несмертельної) дії, та, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, здійснив з нього два постріли в напрямку ОСОБА_20 .

У цей час обвинувачений ОСОБА_12 , перебуваючи біля задньої лівої частини автомобіля «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , побачивши, що ОСОБА_20 направляє зброю у бік обвинувачених, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття та нормами моралі, дістав з салону автомобіля карабін марки «Tsvircoon S», калібру 9х21 мм, № НОМЕР_2 , споряджений бойовими патронами, та діючи умисно, з метою вбивства з хуліганських мотивів, здійснив з нього постріл у тулуб ОСОБА_20 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного зажиттєвого кульового вогнепального поранення живота з проникненням у порожнину живота, з ушкодженням внутрішніх органів з м`якими тканинами, з крововтратою та шоком, у результаті чого ОСОБА_20 відразу помер.

Після цього ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сіли в автомобілі «Лексус» і «Рейндж Ровер» та поїхали з місця злочину, однак невдовзі були зупинені та затримані працівниками поліції.

Такими діями, з огляду на межі висунутого обвинувачення, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з хуліганських мотивів; та вчинення обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а саме хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_12 складу злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, просить вирок суду стосовно ОСОБА_12 змінити, визнати ОСОБА_12 винуватим за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. У задоволенні цивільного позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що захист категорично не погоджується з тим, що винуватість ОСОБА_12 доведена поза розумним сумнівом і в його діях наявний склад злочину, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, через призму перебування його в стані необхідної оборони при спричиненні смерті

ОСОБА_20 свою чергу, сторона захисту не оспорює наявність в діях обвинуваченого ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а саме вчинення хуліганських дій групою осіб щодо ОСОБА_22 , а також і висновки суду з приводу діставання потерпілим зброї та рух його з нею в руках в сторону обвинувачених.

Вказує й на те, що ОСОБА_12 застосував до ОСОБА_22 зброю виключно з метою відбиття збройної агресії з боку останнього. В тій обстановці у ОСОБА_12 не було іншого вибору як оцінити дії потерпілого як потенційно загрожуючи його життю та здоров`ю і відповідно прийняти єдине правильне на той момент рішення про припинення останніх шляхом здійснення пострілу в бік потерпілого.

На думку захисту, указана версія розвитку подій та смерті потерпілого підтверджується дослідженими доказами як окремо, так і в своїй сукупності і в жодному разі не спростовується ними.

Зокрема, факт закінчення конфлікту і залишення потерпілого і відхід від нього підтверджується показаннями обвинувачених, свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Факт діставання потерпілим зброї першим підтверджується показаннями свідка ОСОБА_25 , обвинувачених та відеозаписом з камер спостереження. Факт здійснення пострілів потерпілим підтверджується показаннями обвинувачених, свідка ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , протоколом огляду місця події, речовим доказом (пістолетом потерпілого) та публічною інформацією з приводу ємності магазину пістолета потерпілого.

При цьому, вказує на те, що не має жодного доказу, що потерпілий дістав зброю саме з метою захисту, а не з метою помсти за своє побиття та приниження його чоловічої гідності.

Зокрема, зазначає, що жоден із допитаних свідків під час судового розгляду не зазначив, що в момент діставання зброї і руху потерпілого з нею в руках, йому загрожувала будь-яка небезпека з боку обвинувачених. Навпаки, згідно показань обвинувачених, свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та відеозапису з камер спостережень, обвинувачені полишили потерпілого та пішли геть і лише після цього він дістав зброю. При цьому, обвинувачені вже були від нього на певній відстані в цей момент та спинами до нього. Тобто в момент діставання зброї не було загрози його життю і здоров`ю з боку обвинувачених, які при цьому не мали при собі зброї.

Крім того, потерпілий пішов в напрямку обвинувачених зі зброєю в руках, в той момент, коли вони почали від нього тікати. Тобто він не зупинився, діставши зброю, не викликав поліцію, а почав наздоганяти зі зброєю в руках беззбройних людей, які втікали від нього.

Також жоден зі свідків не підтвердив, що потерпілий в момент діставання зброї просив допомогу, просив захисту, вимагав від обвинувачених не наближатись до нього, просив викликати поліцію, тощо. Навпаки, згідно показань обвинувачених, останній, коли дістав зброю, крикнув їм в спину погрозу, яку потрібно трактувати саме як погрозу і ні як інакше, і погрозу завдати їм шкоди у незаконний спосіб.

Отже, вважає, що позиція суду про нібито те, що потерпілий дістав зброю для самозахисту не підтверджується доказами дослідженим під час судового розгляду і є нічим іншим як припущенням суду з даного приводу, з метою виправдання незаконних дій потерпілого з приводу цього.

Також звертає увагу й на помилковість висновку суду, що конфлікт між обвинуваченими та потерпілим не закінчувався до моменту загибелі останнього, оскільки, як вбачається з показань обвинувачених, свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та відеозапису з камер спостереження, обвинувачені після побиття потерпілого полишили його і пішли від нього геть, не бажаючи продовження конфлікту.

Вказує й на те, що тези суду, що діставання зброї потерпілим і подальше наздоганяння з нею в руках обвинувачених є необхідною обороною, є абсурдними та взаємовиключними, оскільки враховуючи поведінку потерпілого під час конфлікту, який, вирішивши, що обвинувачені неналежно припаркувались у дворі будинку, поліцію не викликав, а сам пішов їх повчати та змушувати нібито усунути порушення паркування, та відсутність доказів зворотного, не може іти мова про те, що його дії зі зброєю в руках направлені на обвинувачених мали на меті їх правомірне затримання.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_12 , вчиняючи насильство щодо потерпілого з хуліганських мотивів без застосування зброї чи інших предметів, наносячи потерпілому тільки удари руками, не міг апріорі передбачити, що потерпілий після закінчення конфлікту, виявить бажання напасти на нього зі зброєю в руках, а тому висновки суду, що конфлікт між обвинуваченими та потерпілим не закінчився його побиттям, а закінчився в момент його смерті і з моменту діставання зброї і до смерті потерпілий перебував у стані необхідної оборони, а відповідно і те, що спровокувавши бійку ОСОБА_12 втратив можливість перебувати в стані необхідної оборони, є ні чим іншим як припущеннями, які не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду.

Також посилається й на те, що захист під час судового розгляду зазначав про те, що, крім того, що ОСОБА_27 дістав зброю та рухався з нею в руках в бік обвинувачених, він ще й направляв її в їх бік та здійснював з неї постріли.

Разом з тим, суд першої інстанції, взагалі оминув дану версію обставин подій та поведінки потерпілого, не зробивши з даного приводу жодного висновку як на підтвердження версії про необхідну оборону в діях потерпілого, так і на спростування її в діях ОСОБА_12 .

При цьому, на думку захисту, обставини використання зброї потерпілим, а саме направлення її в бік обвинувачених та здійснення з неї пострілів було доведено під час судового розгляду дослідженими доказами, які суд не взяв до уваги і які істотно впливають на версії подій озвучені під час судового розгляду сторонами та судом.

Отже, є беззаперечним факт, що потерпілий здійснював постріли зі своєї зброї, як мінімум 2 рази і відповідно до описаних вище обставин він ці дії вчиняв, коли обвинувачені не здійснювали нападу на нього і йшли від нього геть.

Проте, суд, маючи на меті виправдати дії озброєного потерпілого, який дістав зброю, направився з нею в бік беззбройних осіб, стріляв з неї в їх бік, забувши про ці постріли, є як раз очевидним проявом указаного вище порушення Закону - не взяття до уваги доказів, які могли істотно вилинути на висновки суду.

Також зазначає, що висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, оскільки за фактом, з версії суду виходить, що потерпілий, побоюючись беззбройних обвинувачених, намагаючись захистись від них у подальшому, переслідує їх та нападає на них зі зброєю в руках і таким чином захищається від них. Проте, вказаний висновок суперечить сам собі, оскільки не може бути атака обороною, а напад захистом. Отже, указаний висновок суду про одночасне перебування потерпілого в стані необхідної оборони як в момент діставання зброї, так і в момент переслідування нападників, є істотно суперечливим.

Отже, на переконання захисту, ОСОБА_28 перебував у стані необхідної оборони, оскільки його дії вчинялися з метою захисту як інших обвинувачених та сторонніх осіб, так і себе, адже поведінка потерпілого давала підстави його побоюватися (потерпілий був озброєний, перший оголив зброю, здійснив постріл в бік обвинувачених та свідка, коли вони були спиною до нього, почав рух в їх бік зі зброєю в руках), а також були своєчасними та необхідними, оскільки безпідставно та протиправно потерпілий в подальшому направився в їх бік зі зброєю в руках, не реагував на попередження про припинення своїх дій, та направив зброю в бік обвинувачених, прийнявши бойову стійку та розпочав стрільбу, та є достатніми за своїм характером, оскільки припинення агресивної поведінки ОСОБА_22 шляхом заподіяння лише одного пострілу свідчить про те, що оборона, яку застосував обвинувачений, відповідала суспільній небезпеці посягання та обстановці захисту. ОСОБА_28 намагався завдати мінімальної шкоди потерпілому, стріляючи в його напрямку 1 раз, неодноразово попереджував його про намір захищатися вогнепальною зброєю, і на його думку, враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень та поведінку потерпілого, мав місце рикошет від асфальту.

Тобто дії ОСОБА_12 (кількість пострілів в напрямку потерпілого (1), їх спрямованість (не прицільність), збройна агресія потерпілого, свідчать про спрямованість дій ОСОБА_12 на відвернення протиправних дій потерпілого, а смерть останньому спричинено під час перебування його у стані необхідної оборони.

Таким чином, вважає, що жоден із досліджених під час судового розгляду письмових доказів та показань, не доводив перед судом факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого йому пред`явлено обвинувачення - умисне вбивство з хуліганських мотивів. Навіть більше, жоден із досліджених доказів не доводив ключову ознаку суб`єктивної сторони даного злочину - умисел на позбавлення життя ОСОБА_29 . Єдиними фактами версії обвинувачення, які підтверджують їх же докази, є виключно факт бійки між обвинуваченими та потерпілим, нанесення йому легких тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів та факт його смерті від вогнепального поранення заподіяного ОСОБА_30 . При цьому, указані докази не виключають інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, а саме, дослідженими допустимими та належними доказами не спростована версія захисту, що ОСОБА_28 захищався від посягання з боку озброєного потерпілого, який першим здійснив непередбачувану для нього збройну агресію щодо нього та інших осіб. Інших доказів заподіяння смерті ОСОБА_31 саме умисно з боку ОСОБА_12 , стороною обвинувачення під час судового провадження не було долучено та відповідно досліджено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду щодо ОСОБА_13 в частині призначення покарання змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. У решті вирок суду щодо ОСОБА_13 залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції, не враховано інформацію щодо особи обвинуваченогоОСОБА_13 , а саме те, що ОСОБА_13 вів активний спосіб життя, займався спортом, за місцем проживання та навчання у Крюківщинській загальноосвітній школі I-ІІІ ступенів та у Національній академії управління характеризується позитивно, з 2014 року займався боксом в КС «Крюківщина», є багаторазовим чемпіоном і призером всеукраїнських та міжнародних змагань, у спортивному клубі « ОСОБА_32 » працював з 2018 року на посаді тренеру з боксу, де характеризується виключно позитивно.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_13 повністю визнає свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та щиро розкаюється в цих своїх діях. Безпосередньо сам ОСОБА_13 співпрацював з органом досудового розслідування, зокрема брав участь в усіх слідчих діях та надав щирі та об`єктивні пояснення під час свого допиту щодо обставин подій, які мали місце 21.10.2022 року. Протягом тривалого часу, зокрема, після вчинення злочину 21 жовтня 2022 року до подання даної апеляційної скарги - 11.12.2024 року ОСОБА_13 жодних порушень закону не допускав.

Вказує й на те, що важливим фактором відношення ОСОБА_13 до скоєного є те, що останній, усвідомлюючи відповідальність та визнаючи завдані збитки потерпілій стороні, щиро готовий компенсувати завдану шкоду, про що свідчить квитанція про відправлення поштового переказу потерпілій стороні на ім`я ОСОБА_18 .

Також зазначає, що під час звільнення обвинуваченого під заставу, у період з 17.08.2023 по 07.09.2023 було відкрито ФОП, оскільки з початком повномасштабної війни ОСОБА_13 , як і більшість українців, відчув потребу допомагати державі усіма можливими способами. Зокрема, працювати офіційно, сплачувати податки й поповнювати державний бюджет, а ФОП для нього - це про чесність, справедливість та громадянську відповідальність, адже під час війни сплата податків - найменше чим можна бути корисним своїй країні.

Отже, всі характеристики та заяви долучені до матеріалів справи свідчать про активну соціальну поведінку ОСОБА_13 , наявність міцних соціальних зв`язків та великого бажання виправитися.

При цьому, звертає увагу й на те, що ОСОБА_13 знаходиться під вартою вже більше 2 років. За час розгляду справи в суді ОСОБА_13 свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, що свідчить тільки про щире каяття та велике бажання виправитися.

Окрім того, в поясненнях та судових дебатах, ОСОБА_13 розкаявся, шкодуючи про вчинене та, частково визнавши розмір заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди, запевняв суд про недопустимість в майбутньому подібної поведінки, що свідчить про істотне зниження ступеню небезпечності обвинуваченого ОСОБА_13 для суспільства.

Таким чином, виходячи із конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_13 , наявність у нього постійного місця проживання та позитивної характеристики, відсутність даних про перебування обвинуваченого на обліках у лікарів нарколога і психіатра, а також те, що обвинувачений щиро кається, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_13 можливе без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_17 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження стосовно суворості покарання призначеного ОСОБА_14 , яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також безпідставність покладання на ОСОБА_14 процесуальних витрат пов`язаних із залученням експертів на проведення балістичних експертиз та експертиз зброї та набоїв, безпідставність стягнення з нього моральної шкоди на користь ОСОБА_33 та витрат понесених позивачем, як вихід судом за межі позовної заяви та своїх повноважень, просить вирок суду щодо ОСОБА_14 змінити та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у вигляді 2,5 років позбавлення волі.

Виключити із резолютивної частини вироку абзац 9 з вказівкою про стягнення із ОСОБА_14 витрат на залучення експерта на проведення експертиз № СЕ-19/111-22/47981-БЛ від 31.01.2023, №СЕ-19/111-22/48609-БЛ від 31.01.2023, № СЕ-19/111-22/48611-БЛ від 24.11.2022, СЕ-19/111-22/47980-БЛ від 03.02.2023, СЕ-19/111-22/47979-БЛ від 01.02.2023, №КСЕ-19/111-22/47632-Д від 16.11.2022, № КСЕ-19/111-22/47632-БЛ від 18.02.2023, № КСЕ- 19/111-22/47632-БД від 02.03.2023, №СЕ-19/111-22/51121-ФХВР від 23.12.2022.

У задоволенні цивільного позову щодо стягнення із ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. відмовити, та виключити із резолютивної частини вироку абзац 13 з вказівкою на це.

У задоволенні вимог представника ОСОБА_18 про стягнення витрат на залучення експерта з проведення експертизи №1-24/03 від 24.03.2023 відмовити повністю, та виключити із резолютивної частини вироку абзац 15 з вказівкою на це.

В решті вирок в частині, що стосується ОСОБА_14 , залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не зазначено у вироку про наявність пом`якшуючих покарання обставин, зокрема визнання ОСОБА_14 себе винним у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_31 на тлі неприязних відносин, та добровільна компенсація спричинених йому легких тілесних ушкоджень, попри відсутність заявлених до нього позовних вимог. Тобто суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки в частині виду та розміру покарання призначеного ОСОБА_14 , відкинувши їх, не надавши їм оцінки, попри наявність їх в матеріалах судової справи, а саме 4-х платіжних квитанцій на загальну суму 9 000 грн., як докази добровільної компенсації ОСОБА_14 шкоди, спричиненої ОСОБА_31 легкими тілесними ушкодженнями.

Крім того, зазначає, що суд не взяв до уваги обставини, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_14 , не надавши їм оцінки в контексті призначеного покарання, зокрема те, що ОСОБА_14 раніше не судимий, перебуває в офіційному шлюбі, від якого має малолітню дитину. Дружина ОСОБА_34 наразі не працює, у зв`язку із вихованням дитини, та не має постійного джерела доходів, тому єдиним годувальником в сім`ї є ОСОБА_14 .

Також вказує й на те, що на утриманні ОСОБА_14 перебуває повнолітній син від попереднього шлюбу, який навчається у вищому навчальному закладі, та відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, потребує матеріальної допомоги, тому ОСОБА_14 продовжує утримувати його до досягнення двадцяти трьох років, шляхом оплати навчання.

Серед інших соціально корисних та позитивно-міцних зв`язків з державою, в якій ОСОБА_14 піддається кримінальному переслідуванню, судом встановлено обставини здійснення останнім волонтерства та надання благодійної допомоги в умовах воєнного стану, як щодо військових, так і цивільних осіб, постраждалих від російської агресії, починаючи з періоду повномасштабного вторгнення. На підтвердження чого є грамота від військової частини, позитивні характеристики від діючих військовослужбовців, котрі у судовому засіданні виявили бажання взяти на особисті поруки ОСОБА_14 , членів сімей внутрішньо переміщених осіб, старости відповідного округу Підгородненської міської ради.

Даним обставинам, в контексті призначеного покарання, судом не було надано жодної правової оцінки, попри підтвердження їх належними доказами, що не спростовані протилежною стороною.

Отже, вважає, що висновки суду в частині виду, строку покарання та умов його відбування не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за відсутності їх обґрунтування та мотивування, тому вирок має бути змінений в даній частині шляхом пом`якшення.

Окрім цього, посилається й на те, що судом по суті виправдано ОСОБА_14 за кваліфікуючою хуліганське діяння ознакою - застосування ним зброї, а відтак, і питання судових витрат, які надмірно понесла сторона обвинувачення через очевидну і зумисну невірну кваліфікацію дій ОСОБА_14 не стягуються з останнього, через його виправдання за даною статтею закону про кримінальну відповідальність, а відносяться на рахунок держави, або покладаються на тих осіб, вина яких в діяннях, пов`язаних із застосуванням зброї, буде доведена, і такі витрати для цього виявилися доручними і виправданими, а тому вирок піддягає в даній частині зміні шляхом виключення із його резолютивної частини посилання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_14 1/3 судових витрат на залучення експертів з проведення вищевказаних судових експертиз по діянню, за яким його виправдано.

Також вказує й на те, що висновок суду про стягнення з ОСОБА_14 моральної шкоди за діяння по ч. 2 ст. 296 КК України та витрати на проведення не судової експертизи (висновок спеціаліста) повністю не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є суперечливим іншим висновкам суду.

Зокрема, зазначає, що предметом позову є відшкодування моральної та матеріальної шкоди на користь співмешканки ОСОБА_22 цивільної дружини - ОСОБА_18 та їх нібито спільної дитини, спричинену виключно у зв`язку із заподіянням смерті ОСОБА_20 , ОСОБА_14 ніколи не інкримінувалося діяння пов`язане із умисним позбавлення життя ОСОБА_22 , а за ч. 4 ст. 296 КК України його виправдано. При цьому, діяння, за яким судом його визнано винуватим не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з обставинами, що спричинили йому смерть, а стягнення шкоди спричиненої діянням ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 296 КК України до останнього позовом не пред`являлося.

Крім того, зазначає, що висновок суду щодо необхідності часткового задоволення, в рамках заявленого цивільного позову, моральної шкоди на користь ОСОБА_18 , як цивільної дружини загиблого ОСОБА_22 , спричиненої вчиненим ОСОБА_14 діянням, суперечить іншому висновку суду, а саме, що представник цивільного позивача ОСОБА_18 не надав до суду доказів, які доводять обставини, на які останній посилається, як обґрунтування позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_18 та ОСОБА_22 без реєстрації шлюбу, як законна підстава для отримання нею грошової компенсації (матеріальної) за втрату чоловіка, на правах дружини чи на правах утриманця, у зв`язку з чим, судом не встановлено підстав для задоволення позову щодо отримання ОСОБА_18 компенсації як матеріальної, так і моральної шкоди, так як факт спільного проживання із загиблим не доведено (відсутність свідоцтва про реєстрацію шлюбу, відсутність судового рішення про встановлення юридичного факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу), тобто не доведено наявність правових підстав на відшкодування шкоди, тому судом в цій частині залишено позов без розгляду, через недотримання вимог ст. 128 КПК України.

Отже, обидва висновки суду є взаємовиключні (суперечливі) в частині наявності правових підстав у ОСОБА_18 права на компенсацію моральної шкоди, як «дружині» чи «утриманцю» загиблого, спричиненого його смертю, з чого випливає хибність висновку суду про наявність підстави для задоволення і моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. на користь ОСОБА_18 , стягнутої з ОСОБА_14 , правовий статус якої, в рамках цивільного позову не підтверджений.

Також посилається на те, що висновок суду про необхідність задоволення вимог представника ОСОБА_18 в частині стягнення із обвинувачених, зокрема, ОСОБА_14 , витрат представника позивача на «залучення експерта для проведення експертизи» неідентифікованої судом за назвою та її видом у розмірі 16 900 грн., є хибним і не відповідним фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому, попри те, що вказані витрати відносять до предмету доказування позивачем, суд взагалі не надав правої оцінки доводам сторони захисту про порушення стадії та не дотриманні процедури його подання до суду після призначення обвинувального акту до розгляду (завершення стадії підготовчого провадження), його доцільності, реальності та виправданості розміру, належності його як доказу позовних вимог через призму доведення обсягу обвинувачення ОСОБА_14 , чим допустився помилкового висновку.

Зокрема, суд не вказав на підтвердження яких обставин по відношенню щодо кожного обвинуваченого, поданий «висновок експерта», та в яких розмірах кожен із обвинувачених, відповідно до обсягу доведення ступеню їх причетності до смерті ОСОБА_22 мають відшкодовувати вказані витрати понесені позивачем, що говорить про необґрунтованість висновку суду, який породжує правову невизначеність в частині його законності виконання.

Окрім цього, зазначає, що документ, який суд хибно за формою ідентифікував висновком експерта №1-24/03 від 24.03.2023, таким за визначенням КПК та ЦПК України не являється, а є по суті висновком спеціаліста, так як судова експертиза в рамках розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні сторонами чи учасниками не заявлялася, судом не призначалася, відповідно до вимог ст.ст. 242, 332 КПК України чи то за ст.ст. 103,105 ЦПК України.

При цьому, згідно змісту даного «висновку експерта», останній визначає орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, спричинених ОСОБА_18 , «внаслідок смерті ОСОБА_20 » відповідно до ситуації щодо «хуліганських дій із вбивством ОСОБА_20 », тобто даний «висновок експерта» вказує про причинно-наслідковий зв`язок між душевним дискомфортом ОСОБА_18 та смертю ОСОБА_22 , але аж ніяк не вказує про страждання через хуліганські дій, які спричинили останньому легкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_14 виправдано за ч. 4 ст. 296 КК України, та встановлено, що останній не має відношення до смерті ОСОБА_22 , та до будь-яких дій пов`язаних із застосування зброї по відношенню до останнього, тож судом не наведені правові підстави та мотиви покладання на нього вказаних витрат в будь-якому розмірі, як невмотивованість даного висновку суду.

Крім того, зазначає, що в матеріалах провадження відсутні належні докази на підтвердження повноважень представника цивільного позивача ОСОБА_33 , тобто позов підписаний та поданий не уповноваженою на те особою, яка не має делегованих їй повноважень від ОСОБА_18 на представництво її інтересів в рамках розгляду цивільного позову. Матеріали кримінального провадження, зокрема і додатки до цивільного позову, не містять ні договору, ані доручення з визначеним строком дії та обсягом повноважень адвоката ОСОБА_35 , на представництво за цивільним позовом. Як і відсутня інформація про делегування права підписання цивільного позову представником замість самої ОСОБА_36 .

Таким чином, вважає, що висновки суду в оскаржуваному вироку з описаних питань є хибними, тобто невідповідними обставинам встановленими судом в ході судового розгляду та не підтвердженими наявними допустимими та належними доказами.

В змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_17 просить вирок суду щодо ОСОБА_14 змінити та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у вигляді 2 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_14 у строк покарання періоди його попереднього ув`язнення з 21 жовтня 2022 року по 15 серпня 2023 року включно, з 07 вересня 2023 року по 11 листопада 2024 року включно, з 12 листопада 2024 року по 14 березня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вважати ОСОБА_14 таким, що відбув повністю покарання, у зв`язку із чим звільнити останнього з під варти в залі судового засідання.

Виключити із резолютивної частини вироку абзац 9 з вказівкою про стягнення із ОСОБА_14 витрат на залучення експерта на проведення експертиз № СЕ-19/111-22/47981-БЛ від 31.01.2023, №СЕ-19/111-22/48609-БЛ від 31.01.2023, № СЕ-19/111-22/48611-БЛ від 24.11.2022, СЕ-19/111-22/47980-БЛ від 03.02.2023, СЕ-19/111-22/47979-БЛ від 01.02.2023, №КСЕ-19/111-22/47632-Д від 16.11.2022, № КСЕ-19/111-22/47632-БЛ від 18.02.2023, № КСЕ- 19/111-22/47632-БД від 02.03.2023, №СЕ-19/111-22/51121-ФХВР від 23.12.2022.

У задоволенні цивільного позову щодо стягнення із ОСОБА_14 моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. відмовити та виключити із резолютивної частини вироку абзац 13 з вказівкою на це.

У задоволенні вимог представника ОСОБА_18 про стягнення витрат на залучення експерта з проведення експертизи №1-24/03 від 24.03.2023 відмовити повністю та виключити із резолютивної частини вироку абзац 15 з вказівкою на це.

В решті вирок в частині, що стосується ОСОБА_14 , залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким: - визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років; - визнати ОСОБА_13 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; - визнати ОСОБА_14 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження призвела до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, до невірної перекваліфікації дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тобто незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а саме ч. 4 ст. 296 КК України, та застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме кваліфікації дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 296 КК України.

Зокрема, зазначає, що суд не взяв до уваги показання, надані свідками ОСОБА_24 та ОСОБА_37 , які могли істотно вплинути на його висновки, які у тому числі кореспондуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що він здійснив два неприцільні постріли зі свого травматичного пістолета в напрямку потерпілого, намагаючись налякати його, а після цього сховав пістолет та підібрав з асфальту відстріляні гільзи у кількості 2 шт.

Також вказує, що всі обвинувачені між собою знали про зброю, яку використовував ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яка до речі знаходилась в автомобілі ОСОБА_14 , і відповідно до протоколу обшуку від 21.10.2022 року, в автомобілі «Lexus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серед іншого виявлено: предмет, схожий на автоматичну зброю з двома магазинами до нього, предмет, схожий на пістолет, з магазином до нього, предмет, схожий на помпову рушницю, 37 предметів, зовні схожих на набої від автоматичної зброї, 6 предметів, зовні схожих на набої від помпової рушниці, 10 набоїв від пістолету, тобто ОСОБА_14 не міг не знати про наявність зброї в належному йому автомобілі.

Тобто, враховуючи показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_37 про те, що ОСОБА_13 застосовував пістолет «Форт 12РМ» для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами травматичної (несмертельної) дії, в напрямку потерпілого, характер вчиненого кримінального правопорушення, порядок та характер їх дій, оскільки вони спочатку у трьох подолали волю потерпілого до опору, а потім застосували зброю - свідчить про умисел, направлений на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням вогнепальної зброї.

А тому версія обвинувачення, викладена в обвинувальному акті, доводиться в повному обсязі, в тому числі показаннями свідків та іншими письмовими доказами, а також узгоджується з правовою кваліфікацією визначеною в діях обвинувачених.

Разом з цим, зазначає, що в ході судового слідства встановлено, що обвинувачені одночасно наносили удари потерпілому, одночасно почали стріляти в сторону потерпілого та в подальшому одночасно покинули місце скоєння кримінального правопорушення, що в свою чергу вказує домовленість про спільне вчинення злочину та заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

При цьому, звертає увагу й на висновки Верховного Суду (постанова ККС ВС від 10.12.2020 у справі №464/710/18), згідно яких, домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій - поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Тобто поведінка обвинувачених та характер їх дій у сукупності, за відсутності усного чи письмового волевиявлення, свідчила про їх бажання вчинити певне діяння для досягнення спільної злочинної мети.

Отже, вважає, що зібрані по справі докази достовірно, логічно та об`єктивно пов`язані і узгоджуються між собою, підтверджуючи один одного, а також все це в своїй сукупності дає змогу зробити висновок щодо винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 cт. 115 КК України, а також винуватості ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а тому висновок суду про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_14 та ОСОБА_13 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України є необґрунтованим.

Крім того, вказує й на те, що у судовому засіданні 19.09.2024 потерпілою ОСОБА_9 подано до суду клопотання про долучення доказів у порядку ст. 56, 84, 93 КПК України, а саме про долучення до матеріалів судової справи «флеш накопичувача», на якому містяться відеозаписи обставин вбивства. Однак, судом відмовлено у долученні даного «флеш накопичувача» та у його дослідженні, оскільки потерпілою не відкрито в порядку ст. 290 КПК України вказаний доказ учасникам справи та потерпіла самостійно не в праві подавати докази у судовому засіданні (тільки через прокурора).

Разом з тим, зазначає, що обов`язок відкриття матеріалів у цьому кримінальному провадженні на потерпілу ОСОБА_9 не поширюється, оскільки «флеш-накопичувач», який намагалась долучити потерпіла під час судового розгляду, у розпорядженні прокурора не перебував.

