печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час проведення обшуку в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000145 від 09.06.2025, -

В С Т А Н О В И В :

11.03.2026 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , що передана слідчому судді ОСОБА_1 16.03.2026, на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час проведення обшуку в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000145 від 09.06.2025.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 06.03.2026 за місцем розташування Окремого контрольно- пропускного пункту «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2026 у справі № 757/9686/26-к, під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон, що належить ОСОБА_3 .

Власник вилученого майна вважає, що воно має статус тимчасово вилученого, оскільки в подальшому на нього не було накладено арешт, а відтак вилучене майно підлягає поверненню його законному володільцю.

Адвокат подав до суду заяву про розгляд скарги без фіксації технічними засобами, скаргу підтримав та просив задовольнити у в повному обсязі.

Слідчий та/або прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За вказаних обставин, слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим її розгляд у відсутність особи, якою подано скаргу та слідчого, при цьому слідчим суддею враховано положенняст.ст. 26, 306 КПК України.

Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000145 від 09.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 17.02.2025 надано дозвіл на проведення обшуку іншого володіння особи - приміщень ОКПП «Київ» (військова частина НОМЕР_1 , ), що знаходяться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, військова частина 1492, які належать на праві власності військовій частині НОМЕР_1 () з метою виявлення та вилучення усієї тендерної документації та договорів з усіма додатками, що укладались впродовж 2025-2026 років щодо закупівлі ОКПП «Київ» (військова частина НОМЕР_1 , ) запчастин, ремонту та обслуговування автомобільної техніки, актів виконаних робіт, звітів про виконання договорів закупівлі, платіжних інструкцій або банківських/ казначейських виписок, накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі, балансових довідок, гарантійних листів, сертифікатів якості на поставлені запчастини, документації стосовно обліків та списання майна пально-мастильної служби ОКПП «Київ», а також мобільні телефони ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посадових обов`язків стосовно вказаних осіб (лише шляхом копіювання інформації з даних пристроїв), комп`ютерної техніки (лише шляхом копіювання інформації з даних пристроїв), що перебуває у їх користуванні, чорнових записів, флеш-носіїв та електронних засобів (лише шляхом копіювання інформації з даних пристроїв), на яких може міститись інформація, що має значення для кримінального провадження.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя, при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Законодавцем передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

06.03.2026 за адресою: за місцем розташування Окремого контрольно- пропускного пункту «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2026 у справі № 757/9686/26-к, під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон, що належить ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Таким чином, слідчий суддя, дослідивши обставини скарги, прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки при зверненні до суду ОСОБА_3 не обґрунтовує належним чином обставини, на які посилається та не надає доказів того, що майно, на поверненні якого він наполягає, не відносяться до кримінального провадження, не є предметом дослідження у кримінальному провадженні та не надано слідчому судді актуальної інформації щодо того чи звертався орган досудового розслідування до суду з клопотанням про арешт майна.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час проведення обшуку в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000145 від 09.06.2025.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1