19 травня 2026 року м. Запоріжжя
У ході розслідування встановлено, що службові особи Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, діючи з метою одержання неправомірної вигоди, організували протиправну схему сприяння громадянам в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації шляхом фіктивного працевлаштування осіб чоловічої статі призовного віку на посади педагогічного складу до підпорядкованих закладів освіти на території м. Запоріжжя, що призвело до безпідставного нарахування та розтрати бюджетних коштів. До вказаної діяльності залучено службових осіб територіальних відділів освіти м. Запоріжжя та директорів підзвітних їм навчальних закладів, які, зловживаючи службовим становищем, оформили на роботу осіб, які фактично трудових обов`язків не виконували. Це створило штучні умови для отримання останніми відстрочки від призову та спричинило розтрату бюджетних коштів у вигляді незаконно виплаченої заробітної плати.
З метою перевірки встановлених обставин до УСР в Запорізькій області ДСР НПУ було надане доручення в порядку ст. 40 КПК України, відповідно до матеріалів якого встановлено, що у серпні 2024 року до директора Запорізької гімназії № 29 Запорізької міської ради ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_6 з проханням сприяти її сину ОСОБА_7 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на що останній погодився та запропонував працевлаштувати ОСОБА_7 на посаду асистента вчителя, завдяки чому останній може скористатися правом на відстрочку згідно з п. 2 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому ходити на роботу та виконувати будь-які функціональні обов`язки не треба; за вказану допомогу ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_7 надати йому неправомірну вигоду у вигляді заробітної плати, яка буде надходити на рахунки ОСОБА_7 , на що останній погодився. Після цього ОСОБА_5 працевлаштував ОСОБА_7 на посаду асистента вчителя та протягом року неодноразово видавав довідки для подання їх до ТЦК та СП з метою отримання ОСОБА_7 відстрочки. Крім того, вказані довідки передавались через підпорядкованих ОСОБА_5 службових осіб очолюваного ним навчального закладу.
Встановлені під час виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України обставини у тому числі підтверджуються зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: витребуваними відомостями з ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідно до яких встановлені факти одночасного отримання доходів низкою осіб, які нібито є працівниками навчальних закладів на території м. Запоріжжя, проте водночас отримують заробітну плату від сторонніх суб`єктів господарювання, діяльність яких не пов`язана з наданням освітніх послуг; оглядом інформації, що становить банківську таємницю, встановлено систематичне зняття готівкових коштів, нарахованих як заробітна плата, сторонніми особами (зовнішні ознаки яких збігаються з керівниками вказаних закладів освіти). Щомісячний характер зняття готівки безпосередньо після зарахування виплат свідчить про передачу банківських карток керівникам закладів як неправомірної вигоди за пособництво в ухиленні від мобілізації та фіктивне працевлаштування. Таким чином, під час досудового розслідування підтверджено факт причетності до вказаної злочинної діяльності директора Запорізької гімназії № 29 Запорізької міської ради ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12.05.2026 на підставі ухвали слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 (за місцем проживання ОСОБА_5 ), під час якого виявлено та вилучено грошові кошти: 26 купюр номіналом 100 доларів США, 1 купюру номіналом 100 євро, 2 купюри номіналом 20 євро, 3 купюри номіналом 5 євро; мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 13 (IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 ) у корпусі чорного кольору, в чохлі «бампер» чорного кольору; 5 банківських карток. Цього ж дня вилучені під час обшуку речі визнані у кримінальному провадженні речовими доказами, про що винесена відповідна постанова.
Під час огляду вилученого у ОСОБА_5 мобільного телефону виявлено інформацію щодо фіктивного працевлаштування осіб чоловічої статі призовного віку до Запорізької гімназії № 29 Запорізької міської ради. Під час огляду отриманих у банківських установах документів про рух грошових коштів за рахунком ОСОБА_7 встановлено систематичне зняття грошових коштів, нарахованих як заробітна плата, особою, яка за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_5 .. Отже, органом досудового розслідування виявлено докази причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, а також інші обставини, що свідчать про причетність інших посадових осіб зазначеного навчального закладу, у зв`язку з чим виникла обґрунтована необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно з метою його збереження і можливого використання під час досудового розслідування як доказу.
У судове засідання, призначене для розгляду клопотання про арешт майна, учасники провадження не з`явилися. Слідчий ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив клопотання про арешт майна розглядати за його відсутності. ОСОБА_5 , повідомлений про час та місце розгляду клопотання слідчого, у судове засідання не з`явився. З огляду на те, що неявка учасників провадження у судове засідання, призначене для розгляду клопотання про арешт майна, не перешкоджає вирішенню питання про арешт, слідчий суддя вирішив клопотання слідчого розглядати за відсутності учасників провадження та без фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
Вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Згідно зі статтями 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України). Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Під час застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. З метою забезпечення збереження речових доказів арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).
Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другої цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Отже, Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України під час вирішення питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен: перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів; враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора; брати до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
12.05.2026 слідчим під час обшуку вищезазначеної квартири виявлені та вилучені грошові кошти, мобільний телефон та банківські картки, на які слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказ.
Аналіз обставин кримінального провадження, викладених у клопотанні слідчого, рапортах оперуповноваженого УСР в Запорізькій області ДСР Національної поліції України, відомостей, наданих ГУ ДПС в Запорізькій області та ІНФОРМАЦІЯ_2 , даних, що містяться в протоколах огляду речей та документів, отриманих під час тимчасового доступу, протоколах огляду мобільних телефонів, дозволяє дійти висновку, що вилучені слідчим під час обшуку грошові кошти могли бути набутими кримінально протиправним шляхом, зокрема внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України. З огляду на обставини кримінального провадження, вилучений під час обшуку мобільний телефон міг зберегти на собі сліди кримінальних правопорушень або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вилучені під час обшуку банківські картки можуть бути знаряддям вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень.
Отже, вищезазначені речі відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Майно, яке має ознаки речового доказу, може бути вилучено та арештовано незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. З урахуванням вищевикладеного слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим. Арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів є необхідним на цій стадії кримінального провадження, сприятиме досягненню його дієвості, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи його власників або володільців. Незастосування арешту до вищезазначених речей може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. За встановлених обставин, накладення арешту на вилучене слідчим під час обшуку майно забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків (втрати речових доказів).
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти: 26 купюр номіналом 100 доларів США, 1 купюру номіналом 100 євро, 2 купюри номіналом 20 євро, 3 купюри номіналом 5 євро; мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 13 (IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 ) у корпусі чорного кольору, в чохлі «бампер» чорного кольору; 5 банківських карток, вилучені слідчим 12 травня 2026 року під час проведення обшуку за місцем мешкання колишнього директора Запорізької гімназії № 29 Запорізької міської ради ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням власників (володільців) вищезазначеного майна права на відчуження, розпорядження та користування ним до скасування арешту в установленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали складено 25 травня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1