Також зазначає, що у межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження слідчим допитано в якості свідка ОСОБА_38 , який, як встановлено в ході судового слідства, 24.03.2023 перетнув державний кордон та даний час його місцезнаходження невідоме. Відомості щодо перетинання кордону свідком (та його не повернення) надані Державною прикордонною службою на запит суду та знаходяться безпосередньо у судовій справі, у зв`язку з чим прокурором було заявлено клопотання про оголошення у судовому засіданні показань наданих слідчому свідком ОСОБА_39 на досудовому розслідуванні. Однак, судом відмовлено прокурору в оголошенні даних показань та й загалом у дослідженні вказаного доказу.

Окрім цього, зазначає, що невірна кваліфікаціядій ОСОБА_14 та ОСОБА_40 при постановленні вироку, а також особливості та обставини вчинення злочину ОСОБА_12 призвели до призначення останнім покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості та характеру суспільної небезпечності наслідків вчиненого злочину та особам засуджених внаслідок м`якості.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачені вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнали, надавали неправдиві показання з метою пом`якшення покарання.

При цьому, зазначає, що у даному випадку необхідно також врахувати мотиви й мету дій обвинувачених, характер дій кожного з учасників конфлікту, порушення обвинуваченими громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, байдужим ставлення до суспільних відносин, вчиненні протиправних дій у дворі житлового комплексу у денний час доби у присутності людей, у тому числі дітей, а також і агресивну поведінку обвинувачених, що свідчить про прагнення обвинувачених показати зневагу до правил і норм поведінки в суспільстві.

Також вказує й на те, що характеристики обвинуваченого ОСОБА_13 , хоч в цілому і позитивні, однак з них слідує, що обвинувачений професійно займався боксом та з 2018 працює на посаді тренера з боксу, тобто наділений навиками ведення бою, що з огляду на кваліфікацію його дій не може позитивно його характеризувати у даному провадженні.

Разом з цим, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_13 офіційно не працевлаштований, в навчальних закладах не навчається, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його піклуванні, раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_14 офіційно не працевлаштований, в навчальних закладах не навчається, одружений, має дітей, однак до теперішнього часу жодних даних про те, що він має можливість забезпечити сім`ю, не надано, тобто на утриманні неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його піклуванні, не має, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, як мінімум тричі притягувався до кримінальної відповідальності тільки за вчинення хуліганства (окрім інших злочинів), двічі перебував у державному розшуку за вчинення інших кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що ОСОБА_14 на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти громадського порядку та моралі.

Також необхідно врахувати й те, що відповідно до показань потерпілої та свідків, які є місцевими мешканцями (сусідами) обвинуваченого ОСОБА_14 , останній показував свою зверхність та перевагу над іншими мешканцями житлового комплексу. Тобто особи негативно охарактеризували обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_12 офіційно не працевлаштований, в навчальних закладах не навчається, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його піклуванні, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство).

Вказані обставини, як зазначає прокурор, в свою чергу характеризують їх, як таких, що «свідомо» не дотримуються правопорядку та закону.

Вказує, що також необхідно врахувати й те, що на даний час, згідно Указу Президента України, по всій території України запроваджено воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією проти України, який неодноразово продовжувався і на момент вчинення злочину він також діяв.

При цьому зазначає, що потерпілий ОСОБА_20 був одягнений у військову форму та перебував в автомобілі з номерними знаками, які притаманні тільки військовим, що було очевидним для обвинувачених, як і для всіх громадян нашої держави, та незважаючи на це, обвинувачені наважились на вчинення такого зухвалого злочину як хуліганство, який продовжився вже вбивством.

Таким чином, вважає, що призначене ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і воно не є достатнім для виправлення засуджених та попередження вчиненню ними нових злочинів, не відповідає тяжкості вчиненого ними протиправного діяння та особам внаслідок м`якості.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_18 - адвокат ОСОБА_19 , вважаючи вирок суду необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене покарання таким, що не відповідає особі обвинуваченого, просить скасувати вирок суду частково в частині зміни обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з ч. 4 на ч. 2 ст. 296 КК України, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, визнати ОСОБА_14 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 моральну шкоду на користь ОСОБА_18 у розмірі 2 000 000 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_18 шкоду, завдану смертю ОСОБА_20 , у вигляді щомісячних платежів у розмірі 1 408 грн. 75 коп., починаючи з 21.10.2022 року і до досягнення ОСОБА_41 чотирнадцяти років, а саме до 23.06.2023 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_42 шкоду, завдану смертю ОСОБА_20 , у вигляді щомісячних платежів у розмірі 1 408 грн. 75 коп., починаючи з 21.10.2022 і до досягнення повноліття ОСОБА_41 , а саме до 23.06.2027 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_18 шкоду, завдану смертю ОСОБА_20 , у вигляді щомісячних платежів у розмірі 1 408 грн. 75 коп., починаючи з 21.10.2022 року і до досягнення ОСОБА_21 чотирнадцяти років, а саме до 25.05.2036 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_21 шкоду, завдану смертю ОСОБА_20 , у вигляді щомісячних платежів у розмірі 1 408 грн. 75 коп., починаючи з 21.10.2022 і до досягнення повноліття ОСОБА_21 , а саме до 25.05.2040 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_42 11 000 грн. в якості відшкодування витрат на поховання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у даному провадженні викладена стороною обвинувачення в обвинувальному акті фабула обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК віддзеркалює обставини, які сторона обвинувачення вважала доведеними, і відповідне твердження про те, що 21.10.2022 приблизно о 15 год. ОСОБА_13 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 перебували у подвір`ї біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_6 поблизу автомобіля "Лексус", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на проїжджій частині дороги. Крім того, у салоні вказаного автомобіля знаходилась вогнепальна зброя, карабін "Цвіркун С", калібру 9х21 мм, № НОМЕР_2 , про що достовірно знали ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Отже, твердження сторони обвинувачення своїм змістом охоплювали обвинувачення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у вчиненні хуліганських дій, зокрема, на їх обізнаність про наявність зброї в автомобілі.

При цьому зазначає, що для встановлення кваліфікуючої ознаки «застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень» немає принципового значення факт застосування такої зброї, інших предметів, чи лише факт обізнаності та сприяння такого застосування іншими особами.

Вказує й на те, що у провадженні за обвинуваченням ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відповідні обставини обізнаності про наявність зброї в автомобілі та її застосування із достатньою повнотою відображені в обвинувальному акті, а висновки суду за результатами дослідження і оцінки доказів щодо зазначених обставин не можна вважати виходом за межі обвинувачення.

Також звертає увагу й на те, що обставина щодо невідображення в обвинувальному акті факту застосування обвинуваченим ОСОБА_13 під час хуліганських дій пістолету «Форт 12РМ» для відстрілу патронів споряджених гумовими снарядами травматичної (несмертельної) дії, не може слугувати підставою для зміни кваліфікації дій ОСОБА_43 з ч. 4 на ч. 2 ст. 296 КК України.

При цьому, зазначає, що за текстом оскаржуваного вироку, зазначена обставина (застосування ОСОБА_13 пристрою для відстрілу гумових куль) достеменно встановлена судом під час судового розгляду.

Разом з тим, вважає, що недопустимим є встановлення судом під час судового розгляду факту застосування ОСОБА_13 пристрою для відстрілу гумових куль під час вчинення хуліганських дій та одночасно визначення таких дій за ознаками складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 296 КК України лише через те, що це не відображено в обвинувальному акті, оскільки судовий розгляд є новим дослідженням обставин вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується відмови у задоволені цивільного позову про солідарне стягнення моральної шкоди та шкоди завданої смертю, то вказує на те, що, згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», передбачене ч. 1 ст. 1190 ЦК України поняття «спільні дії, якими було завдано шкоди» є більш широким, ніж передбачений ст. 28 КК України кримінально-правовий інститут вчинення злочину групою осіб, і простим співвиконавством або іншою більш складною формою співучасті таке поняття «спільного заподіяння шкоди» не обмежується.

Зокрема, для висновку про те, що спільними діями кількох осіб була заподіяна шкода у вигляді смерті (неподільна шкода), із цивільно-правової точки зору не потрібна наявність єдиного умислу на заподіяння смерті (кримінально-правова співучасть у злочині), а достатньо лише, щоб дії таких осіб - заподіювачів шкоди були певною мірою пов`язаними між собою і доповнювали одна одну.

Так, із матеріалів справи вбачається, що всі обвинувачені мали умисел на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого у тій чи іншій мірі, а побиття його було розпочато одним із обвинуваченим, продовжено іншими та зрештою мало трагічним наслідком заподіяння смерті, а тому дії цивільних відповідачів є послідовними, взаємопов`язаними і сукупними із наступною неподільною для всіх них шкодою для життя загиблого, оскільки без грубого порушення громадського порядку не настало б його побиття, а без побиття не сталося б умисного вбивства.

Таким чином, вважає, що можлива відсутність єдиного умислу на заподіяння потерпілому саме смерті у даному випадку не є вирішальною, оскільки єдність наміру є тільки однією із двох альтернативних підстав для застосування ч. 1 ст. 1190 ЦК України і солідарного стягнення завданої шкоди. Другою підставою є взаємопов`язаність і сукупність дій та неподільність шкоди, яка (ця підстава) у даному кримінальному провадженні однозначно має місце.

Захисник ОСОБА_11 у запереченнях на апеляційні скарги представника потерпілого та прокурора, вважаючи, що судом першої інстанції було вірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та вірно перекваліфіковано дії ОСОБА_13 на ч. 2 ст. 296 КК України, а також правильно вирішено питання щодо часткового задоволення цивільного позову, просить відмовити у їх задоволенні.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_18 та її представник - адвокат ОСОБА_19 , в судове засідання не з`явилися, про поважність причин своєї неявки апеляційний суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилали, а тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим провести розгляд справи без участі вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на підтримку доводів апеляційних скарг сторони захисту і заперечення проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 , а також прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої, і заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала позицію прокурора, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявленого прокурором клопотання, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та ОСОБА_12 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_20 з хуліганських мотивів, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Так, на наявність в діях ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, вказують, зокрема, такі докази:

- показання свідка ОСОБА_24 , надані в суді першої інстанції, з яких вбачається, що він був на місці події. Почув сварку між водіями автомобілів «Lexus» та «Hyundai» з приводу неправильного паркування. Побачив як обвинувачений ОСОБА_14 пішов в напрямку автомобіля «Hyundai», де розпочалася бійка, яка на короткий час припинилась, а потім знову відновилась. Далі почув постріли. Бачив як обвинувачений ОСОБА_13 зробив декілька пострілів з пістолета в напрямку потерпілого. Всього чув три-п`ять пострілів. Також чув крики потерпілого від болю. Після пострілів обвинувачені поїхали з місця події. Він викликав швидку допомогу. Підійшовши до потерпілого, побачив, що він у військовій формі та лежав на асфальті з пораненням у тулуб. Бачив, що біля потерпілого лежав пістолет;

- показання свідка ОСОБА_23 , яка, будучи допитаною в суді першої інстанції, показала, що була на місці події, бачила конфлікт між потерпілим та обвинуваченими, який переріс у бійку, під час якої обвинувачені наносили удари потерпілому руками по голові та тулубу. Вона підбігла до обвинувачених, почала кричати, щоб вони припинили. Бійка ненадовго припинилась, потім знову відновилась. Бачила як обвинувачений ОСОБА_14 вихопив у потерпілого телефон та розбив його об землю. Вона пішла до під`їзду викликати охорону. В цей час почула три-чотири постріли. Хто стріляв не бачила. Почула крики потерпілого про допомогу. Підійшла до потерпілого. Він лежав біля своєї машини на правому боці. Вона запитала у обвинувачених, що навіщо вони це зробили, на що ОСОБА_14 відповів, «а навіщо він бикує». Після цього обвинувачені поїхали з місця події. Свідки почали надавати потерпілому першу допомогу. Бачила кульове поранення у потерпілого;

- показання свідка ОСОБА_44 , надані в суді першої інстанції, про те, що він був на місці події, але обставин бійки не бачив. Чув крики під час конфлікту та жіночий голос з проханням припинити. Бачив як потерпілий у військовій формі зі слідами побоїв на обличчі дістав з кишені предмет, схожий на пістолет, підняв руку до гори, після цього пролунав постріл. Він побіг в напрямку свого під`їзду. Коли біг, то почув ще постріли та крик пораненого потерпілого. Далі зателефонував у поліцію;

- показання свідка ОСОБА_45 , яка повідомила суду першої інстанції, що через вікно магазину, в якому працює, бачила сварку, яка відбувалась на парковці біля будинку між чотирма чоловіками. Чула як пролунало декілька пострілів. Побачила як один з чоловіків у військовій формі лежав, а інші, подивившись на нього, сіли в автомобіль та поїхали з місця події;

- показання свідка ОСОБА_46 , яка, будучи допитаною в суді першої інстанції, показала, що перебувала у себе в квартирі, почула звуки пострілів, визирнула з вікна восьмого поверху та побачила чотирьох чоловіків на парковці. В цей час один з чоловіків направляв пістолет в бік іншого, який був у військовій формі. Далі відбігла від вікна, щоб викликати поліцію, інших обставин події не бачила;

- показання свідка ОСОБА_47 , надані в суді першої інстанції, про те, що він перебував за адресою, де сталася подія, при цьому безпосереднім її очевидцем не був. Лише чув декілька пострілів. Побачив як потерпілий, який стояв біля автомобіля, впав на асфальт. До нього підбігли люди та почали надавати допомогу. Хто саме здійснював постріли не бачив. Бачив, що поряд з потерпілим лежав пістолет;

- показання свідка ОСОБА_48 яка в суді першої інстанції показала, що очевидцем обставин події не була. Коли прийшла на місце події, вже була швидка допомога, потерпілий лежав на асфальті, йому робили реанімаційні заходи. Бачила гільзу в трьох метрах від потерпілого;

- показання свідка ОСОБА_37 , надані в суді першої інстанції, згідно яких - під час конфлікту вона перебувала у себе в квартирі на першому поверсі та спостерігала те, що відбувалося у дворі будинку через вікно. Бачила як під час конфлікту обвинувачені били потерпілого та збили його з ніг. Після того як потерпілий почав їх знімати, вони забрали у нього телефон та розбили. Після цього була перестрілка. Чула три-чотири постріли. Двоє з обвинувачених стріляли у потерпілого. Потім всі обвинувачені поїхали;

- показання свідка ОСОБА_49 , який повідомив суду першої інстанції, що працює інспектором управління поліції. 21 жовтня 2022 року отримав виклик про стрілянину. Прямуючи на виклик, на відстані близько 500 м від місця події, на вул. Заболотного, 2 у м. Києві, було помічено рух двох автомобілів «Lexus» та «Range Rover». Прийнято рішення про їх зупинку. Автомобіль «Lexus» відразу зупинився, а автомобіль «Range Rover» намагався розвернутися, однак також був зупинений. В автомобілі «Lexus» перебували обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а в автомобілі «Range Rover» - обвинувачений ОСОБА_14 . Під час затримання обвинувачені опору не чинили, заходи фізичного впливу до них не застосовувались. В автомобілі «Lexus» було виявлено зброю: рушницю, карабін та пістолет для відстрілу гумових набоїв;

- показання свідка ОСОБА_50 який, будучи допитаним в суді першої інстанції, показав, що працює в поліції. Під час патрулювання отримав виклик про те, що на проспекті Академіка Глушкова у м. Києві чутно постріли. Коли приїхав на місце, побачив, що працює швидка, присутні працівники поліції, на асфальті лежить тіло. Свідки пояснили, що чорний автомобіль виїхав з двору будинку. Вирушивши за вказаним автомобілем, помітив патрульну поліцію, яка зупинила обвинувачених, що рухались на двох автомобілях «Lexus» та «Range Rover». Під час затримання опору обвинувачені не чинили. На запитання поліцейського обвинувачений ОСОБА_12 повідомив, що в автомобілі є зброя. Далі було викликано слідчо-оперативну групу;

- показання свідка ОСОБА_51 , який повідомив суду першої інстанції, що працює поліцейським. У день події разом з іншими поліцейськими виїжджав на виклик. Прямуючи до місця події, по дорозі ними було зупинено два автомобілі «Lexus» та «Range Rover», на яких пересувалися обвинувачені. Автомобіль «Lexus» відразу зупинився, а автомобіль «Range Rover» намагався розвернутися, потім теж зупинився. В автомобілі «Lexus» перебували обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а в автомобілі «Range Rover» обвинувачений ОСОБА_14 . У обвинуваченого ОСОБА_12 було садно на обличчі і позбивані кулаки. В автомобілі «Lexus» було виявлено зброю. Під час затримання обвинувачені опору не чинили;

- показання свідка ОСОБА_52 , яка в суді першої інстанції повідомила, що працює лікарем у центрі екстреної медичної допомоги. Приїхала на місце події за викликом, проводила реанімаційні заходи відносно потерпілого. Коли приїхала, потерпілий лежав на асфальті та вже був мертвий. Які у потерпілого були тілесні ушкодження не пам`ятає;

- показання свідка ОСОБА_53 , надані в суді першої інстанції, згідно яких він товаришував з потерпілим. Очевидцем події не був. Дізнавшись від іншого товариша про смерть потерпілого, приїхав на місце події та побачив там тіло останнього;

- показання свідка ОСОБА_54 , який, будучи допитаним в суді першої інстанції, повідомив, що також був товаришем потерпілого. На місце події приїхав через годину після події злочину. Коли приїхав, то побачив на місці лікарів швидкої допомоги, поліцейських та потерпілого, який лежав мертвий біля автомобіля. Повідомив, що у потерпілого був пістолет для відстрілу гумових патронів.

Крім показань свідків, винуватість ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується даними, що містяться у:

- протоколі огляду місця події від 21 жовтня 2022 року, згідно якого - 21 жовтня 2022 року у період часу з 16 год. 34 хв. по 18 год. 55 хв. в ході огляду ділянки місцевості за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 9-Д виявлено труп чоловічої статі, який лежав на спині на асфальтовому покритті, одягнений в камуфляжну куртку, мав тілесні ушкодження та вогнепальне поранення. Виявлено сумку чорного кольору з розстебнутим карманом, в якому знаходився магазин, в якому були наявні набої. По праву сторону від трупа виявлено автомобіль марки «Hyundai», р.н. НОМЕР_3 , з відчиненими вікнами, на стику лівої задньої та передньої дверей виявлено вм`ятину округлої форми. Неподалік від трупа виявлено пістолет з маркувальними позначками на затворі Форт 12 «D» « НОМЕР_4 », на рамі ствола ідентичний номер. При від`єднанні магазину від пістолету було виявлено 13 набоїв та при розрядженні в каналі ствола пістолета виявлено ще один патрон з маркуванням МАС 9 мм РА. Також на місці події було виявлено патрон з маркувальними позначками на денці «STS» «9х21»;

- висновку експерта № 012-299-5258-2022 від 20 січня 2023 року, згідно якого: смерть ОСОБА_20 настала від наскрізного зажиттєвого кульового вогнепального поранення живота з проникненням в порожнину живота, з ушкодженням внутрішніх органів з м`якими тканинами, з крововтратою та шоком. Поранення спричинене одним пострілом з вогнепальної зброї, що заряджається снарядами (металевими кулями). Виявлене кульове вогнепальне ушкодження виникло незадовго до настання смерті. Вказане вогнепальне поранення живота порожнини має ознаки тяжкого тілесного ушкодження (небезпека для життя, проникаючого поранення живота, крововтрати та шоку) та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Вказане вогнепальне поранення виникло в той момент, коли постраждалий був звернутий правою поверхнею тіла до вогнепальної зброї, з якої здійснювався постріл. Садно в лобній ділянці справа та на передій поверхні правого коліна, синець на нижній повіці лівого ока та на тильній поверхні правої кисті, забійна рана в лобній ділянці зліва утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), в той самий проміжок часу, що й вогнепальне поранення, та мають ознаки легкого тілесного ушкодження, а забійна рана має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказані ушкодження не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті;

- протоколі зняття показань з технічного приладу від 22 жовтня 2022 року, відповідно до якого слідчим отримано компакт-диск з відеозаписом з камер відеоспостереження будинку АДРЕСА_6 ;

- протоколі перегляду слідчим компакт-диску з відеозаписом від 22 жовтня 2022 року, згідно якого встановлено обставини, зафіксовані на першу камеру відеоспостереження. Так, в полі зору камери о 15:07:57 з`являється потерпілий ОСОБА_20 , до нього підбігають ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та починають тримати потерпілого за руки і одяг. ОСОБА_14 наносить один удар рукою в обличчя потерпілого, а ОСОБА_12 і ОСОБА_13 продовжують тримати потерпілого. Далі потерпілий ОСОБА_20 відходить праворуч від ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 і ОСОБА_13 відходять у протилежний бік. У цей час потерпілий присідає на декілька секунд та в подальшому, різко вставши, наносить один удар кулаком ОСОБА_13 по тулубу. У відповідь ОСОБА_12 та ОСОБА_13 починають наносити удари кулаками своїх обох рук по тулубу потерпілого. У цей час ОСОБА_14 знаходиться ліворуч біля автомобіля сірого кольору. О 15:08:28 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 починають відбігати від потерпілого та розміщаються так, що ОСОБА_14 знаходиться позаду автомобіля марки «Range Rover», ОСОБА_13 знаходиться поряд із правими дверцями автомобіля «Lexus». Далі ОСОБА_13 , тримаючи в руках невстановлений предмет перед собою, спрямовує його в бік, де розташований потерпілий ОСОБА_20 , після чого повертається назад за автомобіль. В цей час в поле зору камери поруч із задніми лівими дверцятами автомобіля «Lexus» частково виходить ОСОБА_12 , відводить обидві руки від себе та спрямовує їх в бік, де знаходиться потерпілий ОСОБА_20 . У цей час ОСОБА_14 відходить назад до автомобіля чорного кольору, ОСОБА_13 знаходиться позаду автомобіля «Lexus», в свою чергу потерпілий ОСОБА_20 падає на асфальтний покрив та розміщується в позі, лежачи на лівому боці;

- протоколі перегляду слідчим компакт-диску з відеозаписом від 22 жовтня 2022 року, згідно якого встановлено обставини, зафіксовані на другу камеру відеоспостереження. В полі зору даної камери знаходиться автомобіль «Lexus» чорного кольору. В поле зору з`являється ОСОБА_14 , підходить до вказаного автомобіля, після чого покидає поле зору камери. В подальшому з пасажирських дверцят автомобіля «Lexus» виходить ОСОБА_13 , направляється за ОСОБА_14 , після чого зникає з поля зору камери. На 04:13 хв. в полі зору камери з`являється ОСОБА_13 , який підходить до пасажирських дверцят автомобіля «Lexus» та ОСОБА_14 , який підходить до водійських дверцят вказаного автомобіля, які через декілька секунд, проходячи через запарковані авто, знову покидають поле зору камери. Далі перехожі починають швидко рухатись в напрямку автомобіля «Lexus», після чого покидають поле зору камери. Далі на 05:14 хв в полі зору камери з`являються ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які підбігають до автомобіля «Lexus», та в подальшому ОСОБА_13 знаходиться поряд із передніми правими дверцятами автомобіля, в свою чергу ОСОБА_14 відходить ліворуч від автомобіля. Далі ОСОБА_13 , стоячи поряд із автомобілем «Lexus», відводить обидві руки в напрямку припаркованих автомобілів та після цього заходить за автомобіль. В свою чергу ОСОБА_14 знаходиться ліворуч на відстані приблизно 10 метрів від ОСОБА_13 . Далі ОСОБА_13 відходить праворуч, на декілька секунд присідає, встає та направляється до автомобіля «Lexus», потім сідає на пасажирське сидіння автомобіля «Lexus» та розпочинає рух. За ним розпочинає рух автомобіль чорного кольору марки «Range Rover», що був розташований на автомобільній парковці, за кермом якого ОСОБА_14 . Далі обидва автомобілі покидають поле зору камери.

Також під час цієї слідчої дії слідчим було встановлено обставини, зафіксовані на третю камеру відеоспостереження. Так, у полі зору даної камери з`являється автомобіль сірого кольору марки «Hyundai», р.н. « НОМЕР_3 », який проїжджає повз камеру та здійснює поворот праворуч по дальньому в`їзду до подвір`я будинку, після чого покидає поле зору камери. Далі на 01:12 хв. в полі зору камери знову з`являється вищевказаний автомобіль, який рухається в напрямку подвір`я будинку, здійснює поворот праворуч по ближньому в`їзду до подвір`я будинку та зупиняється на проїжджій частині між автомобілями на декілька секунд. Після чого, від`їхавши назад, вказаний автомобіль почав рух до двору праворуч до дальнього в`їзду до подвір`я будинку, де здійснивши поворот, зупинився. З автомобіля вийшов ОСОБА_20 , одягнений у військову форму та покинув поле зору камери. Далі в полі зору камери з`являється ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , які підбігають до ОСОБА_20 , після чого розпочинається бійка. Далі бійка зупиняється та ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 відходять від ОСОБА_20 та покидають поле зору камери. ОСОБА_20 в свою чергу піднімається з асфальтного покриття. Далі ОСОБА_20 проходить вздовж автомобіля чорного кольору та повертається до свого автомобіля. В подальшому на 03:24 хв. до ОСОБА_20 підбігають ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 та розпочинають наносити удари кулаками по тулубу та голові ОСОБА_20 . У подальшому ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 відходять від ОСОБА_20 , який в свою чергу робить декілька кроків вперед та покидає поле зору камери.

Також під час цієї слідчої дії слідчим було встановлено обставини, зафіксовані на четверту камеру відеоспостереження. Так, у полі зору даної камери з`являється автомобіль сірого кольору марки «Hyundai», який проїздить вздовж подвір`я будинку та покидає поле зору камери. Після чого, вказаний автомобіль знову з`являється у полі зору камери та зупиняється. З нього виходить ОСОБА_20 , вдягнений у військову форму. До ОСОБА_20 підходять ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 ОСОБА_14 наносить йому удар кулаком в ліву сторону обличчя. В цей час ОСОБА_13 та ОСОБА_12 знаходяться поруч та також розпочинають наносити удари кулаками та ногами по тулубу і голові ОСОБА_20 . Далі ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 відходять від ОСОБА_20 , який в свою чергу направляється до припаркованих автомобілів та покидає поле зору камери. Після чого, ОСОБА_20 повертається до свого автомобіля та слідом за ним ззаду підбігають ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , які знову розпочинають наносити йому тілесні ушкодження. Після нанесення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, ОСОБА_14 різко починає відбігати праворуч, в свою чергу ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відбігають ліворуч та покидають поле зору камери. В подальшому ОСОБА_20 , стоячи біля авто сірого кольору, падає на асфальтний покрив та до останнього підходять перехожі. ОСОБА_14 сідає за кермо автомобіля чорного кольору марки «Range Rover» та розпочинає рух в напрямку виїзду з парковки. Слідом за ним в полі зору камери з`являється автомобіль «Lexus», який також розпочинає рух в напрямку виїзду з парковки;

- протоколі обшуку від 21 жовтня 2022 року, згідно якого в ході проведення обшуку автомобіля «Lexus», р.н. НОМЕР_1 , було виявлено, зокрема і предмет, схожий на автоматичну зброю, з двома магазинами до нього, предмет, схожий на пістолет, з магазином до нього, предмет, схожий на помпову рушницю, 37 предметів, зовні схожих на набої від автоматичної зброї, 6 предметів, зовні схожих на набої від помпової рушниці, 10 набоїв від пістолету;

- протоколі обшуку від 21 жовтня 2022 року, згідно якого в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_7 , серед іншого виявлено: коробку із вмістом 26-ти предметів, зовні схожих на набої, коробку з 50-ма набоями, предмет, зовні схожий на автомат, з магазином, в якому знаходяться предмети, схожі на набої, в кількості 24 шт., ще один магазин з предметами, схожими на набої, в кількості 30 шт., та дозвіл на зброю на ім`я ОСОБА_55 ;

- висновку експерта № СЕ-19/111-22/47981-БЛ від 31 січня 2023 року, відповідно до якого - вилучений 21 жовтня 2022 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 предмет, зовні схожий на автомат, є карабіном «ЕМ 555», № НОМЕР_5 , калібру 9х21 мм, належить до нарізної вогнепальної зброї, та в наданому на дослідження стані не відповідає вимогам п. 4.2.1.2 ГСТУ 78-41-002-97 «Зброя спортивна та мисливська» Вимоги безпеки. Методи випробувань на безпеку», а саме повинна мати загальну довжину з розкладеним та зафіксованим прикладом не менше 800 мм, натомість в наданому на дослідженні карабіні загальна довжина становить 714 мм. Вказаний карабін є самозарядним нарізним карабіном, виготовленим промисловим способом та придатним до стрільби;

- висновку експерта № СЕ-19/111-22/48609-БЛ від 31 січня 2023 року, відповідно до якого: вилучена під час обшуку автомобіля «Lexus» рушниця є помповою рушницею, гладкоствольною вогнепальною зброєю, придатною для стрільби;

- висновку експерта № СЕ-19/111-22/48611-БЛ від 24 листопада 2022 року, відповідно до якого - вилучений під час огляду місця події за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 9-Д, пістолет належить до гладкоствольної вогнепальної зброї самозахисту. Придатний до стрільби. Є самозарядним пістолетом «Форт 12Р», серія НОМЕР_4 , калібру 9 мм Р.А. Відноситься до пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами травматичної (несмертельної) дії;

