Справа № 461/455/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/198/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові кримінальне провадження № 0002049 від 30 грудня 2025 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогопередбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2026 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2026 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 30 грудня 2025 року. Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишено без змін. Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 08.01.2026 у справі № 463/59/26 (провадження №1-кс/463/366/26) та вирішено питання із речовими доказами.

Згідно вироку, 30 грудня 2025 року, приблизно о 19 годині 40 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, дія якого продовжена, перебуваючи у приміщенні торгового залу магазину «ZARA», який належить ТОВ «ІНДІТЕКС УКРАЇНА» () та знаходиться у торгово-розважальному центрі «Форум-Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно намагався викрасти товар, а саме: пару кросівок, чорного кольору з артикулом 2346/620/800 вартістю 1832,50 гривень (без врахування ПДВ), штани чорного кольору з артикулом 0108/302/800 вартістю 1332,50 гривень (без врахування ПДВ), кепку чорного кольору з артикулом 3920/875/800 вартістю 707,50 гривень (без урахування ПДВ), приховавши їх в своєму одязі.

Після чого впевнившись, що його дії залишаться непомітними сторонніми особами та виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, не розрахувавшись за вищевказаний товар вийшов із магазину «ZARA», однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки дії ОСОБА_6 були викриті працівниками охорони, чим попереджене заподіяння матеріальної шкоди ТОВ «Індітекс Україна» на суму 3872,5 гривень.

Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану.

На вирок суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій змінити вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2026 року у частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ч.1 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з ви пробуванням.

В обґрунтування апеляційних вимог стверджує, що оскаржуваний вирок є занадто суворим у части ні при значеного покарання, яке не відповідає особі винного.

Наголошує, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та глибоко розкаявся.

ОСОБА_6 сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, працював, має на утриманні двох малолітніх дітей, матеріальної шкоди злочином не завдано, оскільки все, що ОСОБА_6 намагався викрасти у нього було вилучено.

Стверджує, що наявні декілька обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбачених ст. 66 КК України і відсутні обтяжуючі обставини.

Відтак, на думку апелянта, суд, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, мав дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, та прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При апеляційному розгляді справи захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Також згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту не оспорює вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання, водночас просить звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифіковано як тяжкий злочин проти власності, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий зокрема за злочини проти власності, та щодо нього розглядаються інші кримінальні провадження, є неодруженим, має постійне місце проживання, працевлаштований, має на утри манні двох дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

При цьому, місцевий суд призначив обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальну міру покарання, передбачену санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання місцевим судом враховано усі наявні у справі обставини та дані про особу ОСОБА_6 , у тому числі і ті, на які сторона захисту покликається у своїй апеляційній скарзі.

Апеляційні твердження про те, що матеріальної шкоди злочином не завдано, оскільки все, що ОСОБА_6 намагався викрасти у нього було вилучено є б підставними, оскільки дії неправомірні дії ОСОБА_9 були ви криті працівниками охорони, що ї попередило заподіяння матеріальної шкоди ТОВ «Індітекс України.».

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано визначив про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, з огляду на схильність обвинуваченого до вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності та небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення.

Відтак, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень та з урахуванням обставин цього кримінального провадження висновки місцевого суду щодо призначення ОСОБА_6 саме такого покарання відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

При апеляційному розгляді не встановлено підстав для застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбаченого ст.75 КК України, а тому апеляційні доводи сторони захисту колегія суддів визнає безпідставними.

За наслідками апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2026 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4