ЄУН справи: 336/2445/24
Номер провадження: 1-кп/336/373/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, не працевлаштованого, неодруженого, утриманців немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання до затримання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05.11.2012 Мелітопольським міським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, призначене покарання: позбавлення волі строком на 3 роки;

- 25.12.2012 Мелітопольським міським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 КК України, призначене покарання: позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, звільнений 07.07.2015 по відбуттю строку покарання;

- 15.08.2018 Мелітопольським міським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, призначене покарання: позбавлення волі строком на 5 років, згідно зі ст.ст. 75,76 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, поставлений на облік 21.09.2018;

- 29.04.2020 Мелітопольською окружною прокуратурою Запорізької області направлено до суду обвинувальний акт за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України (вчинено під час іспитового строку);?

- 09.11.2020 Мелітопольською окружною прокуратурою Запорізької області направлено до суду обвинувальний акт за ч. 2 ст. 186 КК України (вчинено під час іспитового строку);

- 28.02.2024 Синельніковською окружною прокуратурою Дніпропетровської області направлено до суду обвинувальний акт за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені у встановлений законом порядку, на шлях виправлення і перевиховання не став та скоїв аналогічний злочин за наступних обставин.

Так, 28.01.2024 о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, який введений на всій території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи наслідки своїх злочинних дій та передбачаючи їх настання, перебуваючи біля будинку №6-с по вулиці Дальній у місті Запоріжжі, діючи з прямим умислом на відкрите викрадення чужого майна, розуміючи, що його злочинні дії носять відкритий характер, не реагуючи на заклики потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 припинити протиправні дії, шляхом ривка зірвав з обох вух потерпілої ОСОБА_6 сережки, виготовленні із металу жовтого кольору, які матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_6 не представляють. Після чого, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_4 , шляхом ривку з рук потерпілої ОСОБА_6 заволодів сумкою чорного кольору, виготовлену з еко-шкіри, яка матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_6 не представляє, та відкрито заволодів майном, яке знаходилося у вказаній сумці потерпілої ОСОБА_6 , а саме:

- мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «Galaxy» М 51, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, вартість якого, згідно висновку експерта, становить 4 933 гривні 33 копійок, у якому перебувала сім-картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_3 , на якій грошові кошти були відсутні;

- чохлом на мобільний телефон чорного кольору, виготовлений з силіконового пластику, який матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_6 не представляє;

- грошовими коштами в сумі 2 000 грн.

Продовжуючи свій злочинний умисел та не реагуючи на вимоги потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 повернути викрадене майно, ОСОБА_4 зник з місця скоєння злочину, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 6 933 гривень 33 копійки.

Обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що він приблизно 27.01.2024 у вечірній час доби прогулювався по вул.Дальній у м.Запоріжжя. Прогулюючись побачив двох жінок, які йшли попереду нього, а потім впали на землю. Враховуючи, що на вулиці було темно і брудно, він вирішив допомогти жінкам піднятися та провести їх додому. В результаті чого, він підійшов до жінок та допоміг їм підвестися. В цей момент одна з жінок передала йому сумку, щоб він її потримав. Після чого, він побіг у невідомому напрямку. В сумці були гаманець, грошові кошти у сумі 1 000 грн., мобільний телефон, марку якого не пам`ятає та інші речі. Сумку він викинув, де саме не пам`ятає, гроші витратив на цигарки та воду, а мобільний телефон, разом зі своїм знайомим, ім`я якого не пам`ятає, здав у ломбард. Цей знайомий надавав пояснення у суді, він його впізнав. Сережки обвинувачений з потерпілої не знімав, вони знаходились у гаманці. В той вечір обвинувачений був вдягнутий у куртку темного кольору, білі кросівки та штани. Також обвинувачений підтвердив, що на відеозаписі з камер відеоспостереження перебуває він з жінками, яким допомагав підвестися. Також додав, що він вину визнає повністю, негативно відноситься до подій, він лише допоміг піднятися жінкам, щоб вони не були у бруді.