- висновку експерта № СЕ-19/111-22/47980-БЛ від 03 лютого 2023 року, відповідно до якого: вилучений під час обшуку 21 жовтня 2022 року автомобіля «Lexus» пістолет належить до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї самозахисту. Є самозарядним пістолетом «Форт 12РМ», серія НОМЕР_6 , калібру 9 мм Р.А. Відноситься до пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами травматичної (несмертельної) дії. Справний та придатний до стрільби. Виготовлений промисловим способом на КНВО «Форт» МВС України (м. Вінниця);

- висновку експерта № СЕ-19/111-22/47979-БЛ від 01 лютого 2023 року, відповідно до якого: вилучені 21 жовтня 2022 року під час огляду місця події, обшуку автомобіля «Lexus» та під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 - 168 предметів є боєприпасами нарізної вогнепальної зброї, а саме цивільними патронами калібру 9х21 ІМІ. Патрони виготовлені промисловим способом, їхні компоненти придатні до стрільби. Вилучені під час обшуку 21 жовтня 2022 року автомобіля «Lexus» 6 предметів, зовні схожих на набої від помпової рушниці, є боєприпасами гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї, а саме рушничними патронами 12 калібру. Виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби. Вилучені 21 жовтня 2022 року під час огляду місця події та під час обшуку автомобіля «Lexus» 36 предметів, схожих на патрони до пістолета, є пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А. 30 з 36 вказаних патронів придатні до стрільби, 35 з 36 виготовлені промисловим способом та 1 патрон виготовлений саморобним способом;

- висновку експерта № КСЕ-19/111-22/47632-БЛ від 18 лютого 2023 року, відповідно до якого: вилучений під час обшуку 21 жовтня 2022 року автомобіля «Lexus» карабін належить до нарізної вогнепальної зброї, є самозарядним карабіном моделі «Tsvircoon S» № НОМЕР_2 , калібру 9х21 мм, що виготовлений промисловим способом (країна виробник - Україна). Даний карабін не відповідає п. 4.2.1.2 та 4.2.1.3 ГСТУ 78-41-002-97 «Зброя спортивна та мисливська. Вимоги безпеки. Методи випробувань на безпеку», затвердженого наказом МВС України від 20 серпня 1997 року № 557 (2), а саме «мати загальну довжину з розкладеним та зафіксованим прикладом не менше 800 мм», в наданому на дослідження карабіні загальна довжина становить 750 мм. Вилучені під час затримання ОСОБА_13 та надані на дослідження гільзи є стріляними гільзами пістолетних патронів калібру 9х21 мм, що виготовлені промисловим способом, стріляні з наданого на дослідження карабіну «Tsvircoon S» № НОМЕР_2 ;

- висновку експерта № СЕ-19/111-22/51121-ФХВР від 23 грудня 2022 року, відповідно до якого - на вилучених під час огляду місця події змивах з лівої та правої руки трупа ОСОБА_20 продуктів пострілу не виявлено, в межах чутливості використаних методів дослідження;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 25 січня 2023 року зі свідком ОСОБА_24 , в ході якого свідок на місці події за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9-Д, відтворив обстановку події кримінального правопорушення. Показав місце розташування на території двору будинку автомобілів «Lexus» та «Hyundai». Повідомив, що бачив як під час словесного конфлікту один з обвинувачених вийшов з водійських дверей автомобіля «Lexus» та направився в бік потерпілого. Після цього словесний конфлікт переріс у бійку, до якої долучився інший обвинувачений. Показав, яким чином обвинувачені наносили удари потерпілому. Потім почув крик з боку обвинувачених про те, що у потерпілого є зброя. Почув як пролунало близько трьох пострілів. Побачив, як один з обвинувачених, котрий стояв за передньою правою частиною автомобіля «Lexus», здійснює постріли з пістолета у бік потерпілого. Чув крик потерпілого про біль від поранення. Бачив як обвинувачені поїхали з місця події. Підбіг до потерпілого, котрий лежав на асфальті з вогнепальним пораненням. Бачив біля потерпілого пістолет;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 лютого 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_24 впізнав ОСОБА_13 як особу, яка 21 жовтня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. знаходилась на автомобільній стоянці за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9-Д, в легковому автомобілі чорного кольору, який в цей час зупинився за вказаною адресою, та брала участь у конфлікті з водієм автомобіля марки «Hyundai». В ході конфлікту ОСОБА_13 вийшов з автомобіля чорного кольору із предметом, зовні схожим на пістолет. У подальшому, після того як пролунали постріли, він разом з іншими обвинуваченими сів до автомобіля та покинув територію парковки;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 лютого 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_24 впізнав ОСОБА_14 як особу, яка 21 жовтня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. знаходилась поряд із автомобільною стоянкою за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9-Д, була водієм автомобіля чорного кольору, у якої із водієм автомобіля марки «Hyundai» виникла словена перепалка, в ході якої виникла бійка. В подальшому, після звуків схожих на постріли, вказана особа разом з двома іншими, які також приймали участь у бійці, сіла до авто та покинула територію парковки;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 лютого 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_24 впізнав ОСОБА_12 як особу, яка 21 жовтня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. знаходилась поряд із автомобільною стоянкою за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9-Д, в легковому автомобілі чорного кольору, який зупинився за вказаною адресою, і після чого вказана особа, вийшовши з автомобіля та підійшовши до автомобіля марки «Hyundai», приймала участь у бійці, відкрила вогонь зі зброї в сторону водія автомобіля «Hyundai», після чого разом з іншими покинула територію парковки;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 27 січня 2023 року за участю свідка ОСОБА_23 , під час якого свідок на місці події за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9-Д, відтворила обстановку події кримінального правопорушення. Повідомила, що 21 жовтня 2022 року знаходилась за вищевказаною адресою, де побачила автомобіль сірого кольору, що знаходився на проїзній частині, показала місце розташування вказаного автомобіля. Показала як біля вказаного автомобіля знаходились чотири особи чоловічої статі. Троє били четвертого, який намагався наносити удари у відповідь. Вона підійшла та почала їх розбороняти. Бійка припинилася. Чоловік, котрого били, залишився біля сірого автомобіля, а інші троє пішли до свого автомобіля. Потім, коли вона вирішила йти додому, почула, що конфлікт відновився. Обвинувачені знову побігли до потерпілого та почали його бити. Потерпілий дістав телефон. Один з обвинувачених, котрий був лисим, забрав телефон у потерпілого та розбив його. Вона знову побігла на місце бійки та почала кричати, щоб вони зупинились. Потім вирішили викликати охорону. Коли бігла за охороною, почула близько чотирьох-шести пострілів та крик потерпілого. Коли повернулася, побачила, що потерпілий лежав на асфальті та сильно кричав. В цей час один з обвинувачених, котрий був біля автомобіля, збирав гільзи з асфальту. Один з обвинувачених, котрий був лисим, підійшов до місця, де лежав потерпілий та сказав, що той сам винен. Після чого обвинувачені поїхали з місця події. Свідок намагалась надати потерпілому допомогу та виявила кульове поранення у останнього. Також бачила, що біля потерпілого лежала зброя;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 13 березня 2023 року за участю свідка ОСОБА_37 , під час якого свідок відтворила обстановку події кримінального правопорушення. Повідомила, що 21 жовтня 2022 року, знаходячись на першому поверсі квартири за адресою: АДРЕСА_6 , почула словесну перепалку між чоловіком у військовій формі та трьома іншими чоловіками з приводу проїзду по прибудинковій території будинку. Бачила як троє чоловіків почали бити чоловіка у військовій формі, потім припинили бійку та пішли до свого автомобіля. В цей час чоловік у військовій формі дістав телефон та намагався їх знімати, у результаті чого вони знову підбігли до нього, почали його бити, поваливши на землю. Коли чоловік у військовій формі лежав, а ці троє почали відходити від нього, чоловік дістав з багажника щось схоже на пістолет, направив його вгору. В цей час один із чоловіків підбіг справа до свого автомобіля, та, перебуваючи за ним, почав стріляти в напрямку чоловіка у військовій формі, здійснивши близько двох пострілів, а інший чоловік, перебуваючи біля задніх лівих дверей автомобіля, дістав із салону щось схоже на обріз і також здійснив постріл в напрямку чоловіка у військовій формі, від якого він впав на асфальт. Той, що стояв справа від автомобіля, почав збирати гільзи. Після цього, всі троє сіли в автомобілі та покинули територію подвір`я будинку. Свідок зателефонувала до охорони будинку та в поліцію;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 березня 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_37 впізнала ОСОБА_14 як особу, яка 21 жовтня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. знаходилась за адресою: АДРЕСА_6 , поряд з автомобільною стоянкою, разом з двома іншими особами приймала участь у бійці з чоловіком у військовій формі та коли чоловік у військовій формі впав на асфальт, вказана особа сіла до автомобіля та покинула подвір`я будинку;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 березня 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_37 впізнала ОСОБА_13 як особу, яка 21 жовтня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. знаходилась за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9-Д, поряд з автомобільною стоянкою, разом з двома іншими особами приймала участь у бійці з чоловіком у військовій формі. Після чого вказана особа, знаходячись поруч із передніми дверцятами автомобіля «Lexus» дістала зброю, схожу на пістолет, та спрямувавши її в напрямку, де стояв чоловік у військовій формі, здійснила декілька пострілів із вказаної зброї. В подальшому вказана особа, сівши до автомобіля, покинула подвір`я будинку;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 березня 2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_37 впізнала ОСОБА_12 як особу, яка 21 жовтня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. знаходилась за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9-Д, поряд з автомобільною стоянкою, разом з двома іншими особами приймала участь у бійці з чоловіком у військовій формі. Після чого вказана особа, знаходячись поруч із задніми лівими дверцятами автомобіля «Lexus», дістала зброю, схожу на мисливський обріз, та спрямувавши її в напрямку, де стояв чоловік у військовій формі, здійснила декілька пострілів із вказаної зброї, після яких чоловік у військовій формі впав на асфальт, а вказана особа, сівши до автомобіля, покинула подвір`я будинку;

- протоколі затримання від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_13 , згідно якого останній був затриманий поряд з будинком № 3 на вул. Академіка Заболотного у м. Києві. Під час затримання, у нього, серед іншого, було виявлено два предмети, схожі на гільзи, та предмет, схожий на ніж;

- протоколі затримання від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_12 , згідно якого останній був затриманий поряд з будинком № 3 на вул. Академіка Заболотного у м. Києві. На обличчі виявлена рана в області перенісся;

- протоколі затримання від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_14 , згідно якого останній був затриманий поряд з будинком № 3 на вул. Академіка Заболотного у м. Києві;

- висновку судово-психіатричного експерта № 718 від 22 листопада 2022 року, відповідно до якого: ОСОБА_14 на будь-який психічний розлад не страждає. У період часу, до якого відноситься діяння, на будь-який психічний розлад не страждав. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на час проведення експертизи може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За своїм психічним станом здатний вірно сприймати обставини, які мають значення у кримінальному проваджені, та надавати щодо них свідчення;

- висновку судово-психіатричного експерта № 720 від 22 листопада 2022 року, відповідно до якого - ОСОБА_12 на будь-який психічний розлад не страждає. У період часу, до якого відноситься діяння, на будь-який психічний розлад не страждав. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на час проведення експертизи може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За своїм психічним станом здатний вірно сприймати обставини, які мають значення у кримінальному проваджені, та надавати щодо них свідчення;

- висновку судово-психіатричного експерта № 719 від 22 листопада 2022 року, відповідно до якого: ОСОБА_13 на будь-який психічний розлад не страждає. У період часу, до якого відноситься діяння, на будь-який психічний розлад не страждав. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на час проведення експертизи може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За своїм психічним станом здатний вірно сприймати обставини, які мають значення у кримінальному проваджені, та надавати щодо них свідчення;

- протоколі слідчого експерименту від 21 травня 2024 року, згідно якого під час перевірки слідчим ємності магазину пістолету «Форт 12Р» № НОМЕР_4 , було встановлено, що до магазину вказаного пістолета може поміститись не більше дванадцяти патронів;

- висновку експерта № 7709/23-34/10400-10402/23-34 від 30 березня 2023 року, відповідно до якого - у результаті дослідження методом рентгенофлуоресцентної спектроскопії на поверхні наданих паперових серветок та ватних паличок зі змивами з рук трупа потерпілого не було виявлено елементів: свинцю, сурми та барію, сполуки яких характерні для складу ініціюючих (капсульних) зарядів вибухових речовин. За результати проведеного хімічного дослідження на наданих на дослідження об`єктах слідів вибухових речовин, порохових зарядів та продуктів вибухового перетворення порохових зарядів не виявлено. Таким чином, в межах чутливості застосованих методів дослідження на наданих на дослідження об`єктах продуктів пострілу не виявлено.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Також, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення, судом апеляційної інстанції було досліджено: протокол огляду місця події від 21 жовтня 2022 року (т. 5 а.п. 34-47), протоколи огляду відеозаписів із камер спостереження від 22 жовтня 2022 року (т. 5 а.п. 80-94, 95-146), висновок експерта № СЕ-19/111-22/47980-БЛ від 03 лютого 2023 року (т. 6 а.п. 37-41), протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_24 від 25 січня 2023 року (т. 6 а.п. 144-145), протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_23 від 27 січня 2023 року (т. 6 а.п. 161-163), протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_37 від 13 березня 2023 року (т. 6 а.п. 183-184), а також дані, що характеризують особу кожного з обвинувачених (т. 6 а.п. 205-244, т. 7 а.п. 1-30).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21 жовтня 2022 року, в ході проведення старшим слідчим СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, за участі понятих, судово-медичного експерта та інспектора криміналіста, у період часу з 16 год. 34 хв. по 18 год. 55 хв., огляду ділянки місцевості за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 9-Д, виявлено труп чоловічої статі, який лежав на спині на асфальтовому покритті, одягнений в камуфляжну куртку, мав тілесні ушкодження та вогнепальне поранення. Виявлено сумку чорного кольору з розстебнутим карманом, в якому знаходився магазин, в якому були наявні набої. По праву сторону від трупа виявлено автомобіль марки «Hyundai», р.н. НОМЕР_3 , з відчиненими вікнами, на стику лівої задньої та передньої дверей виявлено вм`ятину округлої форми. Неподалік від трупа виявлено пістолет з маркувальними позначками на затворі Форт 12 «Р» « НОМЕР_4 », на рамі ствола ідентичний номер. При від`єднанні магазину від пістолету було виявлено 13 набоїв та при розрядженні в каналі ствола пістолета виявлено ще один патрон з маркуванням МАС 9 мм РА. Також на місці події було виявлено патрон з маркувальними позначками на денці «STS» «9х21», телефон чорного кольору з явними ознаками механічного пошкодження, а поряд з ним сліди та плями бурого кольору. При піднятті трупу було виявлено мобільний телефон "Redmi", з лівої кишені камуфльованої куртки, синього кольору, з пошкодженням екрану (т. 5 а.с. 34-47).

