Справа № 513/60/26
Провадження № 1-кп/513/92/26
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата Одеської області клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 001812 від 25 грудня 2024 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сарата, Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України,

у с т а н о в и в:

на розгляді Саратського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 001812 від 25 грудня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

27 січня 2026 року до суду надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив звільнити його від кримінальної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_4 проти звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності не заперечувала.

Прокурор, посилаючись на те, що оскільки кримінальним правопорушенням, в якому обвинувачується ОСОБА_6 завдано смерть потерпілому ОСОБА_7 , і його смерть унеможливлює примирення з обвинуваченим, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України є неможливим.

Суд заслухавши думку учасників справи, дослідивши подане клопотання та матеріали справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому засіданні має право закрити кримінальне провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до положень ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Отже, обов`язковими умовами (передумови) звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України є:

1) вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

2) примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Статтями 55-59 КПК України юридично закріплено статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу. При цьому, ч. 6 ст. 55 КПК України передбачено правонаступництво у кримінальному провадженні, відповідно до якої, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Отже, КПК України передбачено юридичну фікцію, відповідно до якої інша особа визнається власне потерпілим, хоча їй безпосередньо не заподіяна шкода в результаті вчинення кримінального правопорушення. Водночас КПК України закріплює перехід до такої особи не тільки прав потерпілого, а й перехід самого процесуального статусу потерпілого.

З огляду на вищезазначені положення КПК України та на практику розгляду справ, де настала смерть потерпілого і потерпілим визнано близького родича, суд, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у справі № 439/397/17 від 16 січня 2019 року суд зазначає, що право на примирення - це особисте право потерпілого, воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Потерпілий у кримінальному процесі має власні процесуальні права, проте він не наділяється правом примирюватися чи не примирюватися з винним замість безпосередньої жертви кримінального правопорушення, якій заподіяно смерть, під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням.

Протилежний підхід означав би, що до близьких осіб потерпілого, який помер, та які були визнані потерпілими у кримінальному провадженні, переходять не лише права потерпілого, але і його воля (волевиявлення), що є неправильним, оскільки суперечить змісту як закону України про кримінальну відповідальність, так і змісту кримінального процесуального закону.

Якщо внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому заподіяна смерть, то ніхто інший не може висловити його волю під час вирішення питань, пов`язаних із відшкодуванням шкоди у вигляді смерті як підстави для примирення сторін.

Отже, право на примирення у ст.46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Крім того, заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст.46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

Позбавлення життя людини є наслідком, що має незворотний характер.

У випадку вчинення кримінального правопорушення зі смертельними наслідками, потерпілого в кримінально-правовому розумінні на момент вирішення питання про відшкодування шкоди фізично вже не існує.

Отже, смерть як припинення існування одного з правомочних суб`єктів кримінально-правових відносин з примирення винного з потерпілим у розумінні ст.46 КК України у неможливлює здійснення такого примирення.

Втрата життя людини, яке відповідно до статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не підлягає відшкодуванню. Життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті.

Смерть потерпілого ОСОБА_7 як припинення існування одного з правомочних суб`єктів кримінально-правових відносин з примирення винного з потерпілим у розумінні ст.46 КК України унеможливлює здійснення такого примирення.

Заподіяна шкода потерпілому ОСОБА_7 у вигляді смерті є такою, що не піддається відшкодуванню (усуненню), оскільки має незворотний характер.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілими слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 284-288, 314, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням із потерпілими.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1