Захисник в судовому засідання не заперечувала щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи, що останній визнав свою вину, клопотала про призначення судом мінімального покарання.

Прокурор у судовому засіданні вважав вину ОСОБА_4 повністю доведеною, просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

В судовому засіданні була допитана потерпіла ОСОБА_6 , яка пояснила суду, що 28.01.2024 у вечірній час доби вона поверталась додому з дня народження, на якому вживала алкогольні напої. На Калантировці, неподалік будинку, де вона мешкає, її зустрічала матір ОСОБА_7 . Незнайомий чоловік підійшов ззаду та запропонував провести їх додому, на що потерпіла та її матір відмовились. Після чого, чоловік підійшов ближче до потерпілої. Побачивши каблучку, він намагався її силою зірвати, але не зміг, оскільки каблучка не знімалась. Після чого, він зірвав сережки з потерпілої. Сережки були у формі пусетів, жовтого кольору. Також невідомий чоловік зірвав з лівого плеча сумку чорного кольору та побіг. Потерпіла і свідок кричали чоловіку, щоб він зупинився та повернув сумку, але останній на їх крики не реагував. У сумці був мобільний телефон, пенсійне посвідчення, рукавички, ліки, гаманець, грошові кошти у сумі 2 000 грн. Фізичної сили чоловік не застосовував. Після цього, потерпіла зі свідком прийшли додому та розказали чоловіку потерпілої, що трапилось, на що останній викликав поліцію. Потерпіла додала, що обвинувачений схожий на чоловіка, який зірвав у неї сумку. Просила суд покарати обвинуваченого суворо, цивільний позов не заявляла.

Свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю потерпілої, суду пояснила, що 28.01.2024 у вечірній час доби, вона зустрічала доньку ОСОБА_6 на вулиці, яка поверталась з дня народження. Неподалік їх будинку ззаду до них підійшов чоловік та запропонував провести їх додому, на що свідок та потерпіла відмовились. Чоловік побачив каблучку у її доньки та намагався її зірвати, але в нього не вийшло, оскільки каблучка не знімалась. Після чого, він зірвав сережки з її доньки, сумку, яка була на лівому плечі її доньки та побіг у невідомому напрямку. Вони кричали чоловіку, що б він зупинився і повернув їм речі, але останній зник. Як саме виглядав чоловік, свідок зазначити не може, адже було темно. Зазначила, що за фізичними даними та зростом обвинувачений схожий на чоловіка, який вихопив сумку у її доньки.

В якості свідка був допитаний ОСОБА_8 , який працює старшим оперуповноваженим сектору поліції ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, який пояснив суду, що 29.01.2024 підозрюваним ОСОБА_4 було здійснено грабіж і свідок разом з іншими уповноваженими особами доставляв останнього до відділу поліції. В кабінеті слідчого ОСОБА_9 обвинуваченого було затримано в порядку ст. 208 КПК України. Обвинувачений поводив себе неадекватно, махав руками, виражався нецензурними словами, на зауваження не реагував. В один момент обвинувачений дістав з кармана своєї куртки чохол від телефону, сережки та сім карту та жбурнув у слідчого. На зауваження обвинувачений не реагував, через що було застосовано фізичну силу задля можливості проведенню слідчої дії. Слідчий ОСОБА_10 приніс кайданки, які були вдягнені на обвинуваченого задля припинення протиправних дій. Під час затримання обвинуваченого відбувалась відеозйомка.