Згідно протоколу огляду відеозапису із камери спостереження від 22 жовтня 2022 року, в приміщенні кабінету 302 Голосіївського УП ГУНП у м. Києві слідчим було переглянуто DVD-R диск, при запуску якого на ньому виявлено файл з назвами «1». В поле зору відеокамери потрапляє прилегла територія будинку 9-Д по вул. Академіка Глушкова у м. Києві. В лівому верхньому куті відеозапису надпис, що символізує дату та час. Під час перегляду відеозапису в полі зору камери о 15 год. 07 хв. 57 сек. з`являється ОСОБА_20 , який одягнутий у камуфляжну форму темно-зеленого кольору, ОСОБА_13 , який одягнутий в спортивний костюм чорного кольору та кросівки білого кольору, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , кожен з яких одягнутий в спортивний костюм чорного кольору. В ході перегляду відеозапису встановлено, що до потерпілого ОСОБА_20 підбігають ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та починають тримати потерпілого за руки та одяг. В подальшому ОСОБА_14 наносить один удар своєю рукою в область обличчя потерпілого, а ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продовжують тримати потерпілого. Далі потерпілий ОСОБА_20 відходить праворуч від ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відходять в протилежний бік від ОСОБА_14 . В цей час потерпілий присідає на декілька секунд, а потім різко встає та наносить один удар кулаком своєї руки по тулубу ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 починають наносити удари кулаками по тулубу потерпілого ОСОБА_20 . В цей час ОСОБА_14 знаходиться ліворуч біля автомобіля сірого кольору. Далі, о 15 год. 08 хв. 28 сек. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 починають відбігати від потерпілого ОСОБА_20 та розміщаються таким чином, що ОСОБА_14 знаходиться позаду автомобіля марки «Range Rover», ОСОБА_13 знаходиться поряд із задніми правими дверцятами автомобіля марки «Lexus», а ОСОБА_12 знаходиться поруч із задніми лівими дверцятами автомобіля марки «Lexus» та спочатку не потрапляє в поле зору камери відео спостереження. Далі в полі зору камери відео спостереження поруч із задніми лівими дверцятами автомобіля марки «Lexus» з`являється ОСОБА_12 , він частково виходить, відводить обидві руки від себе та спрямовує їх в бік потерпілого ОСОБА_20 . Потерпілий падає на асфальтний покрив та залишається в позі, лежачи на лівому боці, де продовжує знаходитися до закінчення запису. В цей час ОСОБА_14 відходить назад до автомобіля сірого кольору, ОСОБА_13 знаходиться позаду автомобіля марки «Lexus». На цьому відеозапис з камери відео спостереження зупиняється (т. 5 а.п. 80-94).

В ході дослідження протоколу огляду відеозапису із камери спостереження від 22 жовтня 2022 року встановлено, що в приміщенні кабінету 302 Голосіївського УП ГУНП у м. Києві слідчим було переглянуто DVD-R диск, при запуску якого на ньому виявлено файл з назвами «1-А», «1-Б», «1-В». При натисканні на вказаний файл «1-А» виявлено, що камера відео спостереження здійснює відеозапис безпосередньо на прилеглу територію будинку. Під час перегляду відеозапису з камери спостереження було встановлено, що у полі зору камери знаходиться автомобіль чорного кольору марки «Lexus», що розташований на прибудинковій території. В полі зору камери з`являється особа чоловічої статі, що одягнена в спортивний костюм чорного кольору та яким являється ОСОБА_14 . ОСОБА_14 підходить до автомобіля марки «Lexus», після чого покидає поле зору камери відео спостереження. В подальшому в ході перегляду відеозапису встановлено, що з пасажирських дверей автомобіля чорного кольору марки «Lexus» виходить особа чоловічої статі, що одягнутий в спортивний костюм чорного кольору із смугами білого кольору, яким являється ОСОБА_13 , який направляється до ОСОБА_14 , та після чого покидає поле зору камери відео спостереження. В подальшому на 04 хв. 13 сек. в полі зору камери відео спостереження з`являється ОСОБА_13 , який підходить до пасажирських дверей автомобіля, та ОСОБА_14 , який підходить до водійських дверей автомобіля, які через декілька секунд, проходячи через запарковані автомобілі, покидають поле зору камери відео спостереження. Перехожі починають швидко рухатись в напрямку автомобіля чорного кольору, після чого покидають поле зору камери відео спостереження. Далі, на 05 хв. 14 хв. в полі зору камери відео спостереження з`являються ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які підбігають до автомобіля чорного кольору та в подальшому ОСОБА_13 знаходиться поряд із передніми правими дверцятами автомобіля, в свою чергу ОСОБА_14 відходить ліворуч від автомобіля. Далі ОСОБА_13 , стоячи поряд із автомобілем, відводить обидві свої руки в напрямку припаркованих автомобілів, після чого заходить за автомобіль чорного кольору. В свою чергу ОСОБА_14 знаходиться ліворуч. В подальшому ОСОБА_13 відходить праворуч та на декілька секунд присідає, встає та направляється до автомобіля чорного кольору. В подальшому в ході перегляду відеозапису встановлено, що ОСОБА_13 сідає на пасажирське сидіння автомобіля чорного кольору марки «Lexus» та автомобіль розпочинає рух. Одночасно за вказаним автомобілем розпочинає рух автомобіль чорного кольору марки «Range Rover», що розташований на автомобільній парковці. Під час перегляду відеозапису встановлено, що за кермо вказаного автомобіля сідає ОСОБА_14 . Далі вказані автомобілі покидають поле зору камери відео спостереження. На цьому огляд відеозапису з назвою «1-А» було завершено.

При натисканні на файл «1-Б» було виявлено камеру відео спостереження, яка здійснює відеозапис безпосередньо на прилеглу територію будинку. Під час перегляду відеозапису з камери відео спостереження було встановлено, що в напрямку подвір`я будинку проїжджає автомобіль сірого кольору марки «Hyundai» з н.з. « НОМЕР_3 », який здійснив поворот праворуч по дальньому в`їзду до подвір`я будинку та покинув поле зору камери відео спостереження. Далі, на 01 хв. 12 сек. в полі зору камери знову з`являється вищеописаний автомобіль, який рухається в напрямку подвір`я будинку та здійснює поворот праворуч по ближньому в`їзду до подвір`я будинку та зупинився на проїжджій частині між автомобілями на декілька секунд. Після чого, від`їхавши назад, вказаний автомобіль почав рух до повороту праворуч до дальнього в`їзду до подвір`я будинку, де, здійснивши поворот, зупинився. З автомобіля сірого кольору виходить чоловік, одягнений у військову форму, ним являється ОСОБА_20 , який, проходячи повз автомобіль, покидає поле зору камери відео спостереження. В полі зору камери з`являється ОСОБА_20 та троє чоловіків, які підбігають до ОСОБА_20 , після чого розпочинається обопільна бійка. Далі бійка зупиняється та ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 відходять від ОСОБА_20 та покидають поле зору камери відео спостереження. ОСОБА_20 в свою чергу піднімається з асфальтного покриву. Далі в ході перегляду відеозапису встановлено, що ОСОБА_20 проходить вздовж автомобіля чорного кольору, після чого повертається до автомобіля сірого кольору марки «Hyundai». В подальшому на 03 хв. 24 сек. до ОСОБА_20 підбігають ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ОСОБА_12 , які розпочинають наносити удари по тулубу та голові ОСОБА_20 . В подальшому ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 відходять від ОСОБА_20 , який в свою чергу робить декілька кроків вперед та покидає поле зору камери відео спостереження. Далі відеозапис зупиняється.

При натисканні на файл «1-В» було виявлено камеру відео спостереження, яка здійснює відеозапис безпосередньо на прилеглу територію будинку. Під час перегляду відеозапису з камери відео спостереження було встановлено, що у полі зору камери з`являється автомобіль сірого кольору марки «Hyundai», який проїздить вздовж подвір`я будинку та в подальшому покидає поле зору камери відео спостереження. Після чого, вказаний автомобіль знову з`являється в полі зору камери відео спостереження та зупиняється. Із автомобіля виходить чоловік, одягнений у військову форму, яким являється ОСОБА_20 . До ОСОБА_65 підходять 3 особи чоловічої статі, якими являються ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Підійшовши до ОСОБА_20 , ОСОБА_14 наносить удар кулаком в обличчя ОСОБА_20 . В цей час ОСОБА_13 та ОСОБА_12 знаходяться поруч та також розпочинають наносити удари кулаками та ногами по тулубу і голові ОСОБА_20 . Після цього ОСОБА_20 повертається до автомобіля сірого кольору та за ним ззаду підбігають ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які починають наносити тілесні ушкодження ОСОБА_20 . Далі в ході перегляду відеозапису встановлено, що після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_20 , ОСОБА_14 різко починає відбігати праворуч, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відбігають ліворуч та покидають поле зору камери відео спостереження. В подальшому ОСОБА_20 поблизу свого автомобіля сірого кольору падає на асфальтний покрив та до нього підходять перехожі. Після чого ОСОБА_14 сідає за кермо автомобіля чорного кольору марки «Range Rover» та розпочинає рух в напрямку виїзду з парковки. Слідом за ним в полі зору камери відео спостереження з`являється автомобіль чорного кольору марки «Lexus», який також розпочинає рух в напрямку виїзду з парковки. На цьому відеозапис зупиняється (т. 5 а.п. 95-146).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-22/47980-БЛ від 03 лютого 2023 року, наданий на дослідження пістолет, який виявлено в ході обшуку автомобіля "Лексус", належить до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї самозахисту - є самозарядним пістолетом «Форт-12РМ», серія НОМЕР_7 калібру 9 мм Р.А. Даний пістолет відноситься до пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами травматичної (несмертельної) дії. Даний пістолет справний та придатний для стрільби. Пістолет виготовлено промисловим способом на КНВО «Форт» МВС України (м. Вінниця) (т. 6 а.п. 37-41).

З даних протоколу слідчого експерименту від 25.01.2023 року, який був проведений зі свідком ОСОБА_24 , слідує, що 21 жовтня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. він знаходився за адресою: м. Київ, вул. А. Глушкова, 9-Д, на автомобільній парковці. Він побачив чорний автомобіль марки «Lexus», який знаходився на проїжджій частині, а навпроти цього автомобіля знаходився інший автомобіль марки «Hyundai», та показав приблизне місце їх розташування. Після чого свідок показав, як водій автомобіля чорного кольору (умовно статист № 2) підійшов до водія автомобіля «Hyundai» (умовно статист № 1). В подальшому свідок показав як статист № 2 наніс декілька ударів кулаками в обличчя статисту № 1. Далі свідок показав, як статист № 3 (умовно чоловік, який вийшов з машини чорного кольору), підійшов до статистів № 1 і № 2 та декілька разів ударив кулаком в обличчя статиста № 1. Далі свідок умовно показав, як статисти № 2 і № 3 відійшли до свого автомобіля, а свідок направився до вхідних дверей під`їзду будинку. В подальшому свідок повідомив, що почув три постріли та умовно повідомив як в цей час були розміщені на місцевості статисти № 1, № 2, № 3, № 4, а саме статист № 1 знаходився поруч із автомобілем сірого кольору. Статист №4 знаходився біля правих дверей автомобіля чорного кольору. Далі статисти №2, №3, №4 сіли до своїх автомобілів та покинули місце події. Далі свідок умовно підійшов до автомобіля сірого кольору та наглядно показав, як статист №1 знаходився на асфальтному покриві у позі лежачи на спині, без ознак життя (т. 6 а.п. 144-146).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 27 січня 2023 року, який був проведений зі свідком ОСОБА_23 , остання повідомила, що 21 жовтня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. вона знаходилася за адресою: м. Київ, вул. А. Глушкова, 9-Д, де в цей час побачила автомобіль сірого кольору, що знаходився на проїжджій частині, та умовно показала місце розташування вказаного автомобіля. Також показала як біля вказаного автомобіля знаходилося чотири особи чоловічої статі, один з чоловіків знаходився у військовій формі. Далі свідок показала, як особи № 2, № 3, № 4 розмістилися відносно особи №1 (потерпілого) та почали наносити кулаками удари в обличчя та тулуба особи № 1. Далі свідок показала як вона направилась до під`їзду будинку та в цей час, перебуваючи за одним із автомобілів, почула 4-5 звуків, схожих на постріли. Після чого свідок розвернулася та побачила як на асфальтному покритті у позі лежачи на спині, поруч із автомобілем сірого кольору знаходиться особа № 1 та поруч із ним знаходиться особа № 2. Також свідок повідомила, що особи № 3, № 4 знаходились на автомобільній парковці поруч із автомобілем чорного кольору та один з них підняв з асфальтного покриву два предмети, зовні схожі на гільзи, та поклав до кишені своїх штанів. В цей час зброї у чоловіків вона не бачила. Свідок підійшла до особи №1 (потерпілого), до них підійшла особа № 2 та сказав: «Ви тут розбирайтесь, ми поїхали». Далі свідок показала як статисти №2, №3, №4 сіли до авто та покинули територію (т. 6 а.п. 162-165).

Відповідно до даних дослідженого протоколу проведення слідчого експерименту від 13 березня 2023 року, що був проведений зі свідком ОСОБА_37 , свідок показала як два автомобілі розмістилося на місцевості по відношенню один до одного, а саме на відстані приблизно 10 метрів один від одного. Після чого свідок показала як особа № 1 (потерпілий) розмістився поруч із автомобілем сірого кольору. Потім показала як особи № 2, № 3, № 4 підійшли до особи № 1 та всі разом почали наносити удари кулаками по тулубу та голові особі № 1. В подальшому свідок показала як особи № 2, № 3, № 4 відійшли до чорного автомобіля, в цей час особа № 1 почав фіксувати на телефон автомобіль чорного кольору, після чого особи № 2, № 3, № 4 підбігли до особи № 1, вибили з його рук мобільний телефон. Особа № 3 почав розбивати телефон об асфальт, в подальшому особи № 2, № 3, № 4 почали наносити удари по тулубу особі № 1. Після чого свідок показала як особа № 1 дістав з багажника автомобіля пістолет та направив його догори. Потім свідок показала як інші особи розташувались біля чорного автомобіля. В цей час особа №2 розмістився поряд із передніми пасажирськими дверима автомобіля чорного кольору та, тримаючи в руках пістолет, здійснив декілька пострілів в бік, де знаходився особа №1. В цей час особа №4 знаходився праворуч на відстані приблизно 15 метрів від автомобіля чорного кольору, а особа № 3 відкрив задні ліві двері автомобіля чорного кольору та дістав звідти умовно автоматичну зброю, направив у бік, де стояв особа № 1, і здійснив один постріл. Після цього свідок показала, як особа № 1 впав на асфальтне покриття. Після чого свідок показала як особи № 2, № 3, № 4 сіли до своїх автомобілів та покинули територію подвір`я (т. 6 а.п.183-185).

