Справа №523/7568/26
Провадження №1-кс/523/3999/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000013 від 19.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000013 від 19.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурором зазначено, що у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000013 від 19.01.2026 розпочатому за фактом зловживанням владою та службовим становищем працівниками ГУ ДПС в Одеській області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури.

У ході досудового розслідування встановлено, що працівниками відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області) протягом 20242025 років здійснено низку перевірок суб`єктів господарювання, які надають послуги з обов`язкового технічного контролю транспортних засобів на території Одеської області, з питань дотримання вимог податкової дисципліни під час оформлення сертифікатів ОТК.

Разом з тим, під час проведення зазначених перевірок службові особи ГУ ДПС в Одеській області, зловживаючи своїм службовим становищем та діючи в інтересах окремих суб`єктів господарювання, провели формальні (поверхневі) перевірки, фактично не виконавши покладені на них службові обов`язки, що призвело до втрати можливості стягнення до бюджету податків та штрафних (фінансових) санкцій у значному розмірі.

У ході виконання доручення, працівниками Одеського управління ДВБ НПУ за результатами аналізу відкритих реєстрів встановлено, що на території Одеської області діяльність з обов`язкового технічного контролю транспортних засобів здійснює група взаємопов`язаних суб`єктів господарювання, зокрема:

-ПП «Випробувальний центр технічної діагностики» (далі - ПП «ВЦТД»);

-ПП «АЄС СТАНДАРТ» .

Виявлені зв`язки свідчать про те, що зазначені суб`єкти господарювання фактично можуть діяти як єдина мережа пунктів обов`язкового технічного контролю, контрольована обмеженим колом осіб, що створює умови для узгодження дій під час проходження податкових перевірок, мінімізації податкових зобов`язань, уникнення штрафних (фінансових) санкцій, встановлення неформальних контактів із службовими особами ГУ ДПС в Одеській області.

За таких обставин формальне проведення перевірок службовими особами податкового органу могло бути зумовлене наявністю зацікавленості у збереженні функціонування зазначеної мережі суб`єктів господарювання

Так, 22.04.2026, у період часу з 10:55 год. до 13:07 год., старшим слідчим в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 16.04.2026, проведено обшук за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ПП «ВЦТД», за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, пров. Олександрійський, 7, в ході якого виявлено та вилучено: предмети, ззовні схожі на готівкові кошти у національній валюті України гривні, купюрами номіналом по 100, 200, 500, та 1000 гривень, загальною сумою 564 600 (п`ятсот шістдесят чотири тисячі шістсот) гривень, які упаковані до сейф-пакету L 001582.

Прокурор зазначає, що зазначені предмети можуть містити на собі інформацію, що має значення для досудового розслідування, прямо пов`язану із кримінальним провадженням, а безпосередньо самі предмети необхідні для подальшого призначення у кримінальному провадженні ряду експертиз.

Оскільки зазначена інформація є такою, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, зазначені речі та предмети за своєю формою та змістом є речовими доказами у кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим, 22.04.2026 вищевказані предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор зауважив, що з метою недопущення пошкодження, знищення, псування, перетворення, відчуження вищевказаного вилученого майна, яке є об`єктом, предметом та знаряддям кримінального правопорушення, та яке визнано в порядку діючого кримінально процесуального законодавства речовими доказами, задля виконання завдання та дотримання загальних засад кримінального провадження, виявлення та фіксації слідів вчинення кримінального правопорушення за допомогою проведення відповідних судових криміналістичних експертиз, з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадження необхідно накласти арешт на вищевказане майно.

У судове засідання прокурор не з`явився. Від прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 надійшла заява, про проведення судового засідання за відсутності сторони обвинувачення, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власник майна ПП «Випробувальний центр технічної діагностики», був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, однак останній до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Слідчий суддя розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 ч. 2 п. 7 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п.1 ч.2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди. Зазначені предмети та речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання

про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України, права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Крім цього, відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України підтверджується постановою прокурора від 22.04.2026 року про визнання речовим доказом приєднана до матеріалів кримінального провадження.

Оцінивши наведені прокурором у клопотанні докази слідчий суддя доходить переконання у необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення з таким майном слідчих дій.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Отже, підставою для накладання арешту на майно є обґрунтована підозра вважати, що воно є доказом даного кримінального правопорушення, незастосування цього заходу зумовить труднощі при проведенні криміналістичних експертиз, необхідність в яких може виникнути в ході проведення досудового розслідування, що перешкоджатиме встановленню усіх обставин, що підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні, внаслідок того, що вилучене майно може бути пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, відчужене.

Метою накладання арешту на майно у даному випадку є збереження речових доказів.

Враховуючи вищезазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 98, 110, 131, 132, 167, 170-175, 369-372 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000013 від 19.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, задовольнити.

Накласти арешт з забороною розпорядження, відчуження та користування на речі вилучені 22.04.2026 за результатами проведеного обшуку за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ПП «Випробувальний центр технічної діагностики» , за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, пров. Олександрійський, 7, а саме на:

- предмети, ззовні схожі на готівкові кошти у національній валюті України гривні, купюрами номіналом по 100, 200, 500, та 1000 гривень, загальною сумою 564 600 (п`ятсот шістдесят чотири тисячі шістсот) гривень, які упаковані до сейф-пакету L 001582.

Заборонити будь-яким особам розпоряджатись та користуватись майном на яке накладено арешт до прийняття рішення, щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1