В якості свідка був допитаний ОСОБА_11 , який працює оперуповноваженим сектору поліції ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, який пояснив суду, що 29.01.2024 разом з колегою ОСОБА_8 затримали та доставили ОСОБА_4 до ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, який вчинив грабіж. Під час затримання у кабінеті слідчого свідок здійснював безперервну відеофіксацію. В кабінеті у слідчого обвинувачений поводив себе агресивно, неадекватно, виражався в бік слідчого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 нецензурною лайкою, на зауваження не реагував. Під час здійснення відеозйомки, обвинувачений з правого кармана своєї куртки дістав силіконовий чохол, сім карту та золоті прикраси, які належать потерпілій, та кинув їх у сторону слідчого. В подальшому ОСОБА_8 було прийнято рішення застосувати до ОСОБА_4 фізичну силу, оскільки останній на зауваження не реагував, поводив себе агресивно та міг спричинити фізичних ушкоджень будь-кому з присутніх в кабінеті. Слідчий ОСОБА_10 приніс кайданки. В результаті чого ОСОБА_4 вдягнули кайданки. Після цього слідчий ОСОБА_9 підібрав з підлоги речі, які кинув обвинувачений, а саме: сім карту, силіконовий чохол та золоті прикраси. Вказані речі належали потерпілій.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив суду, що знав обвинуваченого ОСОБА_13 приблизно рік до подій. Точної дати та часу не пам`ятає, пам`ятає лише, що події відбулись взимку 2024 року. Оскільки у обвинуваченого не було паспорту, свідок, за проханням обвинуваченого, від свого імені здав у ломбард мобільний телефон. Модель, марку та яку суму від продажу телефону він отримав - зазначити не зміг через сплив часу.

Суддя, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши кожний із доказів, наданих сторонами кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В ході судового розгляду судом досліджені письмові докази, надані прокурором. Стороною захисту докази не надавались, про неналежність або недопустимість доказів, наданих прокурором, ані захисником, ані обвинуваченим не заявлялось.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

29.01.2024 о 10год. 30хв., ОСОБА_4 було затримано в порядку статті 208 КПК України. Під час затримання у присутності понятих у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено: з підлоги вилучено пару сережок з металу жовтого кольору, сім карта «Водафон», чохол від мобільного телефону чорного кольору, які ОСОБА_4 дістав з правої кишені та кинув в приміщенні кабінету № 27, гаманець в якому виявлено банкноту сувенір 100 доларів США, сім карта мобільного оператору «Jeans», банківська картка № НОМЕР_4 , на ім`я ОСОБА_14 , грошові кошти в сумі 1 000 гривень номіналом 500 гривен в кількості 2 штуки, серії та номери ЕД2552550, ЗБ2815049 та дві монети номіналом 5 гривень та 1 гривня, кофта синього кольору зі смугою попереду білого кольору. (Т.2, а.с. 142)

Відповідно до додатку до протоколу затримання ОСОБА_4 , а саме відеозапису події, який досліджувався в судовому засіданні, судом встановлено, що 29.01.2024 ОСОБА_4 було затримано працівниками ВП №3 ЗРУП ГУП в Запорізькій області. Під час спілкування зі слідчим ОСОБА_4 правою рукою дістав з кармана правої кишені сережки та викинув їх під стілець. Вказане було зафіксоване на відеокамеру «Panasonic». Окрім того, в кабінеті у слідчого ОСОБА_9 підозрюваний ОСОБА_4 поводив себе зухвало, агресивно, неадекватно, кричав, висловлювався на адресу працівників поліції нецензурною лексикою, на зауваження не реагував. В результаті такої протиправної поведінки працівниками поліції відносно ОСОБА_4 було застосовано спеціальний захід примусу - кайданки. (Т.2, а.с.143)

Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.01.2024 з фото додатками до нього, за участі понятих та потерпілої ОСОБА_6 , за координатами місця події 47,81581, 35,20406, земельної ділянки по вулиці Дальня у м.Запоріжжя, працівниками поліції оглянуто місце вчинення злочину та виявлено камери відеоспостереження на будинку АДРЕСА_3 . (Т.2, а.с.31-39)

Протоколом огляду місця події від 29.01.2024 з фототаблицею до нього, проведеного на підставі згоди власника помешкання ОСОБА_12 , за участі понятих та власника помешкання ОСОБА_12 , якому належить будинок АДРЕСА_4 , встановлено, що куртка чорного кольору та кросівки білого кольору з чорними вставками належать ОСОБА_4 (Т.3, а.с.41-49) В судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що вказаний одяг належить йому.