Отже, з огляду на наведені докази, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України - умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з хуліганських мотивів, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України - хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

Досліджуючи питання правильності кваліфікації дій ОСОБА_12 , з огляду на позицію сторони захисту, якою не заперечується факт спричинення смерті ОСОБА_20 внаслідок здійсненого ОСОБА_12 пострілу з вогнепальної зброї у тулуб ОСОБА_20 , що заподіяло останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного зажиттєвого кульового вогнепального поранення живота з проникненням у порожнину живота, з ушкодженням внутрішніх органів з м`якими тканинами, з крововтратою та шоком, від яких ОСОБА_20 відразу помер, але стверджується, що ці дії ОСОБА_12 було вчинено в умовах необхідної оборони, колегія суддів враховує наступне.

Умисне вбивство (ст. 115 КК України) - це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення є життя особи.

Його об`єктивна сторона характеризується: діянням, яке виражається у посяганні на життя іншої особи; наслідками у вигляді смерті потерпілого; причиним зв`язком між діями та наслідками (смерть потерпілого є закономірним результатом умисного діяння винної особи).

Суб`єктивна сторонаумисного вбивства характеризується виною у формі прямого чи непрямого умислу.

Прямий умисел - особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій і бажає настання наслідків у виді смерті потерпілого, непрямий умисел - особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій та свідомо допускає настання наслідків.

Питання про умисел слід вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Умисне вбивство з хуліганських мотивів (п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України) - це протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене безпричинно або з незначного приводу, що демонструє зневагу до норм моралі та правопорядку (демонстративна неповага до суспільства, бажання показати свою зверхність, безпричинність агресії або мізерність приводу).

Зібрані в ході досудового розслідування та досліджені під час судового провадження докази поза розумним сумнівом вказують на вчинення ОСОБА_12 умисного вбивства з хуліганських мотивів.

Такі обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_56 ОСОБА_37 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , які підтверджують факт виникнення конфлікту між потерпілим та обвинуваченими, який переріс у бійку, обвинувачені били потерпілого. При цьому ряд свідків чули звуки пострілів (3-5 пострілів), а свідок ОСОБА_37 бачила як в бік потерпілого було здійснено постріл. Згідно протоколу перегляду слідчим компакт-диску з відеозаписом від 22 жовтня 2022 року, встановлено, що в полі зору першої камери знаходиться потерпілий, до нього підбігають обвинувачені, між ними починається бійка, потім обвинувачені відбігають від потерпілого та розміщуються позаду автомобілів, із за автомобіля «Lexus» виходить ОСОБА_12 , відводить від себе дві руки, спрямовує їх у бік, де знаходиться потерпілий ОСОБА_20 , потерпілий падає на асфальт. Згідно з протоколом обшуку від 21 жовтня 2022 року, в автомобілі «Lexus», серед іншого, було вилучено карабін, який, згідно висновку експерта № КСЕ-19/111-22/47632-БЛ від 18 лютого 2023 року, належить до нарізної вогнепальної зброї, є самозарядним карабіном моделі «Tsvircoon S» № НОМЕР_2 , калібру 9х21 мм, що виготовлений промисловим способом. Відповідно до висновку експерта № 012-299-5258-2022 від 20 січня 2023 року, смерть ОСОБА_20 настала від наскрізного зажиттєвого кульового вогнепального поранення живота з проникненням в порожнину живота, з ушкодженням внутрішніх органів з м`якими тканинами, з крововтратою та шоком, поранення спричинене одним пострілом з вогнепальної зброї, що заряджається снарядами (металевими кулями).

На наявність у ОСОБА_12 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_20 вказують характер, локалізація та спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, зокрема ОСОБА_12 здійснив постріл з нарізної вогнепальної зброї з відносно недалекої відстані в тулуб потерпілого, де знаходяться життєво важливі органи, при цьому, як вбачається з протоколу перегляду слідчим компакт-диску з відеозаписом від 22 жовтня 2022 року (перша камера), постріл був прицільним, що спростовує твердження захисника про можливий рикошет кулі та, що ОСОБА_12 стріляв навмання, захищаючись від дій потерпілого.

Заслуговує на увагу і поведінка ОСОБА_12 , який після вчинення злочину разом з іншими обвинуваченими почав збирати гільзи та з місця події зник. Таким чином, ОСОБА_12 не надав потерпілому допомоги та намагався приховати сліди злочину, що свідчить про відсутність жалю від учиненого та вказує на усвідомлення ним суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачення суспільно небезпечних наслідків від них і бажання настання наслідків у виді смерті потерпілого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що дії ОСОБА_12 були захистом від протиправних посягань потерпілого, який тримав у руках пістолет та здійснив декілька пострілів в бік обвинувачених, є безпідставними та спростовуються наданими суду матеріалами.

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

За вимогами ч.ч. 1-3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Під тяжкою шкодою при перевищенні меж необхідної оборони слід розуміти смерть особи або заподіяння їй тяжкого тілесного ушкодження. Невідповідність тяжкої шкоди, заподіяної тому, хто посягає, небезпечності посягання або обстановці захисту слід визнавати явною тоді, коли це з урахуванням обставин справи є очевидним для кожної людини, а отже, і для того, хто обороняється.

Як зазначалося вище умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що саме обвинувачені розпочали бійку, вони втрьох підійшли до потерпілого та почали наносити йому удари, повалили на землю. При цьому, всупереч тверджень сторони захисту, конфлікт не завершився, коли обвинувачені відійшли від ОСОБА_20 вперше. Як вбачається з протоколів огляду відеозаписів із камер спостереження від 22 жовтня 2022 року, зокрема третьої камери, зафіксовано як обвинувачені наносять ОСОБА_20 удари, відходять від нього, ОСОБА_20 підіймається та повертається до свого автомобіля, в цей час до нього знову підбігають обвинувачені, починають бити, потім відбігають від нього, ОСОБА_20 робить декілька кроків вперед і покидає поле зору камери. Відео аналогічного змісту зафіксувала четверта камера, зокрема, що, після нанесення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень перший раз, обвинувачені повернулися та знову почали наносити потерпілому удари в область голови та тулуба, а потім почали швидко відбігати.

Наведене підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_37 та протоколами проведених слідчих експериментів за їх участю.

Не містять надані суду матеріали і доказів того, що ОСОБА_20 було здійснено постріли в бік обвинувачених.

Так, з протоколів огляду відеозаписів із камер спостереження від 22 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_20 підняв руку в гору, натомість обвинувачений ОСОБА_12 відводить від себе дві руки, спрямовує у бік потерпілого, потерпілий падає. Жоден зі свідків безпосередньо не бачив, щоб потерпілий здійснив постріл в бік обвинувачених. Що стосується показань свідків ОСОБА_44 та ОСОБА_48 , на які посилається сторона захисту, то свідок ОСОБА_57 лише підтвердив, що потерпілий підняв руку в гору. Згідно показань свідка ОСОБА_48 , вона не була безпосереднім очевидцем події, прийшла на місце події вже коли була швидка допомога.

Крім того, відповідно до протоколу огляду місця події від 21 жовтня 2022 року, при від`єднанні магазину від пістолету Форт 12 ОСОБА_58 «НОМЕР_4», який було виявлено неподалік від трупа, виявлено 13 набоїв та при розрядженні в каналі ствола виявлено ще один патрон з маркуванням МАС 9 мм РА. Відповідно до висновку експерта № 7709/23-34/10400-10402/23-34 від 30 березня 2023 року, у результаті дослідження методом рентгенофлуоресцентної спектроскопії на поверхні наданих паперових серветок та ватних паличок зі змивами з рук трупа потерпілого, не було виявлено елементів: свинцю, сурми та барію, сполуки яких характерні для складу ініціюючих (капсульних) зарядів вибухових речовин. За результати проведеного хімічного дослідження на наданих на дослідження об`єктах слідів вибухових речовин, порохових зарядів та продуктів вибухового перетворення порохових зарядів не виявлено. Таким чином, в межах чутливості застосованих методів дослідження на наданих на дослідження об`єктах продуктів пострілу не виявлено. Також, за результатами експертного дослідження, висновок № СЕ-19/111-22/51121-ФХВР від 23 грудня 2022 року, на вилучених змивах з лівої та правої руки трупа ОСОБА_20 продуктів пострілу не виявлено.

При цьому, що стосується посилання сторони захисту щодо неспівпадіння кількості патронів, яка вміщується в магазин пістолету потерпілого, з кількістю, яка була виявлена при огляді місця події, то ця обставина не вказує на те, що потерпілий здійснював будь-які постріли в бік обвинувачених, не підтверджується це і матеріалами провадження.

Наведене дає підстави вважати, що дії ОСОБА_12 по відношенню до ОСОБА_20 не становлять необхідної оборони. Дії ОСОБА_12 , який знаходився за автомобілем і в цей час по відношенню до нього не було ніякої реальної небезпеки, однак він дістав з автомобіля карабін, вийшов із за автомобіля та здійснив прицільний постріл з відносно невеликої відстані у тулуб потерпілого ОСОБА_20 , вказують на наявність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілого. Такі дії ОСОБА_12 не містять ознак самозахисту.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, є обґрунтованим.

Також є обґрунтованим і висновок суду про наявність в діях обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Зі встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що обвинувачені, перебуваючи у громадському місці на прибудинковій території багатоповерхового будинку, розпочали наносити потерпілому численні удари по тулубу і обличчю, а також розбили телефон останнього. При цьому приводом для конфлікту стало те, що обвинувачені не хотіли виконувати правомірну вимогу потерпілого звільнити проїжджу частину, розпочали бійку, демонструючи таким чином зухвалий виклик соціальному оточенню. Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки зухвалої поведінки обвинувачених по відношенню до потерпілого, котрий перебував у військовій формі, свідчать про те, що їх поведінка не була зумовлена виключно особистою неприязню до нього, що раптово виникла у зв`язку зі висловленням їм зауваження, а зумовлена бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки та супроводжувалась особливою зухвалістю у виді побиття потерпілого, приниження його гідності з пошкодженням при цьому його майна.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 , що такі дії ОСОБА_13 та ОСОБА_14 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 296 КК України, тобто, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням вогнепальної зброї, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Водночас за змістом обвинувального акта ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пред`явлено обвинувачення в тому, що вони, достовірно розуміючи, що перебувають у громадському місці на подвір`ї будинку, біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_6 , на ґрунті раніше виниклого конфлікту між ними та ОСОБА_20 , 21 жовтня 2022 року приблизно о 15:15 хв., діючи умисно, протиправно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальних правил поведінки і моральності, байдужим ставленням до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, групою осіб, умисно розпочали наносити удари кулаками рук по голові та тулубу ОСОБА_20 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: садна в лобовій ділянці справа, та на передній поверхні правого коліна; синця на нижній повіці лівого ока та на тильній поверхні правої кисті, забійної рани в лобовій ділянці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, в обвинувальному акті відсутнє посилання на безпосереднє застосування ОСОБА_14 та ОСОБА_13 під час вчинення злочинних дій вогнепальної зброї чи змови на її застосування.

Лише ті обставини, що обвинувачені достовірно знали про наявність у салоні автомобіля «Lexus» вогнепальної зброї - карабіну марки «Цвіркун С», не може бути підставою для кваліфікації дій ОСОБА_14 та ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 294 КК України, оскільки в обвинувальному акті жодним чином не зазначено, що між обвинуваченими була домовленість на спільне вчинення хуліганських дій із застосуванням вогнепальної зброї.

Як вбачається з обвинувального акта, в подальшому цю зброю застосував ОСОБА_12 з метою вбивства потерпілого.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в межах висунутого відповідно до обвинувального акта ОСОБА_14 та ОСОБА_13 обвинувачення, в силу приписів ст. 337 КПК України, відсутні підстави для кваліфікації їх дій за ч. 4 ст. 296 КК України, як вчинення хуліганства із застосуванням вогнепальної зброї.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги прокурора, що суд безпідставно відмовив потерпілій ОСОБА_9 у долученні доказу, а саме флеш накопичувача, а також прокурору в клопотанні про оголошення показань свідка ОСОБА_59 , які, на думку прокурора, доводять винуватість ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Таким чином, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а саме грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчиненому групою осіб, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, які суд оцінив з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку.

Також судом першої інстанції дотримано загальних засад призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховано дані про особу обвинувачених, тяжкість вчинених ними кримінальних правопорушень, відсутність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання, на підставі чого прийшов до висновку, що достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання: обвинуваченому ОСОБА_12 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді 13 років позбавлення волі; обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , кожному, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

При цьому, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення, судом апеляційної інстанції було досліджено дані, що характеризують особу обвинувачених, а саме: досьє на особу ОСОБА_13 , довідка про неперебування ОСОБА_13 на обліку у лікаря психіатра, вимога про судимість ОСОБА_13 (т. 5 а.п. 205-210); протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 21 жовтня 2022 року з фототаблицею до нього, згідно з яким було затримано ОСОБА_12 , копія паспорта ОСОБА_12 , досьє на особу ОСОБА_12 , довідки про неперебування ОСОБА_12 на обліку у лікарів психіатра та нарколога, вимога про судимість ОСОБА_12 (т. 6 а.п. 212-217, 225, 226-230, 232, 233, 234-235); копія паспорта ОСОБА_14 , досьє на особу ОСОБА_14 , довідки про неперебування ОСОБА_14 на обліку у лікарів психіатра та нарколога, характеристика на ОСОБА_14 , вимога про судимість ОСОБА_14 , копії вироків, ухвалених щодо ОСОБА_14 (т. 6 а.п. 244, т. 7 а.п. 1-11, 14, 15, 16, 17-18, 21-26, 28-30).

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючи роль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу обвинувачених, зокрема, що:

- ОСОБА_12 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

- ОСОБА_13 раніше не судимий, за місцем роботи тренером характеризується позитивно, скарг за місцем проживання на нього не надходило, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково визнав розмір заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди;

- ОСОБА_14 в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, проте раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення насильницьких та хуліганських дій, при цьому має на утриманні малолітню дитину, скарг за місцем проживання на нього не надходило.

З урахуванням наведених обставин, тяжкості вчиненого, зокрема ОСОБА_13 та ОСОБА_14 нетяжкого кримінального правопорушення, а ОСОБА_12 - особливо тяжкого кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання за ч. 2 ст. 296 КК України саме у виді 3 років позбавлення волі, яке слід відбувати реально, а обвинуваченому ОСОБА_12 за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

Призначене обвинуваченим покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості ними вчиненого та особі обвинувачених і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, у зв`язку з чим, як доводи сторони обвинувачення про м`якість призначеного обвинуваченим покарання, так і доводи сторони захисту про його надмірну суворість, є необґрунтованими.

Ті обставини, на які в своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, були враховані судом першої інстанції, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_14 в минулому притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 296 КК України. Водночас в силу ст. 89 КК України ОСОБА_14 вважається таким, що не має судимості.

Враховано судом першої інстанції і ставлення обвинувачених до вчиненого, їх трудову діяльність, характеристики, сімейний стан, спосіб життя взагалі, водночас ці обставини не є такими, що вказували б на недостатність призначеного їм покарання.

