02 березня 2026 року
Справа № 646/2038/26
Провадження № 1-кс/646/398/2026
УХВАЛА

іменем України

02.03.2026 року слідчий суддя Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню за № 0000054 від 24.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Слобідської окружної прокуратури звернулась до суду із вказаним вище клопотанням, в обґрунтування якого зазначила, що у провадженні сектору дізнання відділу поліції № 1 Харківського РУП № 1 ГУНПв Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під № 0000054 від24.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

24.02.2026 року до ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 24.02.2026 року о 13 год. 11 хв. за адресою: м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, біля буд. 36 виявлено ОСОБА_4 , який мав при собі речовину ззовні схожу на наркотичну.

24.02.2026 року на відкритій місцевості було проведено огляд місця події, у період часу з 14 год. 28 хв. до 14 год. 42 хв. за адресою: м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, біля буд. № 36 за участю ОСОБА_4 , який мав при собі напівпрозорий поліетиленовий пакет, в середині якого була суха подріблена речовина рослинного походження, ззовні схожа на канабіс.

В ході проведення огляду місця події виявлений напівпрозорий поліетиленовий пакет, в середині якого була суха подріблена речовина рослинного позодження, ззовні схожі на канабіс, яку вилучено та поміщено до експертного пакету під № PSP 101005, на який нанесено пояснювальний напис та завірено підписом учасників слідчої дії, та який 25.02.2026 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Прокурор зазначив, що з метою проведення подальшого досудового розслідування, збереження речових доказів та враховуючи, що у органу дізнання маються достатні підстави вважати, що повернення вилученого майна, може призвести до їх знищення або переховування, виникла необхідність у зверненні до суду з даним клопотанням. Повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженні та встановленню усього кола осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення зазначених предметів можуть бути вжиті заходи та вчинені дії направленні на їх знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливить встановлення ряду судових експертиз.

Прокурор у судове засідання не прибула, у клопотанні просила проводити його розгляд без її участі. Клопотання підтримала та просила задовольнити.

Неприбуття в судове засідання власника майна, прокурора, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до наступного.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.(ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 7 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Більш того, в ст. 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Так, прокурором доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна, оскільки відповідно до ст. ст. 91 та 98 КПК України можливе його використання як доказу, що має важливе доказове значення в рамках даного кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вищевказане майно, яке було вилучене під час огляду, має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є предметом вчинення кримінального правопорушення та існує можливість його використання, як доказу у кримінальному провадженні. Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з метою запобігання можливості приховування зазначеного майна, його приховування, пошкодження, псування, знищення, та перетворення, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно шляхом позбавлення права на відчуження, користування та розпорядження даним майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню за № 0000054 від 24.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події від 24.02.2026 року у період часу з 14 год. 28 хв. до 14 год. 42 хв. на відкритій ділянці місцевості, за адресою: м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, буля буд. 36, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: напівпрозорий поліетиленовий пакет, в середині якого була суха подрібнена речовина рослинного походження, ззовні схожа на канабіс, який було вилучено та поміщено до сейф пакету № PSP 101005, на який нанесено пояснювальний напис, завірені підписами учасників слідчої дії.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Слобідської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони не позбавлені можливості звернутись до суду у передбаченому законом порядку з клопотанням про скасування арешту майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя