У Х В А Л А

12.02.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 у місті Біла Церква Київської області у режимі відеоконференції із захисником ОСОБА_3 обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001998 від 02.06.2024 відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

у с т а н о в и в:

в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001998 від 02.06.2024 відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтуванні клопотання, зазначивши, що необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_4 , обґрунтовувалась наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В зв`язку з викладеним, зазначив, що у кримінальному провадження термін перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою спливає та ризики, що передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України полягають у наявності підстав вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду впливати на свідків чи може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому просить клопотання задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого через його безпідставність, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 вже досить тривалий час перебуває під вартою, ризики на які посилається прокурор не підтверджені жодними доказами, а тому захисник вважає вказане клопотання таким що не підлягає задоволенню. В разі визнання судом ризиків обґрунтованими, захисник ОСОБА_3 просив застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі. Крім того, захисник заявив клопотання про надання обвинуваченому ОСОБА_4 медичної допомоги в порядку ст. 206 КПК України, яке мотивував тим, що обвинуваченому не надається належна медична допомога, внаслідок чого у нього з`являються нові хвороби та прогресують вже наявні хронічні хвороби. Протягом тривалого часу обвинувачений скаржиться на сильні болі в грудях та попереку. На другий рік перебування під вартою йому встановлено нові діагнози: ЗЗТБ (17.11.2025) верхньої лівої долі легені у вигляді кальцинатів, застарілий розрив лівого ключично-акроміального зчленування, вертеброгенна люмбалгія на фоні дегенеративного-дистрофічного захворювання хребта, дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст., обумовлена гіпертонічною хворобою ІІ ст. з дифузним кардіосклерозом. Відповідно до листа філії державної установи «Центр здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 30.01.2026 вбачається встановлення зазначених захворювань та не вбачається надання будь-якої медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_4 , а тому захисник ОСОБА_3 просив суд врахувати клопотання сторони захисту в порядку ст. 206 КПК України та лист філії державної установи «Центр здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 30.01.2026 при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника, проти продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку присутніх учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК.

Суд зазначає, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.

Згідно зі ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 49 Конституції України, враховуючи фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити на інший, альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченим, належну процесуальну поведінку, підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даний час зменшилися, при цьому, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, відсутність судимостей, наявність міцних соціальних зв`язків, та те що обвинувачений ОСОБА_4 потребує обстеження у закладі охорони здоров`я з метою встановлення діагнозу та призначення відповідного лікування, оскільки в умовах ізолятора це зробити неможливо.

Суд враховуючи зазначені обставини вважає можливим задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, оскільки не має підстав вважати, що перебуваючи на волі він буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків або вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому суд приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби буде достатнім для запобігання доведеним ризикам.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 Конституції України, ст.ст. 3-5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 131-132, 177, 181, 183, 331 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , відмовити.

Змінити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби, строком до двох місяців, тобто до 12 квітня 2026 року, включно.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом строку дії домашнього арешту залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 20:00 год. до 07:00 год..

Вважати, що термін дії ухвали - до 12 квітня 2026 року, включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися, із місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 20:00 год. до 07:00 год без дозволу суду окрім часу, необхідного для перебування в укритті під час повітряної тривоги;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання уповноваженому процесуальному прокурору у даному кримінальному провадженні свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-утримуватись від позапроцесуального спілкування з іншими обвинуваченими та свідками щодо обставин, що є предметом судового розгляду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Судове засідання по кримінальному за обвинуваченням ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відкласти до 11 березня 2026 року до 09 год. 00 хв.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_4 , скерувати захиснику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 23 лютого 2026 року в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

СуддяОСОБА_6