Що стосується тверджень прокурора, що кримінальні правопорушення було вчинено у воєнний час, то в наданих суду матеріалах не міститься жодних відомостей, які б давали підстави вважати, що обвинувачені якимось чином використали запровадження воєнного стану для вчинення кримінального правопорушення або такі обставини якимось чином їм посприяли у вчиненні злочинних дій.

З цих же підстав колегія суддів не приймає до уваги і доводи прокурора, що на тяжкість покарання мають вплинути ті обставини, що потерпілий був одягнутий у військову форму та був на автомобілі із номерними знаками, які притаманні лише військовим, оскільки дії обвинувачених не були спрямовані конкретно проти особи, яка має статус військовослужбовця, з метою перешкоджання виконанню нею службових обов`язків, або пов`язані з її професійною діяльністю, тощо.

Щодо вимог представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 щодо призначення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 більш суворого покарання, то вони пов`язуються виключно з необхідністю перекваліфікації їх дій з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України, мотиви непогодження з чим колегії суддів наведені вище, а тому й не можуть отримати будь-якої оцінки в контексті позиції сторони обвинувачення про м`якість призначеного обвинуваченим покарання.

В свою чергу вимоги сторони захисту щодо урахування обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_13 позитивних характеристик, міцних соціальних зав`язків, відсутність судимостей, наявність особи на утриманні, не можуть бути задоволені, оскільки вказані обставини вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання і за цих обставин судом було прийнято рішення про призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі у розмірі, який не є максимальним розміром, визначеним санкцією ч. 2 ст. 296 КК України.

Що стосується тверджень сторони захисту про необхідність врахування визнання обвинуваченими ОСОБА_14 і ОСОБА_13 свої вини та щирого каяття, то вони не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на таке.

Так, визнання вини обвинуваченим проявляється у його особистій, добровільній та беззастережній згоді з пред`явленим обвинуваченням під час досудового розслідування або судового розгляду, надання правдивих показань тощо.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Водночас за змістом показань обвинувачених вони заперечують свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, наполягаючи, що заподіяли потерпілому легкі тілесні ушкодження, розмір завданих збитків визнають частково.

Така поведінка обвинувачених не свідчить про критичний осуд своїх дій, щирого співчуття і жалю до вчиненого, а є лише способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про те, що обвинувачений ОСОБА_13 співпрацював зі слідством, оскільки лише участь обвинуваченого у всіх слідчих діях сама по собі не є активним сприянням розкриттю злочину.

Інші обставини, які наведені стороною захисту, істотно не зменшують суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_14 і ОСОБА_13 дій, а тому і не можуть бути підставами для пом`якшення покарання.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 щодо можливості виправлення та перевиховання ОСОБА_13 без ізоляції від суспільства, то слід вказати про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Аналіз наведеної норми закону вказує, що для застосування положень ст. 75 КК України - звільнення особи від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суду потрібно встановити достатню підставу для цього, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер вчинених ОСОБА_13 дій, які полягають у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, його ставленні до вчиненого, а також з урахуванням даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_13 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання суперечить вимогам закону.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що, всупереч доводам апеляційних скарг прокурора у провадженні, представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 та захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України призначив обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання, яке відповідає тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особі обвинувачених та за своїм видом і розміром є достатнім досягти мети покарання, а саме виправлення, перевиховання і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційних скарг представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 та захисника ОСОБА_17 щодо вирішення цивільного позову, заявленого в рамках даного кримінального провадження, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, ч. 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому, відповідно до ч. 5 вказаної норми процесуального закону, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 22 ЦК України передбачено право на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

При цьому за вимогами закону розмір матеріальної шкоди має бути доведено (надання суду чеків, квитанцій тощо).

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У даному кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов представником потерпілої ОСОБА_18 - адвокатом ОСОБА_60 , в якому він просив:

1) стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_18 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн.;

2) стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_18 та її дітей ОСОБА_61 і ОСОБА_21 матеріальну шкоду, завдану смертю ОСОБА_20 , а саме:

- у вигляді щомісячних платежів по 1 408,75 грн. на користь потерпілої ОСОБА_18 , починаючи з 21 жовтня 2022 року до досягнення 23 червня 2023 року її дитиною ОСОБА_61 чотирнадцяти років;

- у вигляді щомісячних платежів по 1 408,75 грн. на користь дитини ОСОБА_61 , починаючи з 21 жовтня 2022 року до досягнення 23 червня 2027року нею повноліття;

- у вигляді щомісячних платежів по 1 408,75 грн. на користь потерпілої ОСОБА_18 , починаючи з 21 жовтня 2022 року до досягнення 25 травня 2036року дитиною ОСОБА_21 чотирнадцяти років;

- у вигляді щомісячних платежів по 1 408,75 грн. на користь дитини ОСОБА_21 , починаючи з 21 жовтня 2022 року до досягнення 25 травня 2040 року дитиною ОСОБА_21 повноліття;

3) стягнути солідарно з обвинувачених на користь потерпілої ОСОБА_18 11 000 грн. в якості відшкодування витрат на поховання.

Позовні вимоги представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 суд задовольнив частково, а саме ухвалив стягнути:

- з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_18 1 500 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди;

- з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_18 250 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди;

- з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_18 250 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди;

- з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь доньки потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_18 - ОСОБА_21 шкоду, заподіяну смертю потерпілого, у вигляді щомісячних платежів у сумі 1 408,75 грн., починаючи з 21 жовтня 2022 року до досягнення ОСОБА_21 повноліття;

- стягнути з обвинувачених в рівних частинах на користь потерпілої ОСОБА_18 документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 16 900 грн.

В іншій частині цивільний позов залишено без розгляду. При цьому судом було роз`яснено право звернутися з ним у порядку цивільного судочинства з наданням належним доказів на підтвердження позовних вимог.

Залишаючи заявлений цивільний позов без розгляду в частині витрат на поховання суд послався на відсутність відповідних доказів, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки, звертаючись до суду з позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з похованням ОСОБА_20 , представник потерпілої ОСОБА_18 - адвокат ОСОБА_19 не надав жодних доказів на підтвердження понесення потерпілою витрат на поховання ОСОБА_20 на суму 11 000 грн.

Також колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо неможливості вирішення в порядку кримінального судочинства заявлених позовних вимог щодо стягнення з обвинувачених на користь потерпілої ОСОБА_18 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_61 матеріальної шкоди, завданої смертю ОСОБА_20 .

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Отже, за вимогами ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають особи, які були у нього на утриманні, або, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання. Такі обставини, якщо вони не випливають з очевидних обставин, мають бути встановлені в установленому законом порядку.

Факт проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлюється виключно в судовому порядку в рамках цивільного провадження (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

За наявними в матеріалах кримінального провадження відомостями у ОСОБА_20 є малолітня донька - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, виходячи з положень ст. 1200 ЦК України, донька ОСОБА_20 та ОСОБА_18 - ОСОБА_21 має право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю батька до досягнення повноліття, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив цивільний позов в цій частині.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які встановлюють факт проживання однією сім`єю ОСОБА_20 та ОСОБА_18 без реєстрації шлюбу, зокрема відповідне рішення суду. Відсутні і докази, які б підтверджували, що у ОСОБА_20 був обов`язок утримувати дитину ОСОБА_18 від іншого шлюбу - ОСОБА_62 .

З огляду на викладені обставини суд першої інстанції обґрунтовано залишив без розгляду цивільний позов у цій частині, роз`яснивши потерпілій право звернутися з ним у порядку цивільного судочинства, надавши при цьому належні докази на підтвердження позовних вимог.

Що стосується моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_63 , то суд врахував характер, ступінь та обсяг її моральних переживань, що виразилось у нервовому потрясінні, перенесеному стресі та стражданні від загибелі близької людини, наявність причинного зв`язку між вчиненим і моральною шкодою, яка настала, роль і ступінь участі кожного обвинуваченого у її заподіянні, та обґрунтовано визначив її розмір у 1 500 000 грн. з обвинуваченого ОСОБА_12 та по 250 000 грн. з обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Саме такий розмір моральної шкоди відповідає фізичним і душевним стражданням потерпілої ОСОБА_18 , з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, ступеня винуватості кожного з обвинувачених, а також вимог розумності і справедливості.

При цьому, всупереч тверджень захисника ОСОБА_17 , відшкодування моральної шкоди та виплати по втраті годувальника - це різні правові механізми: перше компенсує душевні страждання (одноразово), друге - матеріальну втрату засобів до існування (періодично). Таким чином, для визнання права на моральну компенсацію необхідно встановлення факту понесених душевних страждань, а не факту спільного проживання однієї сім`єю.

Заперечення захисника ОСОБА_17 щодо спричинення обвинуваченим ОСОБА_14 моральної шкоди потерпілій ОСОБА_18 є безпідставними, оскільки наслідок душевних страждань потерпілої є не тільки заподіяння смерті ОСОБА_20 обвинуваченим ОСОБА_12 , а і хуліганські дії з боку ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . При цьому, як зазначалося вище, вказані обставини було враховано судом першої інстанції та призначено обвинуваченим розмір моральної шкоди, виходячи зі ступеня винуватості кожного з урахуванням обставин справи.

З цих підстав, колегія суддів не погоджується і з доводами апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 про необхідність солідарного стягнення з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_18 завданої моральної шкоди, адже така судом першої інстанції обґрунтовано визначена, виходячи з обсягу фізичних та душевних страждань потерпілої внаслідок відповідних неправомірних дій обвинувачених, ролі та ступеню участі кожного з обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень та заподіянні моральної шкоди, тобто визначена у частках відповідно до ступеня їхньої вини, характеру та ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, та відповідно й більш високого ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого саме ОСОБА_12 .

Що стосується процесуальних витрат, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у вирішенні цього питання, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, а ч. 3 цієї статті передбачає, що якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання зазначені в цій статті, зокрема питання про відшкодування процесуальних витрат, окремо щодо кожного з обвинувачених.

Згідно з наявними в матеріалах кримінального провадження даними, в кримінальному проваджені було проведено наступні експертизи: № СЕ-19/111-22/47981-БЛ від 31 січня 2023 року, вартістю 1510,24 грн.; № СЕ-19/111-22/48609-БЛ від 31 січня 2023 року, вартістю 1510,24 грн.; № СЕ-19/111-22/48611-БЛ від 24 листопада 2022 року, вартістю 1132,68 грн.; № СЕ-19/111-22/47980-БЛ від 03 лютого 2023 року, вартістю 1510,24 грн.; № СЕ-19/111-22/47979-БЛ від 01 лютого 2023 року, вартістю 3020,48 грн.; № КСЕ-19/111-22/47632-Д від 16 листопада 2022 року, вартістю 1510,24 грн.; № КСЕ-19/111-22/47632-БЛ від 18 лютого 2023 року, вартістю 1510,24 грн.; № КСЕ-19/111-22/47632-БД від 02 березня 2023 року, вартістю 16 838,34 грн.; № СЕ-19/111-22/51121-ФХВР від 23 грудня 2022 року, вартістю 1510,24 грн.

Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, витрати понесені на проведення цих експертиз підлягають стягненню на користь держави з обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Крім того, потерпілою ОСОБА_18 було понесено витрати на проведення експертизи № 1-24/03 від 24 березня 2023 року в сумі 16 900 грн., що документально підтверджено, котрі, відповідно до приписів ст. 124 КПК України,також підлягають стягненню з обвинувачених на користь потерпілої.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_17 , що з обвинуваченого ОСОБА_14 не мають стягуватися процесуальні витрати, оскільки, перекваліфікувавши його дії на ч. 2 ст. 296 КК України, суд фактичного його виправдав у пред`явленому обвинувачені за ч. 4 ст. 296 КК України, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Зміна обвинувачення за своєю суттю - це процесуальна дія прокурора чи суду, спрямована на коригування правової кваліфікації або обсягу обвинувачення (додавання нових або виключення старих епізодів). Це відбувається, якщо під час суду встановлено нові фактичні обставини або попередня кваліфікація є помилковою, з метою забезпечення відповідності обвинувачення доказам.

Як зазначалося вище процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого у разі постановлення обвинувального вироку, тобто остаточного судового рішення у кримінальному провадженні, яким суд визнає особу винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Вироком Голосіївського районного суду від 12 листопада 2024 року визнано винуватим, зокрема, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_17 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

З урахуванням викладеного, апеляційні скарги захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 та прокурора у провадженні, за викладених у них доводів, не підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_64 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб із застосуванням вогнепальної зброї.

Водночас в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення стосовно ОСОБА_13 зазначено, що він, разом з іншими обвинуваченими, достовірно розуміючи, що перебувають у громадському місці на подвір`ї будинку біля під`їзду № 1, будинку АДРЕСА_6 , на ґрунті раніше виниклого конфлікту між ними та ОСОБА_20 , 21 жовтня 2022 року, приблизно о 15:15 хв., діючи умисно, протиправно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальних правил поведінки і моральності, байдужим ставленням до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, групою осіб, умисно розпочали наносити удари кулаками рук по голові та тулубу ОСОБА_20 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: садна в лобовій ділянці справа, та на передній поверхні правого коліна; синця на нижній повіці лівого ока та на тильній поверхні правої кисті, забійної рани в лобовій ділянці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень

Таким чином, в обвинувальному акті відсутнє посилання на безпосереднє застосування ОСОБА_13 під час вчинення злочинних дій вогнепальної зброї чи змови на її застосування.

Ці обставини було враховано і судом першої інстанції, у зв`язку з чим пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення було змінено на підставі ст. 337 КПК України та перекваліфіковано його дії на ч. 2 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганства), вчинене групою осіб.

Разом з тим, у вироку суду при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним,міститься посилання, що ОСОБА_13 під час вчинення злочину було застосовано пістолет «Форт 12РМ», що органом досудового розслідування йому не інкримінувалось, а суд, зазначивши вказані обставини, всупереч вимог ст. 337 КПК України, вийшов за межі висунутого обвинувачення та збільшив його, тому таке посилання підлягає виключенню, а відтак, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року підлягає зміні.

Водночас, як вбачається з резолютивної частини вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року, судом першої інстанції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, було призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Ухвалено обчислювати обвинуваченим початок строку відбування покарання з 12 листопада 2024 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано: обвинуваченому ОСОБА_13 у строк покарання періоди його попереднього ув`язнення з 21 жовтня 2022 року по 17 серпня 2023 року включно та з 07 вересня 2023 року по 11 листопада 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; обвинуваченому ОСОБА_14 у строк покарання періоди його попереднього ув`язнення з 21 жовтня 2022 року по 15 серпня 2023 року включно та з 07 вересня 2023 року по 11 листопада 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 слід вважати такими, що повністю відбули покарання, призначене вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року, у зв`язку з чим вони підлягають звільненню з-під варти у залі суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , представника потерпілої ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 та прокурора у провадженні залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 змінити, виключивши із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, застосування ОСОБА_13 пістолету «Форт 12РМ» під час вчинення хуліганських дій.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вважати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 такими, що відбули покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року, та звільнити їх з-під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_12 в той же строк з часу отримання її копії.

Судді:

__________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3