Згідно з протоколом огляду предмету від 01.02.2024 встановлено, що свідку ОСОБА_7 пред`явлені для огляду предмети: кросівки білого кольору з чорними вставками та куртку чорного кольору. Свідок вказала, що оглянуті речі були одягнені на особі, які 28.01.2024 відкрито викрала майно її доньки - ОСОБА_6 (Т.2, а.с.57-58)

Протоколом огляду предмету від 29.01.2024, за участі свідка ОСОБА_12 , виявлено марки «Samsung» моделі «Galaxy» М 51, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору. (Т.2, а.с. 59-61)

Протоколом огляду від 29.01.2024 встановлено, що ОСОБА_15 добровільно надала відео з камери відеоспостереження, розташованої на фасаді її будинку АДРЕСА_3 за період 28.01.2024 з 18.58 по 19.00. Відповідно до відеозапису огляду предмету - диску лазерних систем зчитування формату DVD-R) з фото додатками до нього встановлено, що о 18год. 58хв. з`являються дві жінки потерпіла ОСОБА_16 ат свідок ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_4 хапає потерпілу за лікоть правої руки. Потерпіла ОСОБА_6 пручається діям ОСОБА_4 . В цей момент свідок ОСОБА_7 кричить. Потерпіла та свідок намагаються здійснити опір ОСОБА_4 . Одна з жінок кричить «Віддай». На 19хв. 01сек. ОСОБА_4 здійснює ривок, внаслідок якого потерпіла палає на землю. Після чого обвинувачений, тримаючи сумку у руках, швидко йде від них. (Т.2, а.с.62-94) В судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що чоловік, який зафіксований на відеозаписі подій, саме він.

З договору про надання фінансового кредиту під заставу майна за № від 29.01.2024 встановлено, що вказаний договір укладено на ім`я ОСОБА_12 , який здав у ПТ «ТОВ «Климчук» і компанія «Ломбард КАПІТАЛ» мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «Galaxy» М 51, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 на суму 3 200 грн. (Т. 2, а.с.95-103)

Відповідно до протоколу огляду від 29.01.2024, встановлено, що з відеозапису з камери відеоспостереження, який був наданий ПТ «ТОВ «Климчук» і компанія «Ломбард КАПІТАЛ» вбачається, що 29.01.2024 о 10год. 02хв. свідок ОСОБА_12 разом з ОСОБА_4 у приміщенні ломбарду здає мобільний телефон. Також встановлено, що після того, як співробітник ломбарду передав кошти свідку ОСОБА_12 , то останній частину коштів віддає ОСОБА_4 (Т.2, а.с. 105-114)

Відповідно до висновку експерта від 04.03.2024 за №СЕ-19/108-24/3958-ТВ встановлено, що ринкова вартість мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «Galaxy» М 51 становить 4 933 грн. 33 коп. (Т.2, а.с. 120-124)

Дослідивши у судовому засіданні надані докази, суд дійшов висновку про те, що вони є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, сторона захисту не посилалася на недопустимість доказів, які надані стороною обвинувачення, на порушення порядку проведення досудового розслідування, як і прийняття певних процесуальних рішень, а отже, в силу положень ст.ст. 22, 26 КПК України, суд не вбачає підстав визнавати докази недопустимими, оскільки вони зібрані у порядку, встановленому КПК України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Решта досліджених судом доказів або не мають суттєвого значення для кримінального провадження, або ж є процесуальними документами, а також відомостями, що характеризують особу обвинуваченого. Останні враховуються судом при призначенні покарання.

Визначаючи доведеність причетності ОСОБА_4 до протиправних діянь та наявність в його діях складу інкримінованого злочину, суд виходить з наступного.

Стаття 337 КПК України вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 368 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише після того, як суд встановить наявність у діях обвинуваченого всіх елементів кримінального правопорушення.

Статтею 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації», одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч. 4 ст. 186 КК України настає за грабіж, вчинений у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Аналізуючи досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив грабіж відносно потерпілої ОСОБА_6 в умовах воєнного стану.

Злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 повторно із прямим умислом, тобто з усвідомленням своїх дій та бажанням досягти певної мети - заподіяти майнову шкоду потерпілій особі, з метою особистого збагачення.

Враховуючи вище викладене, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Щодо начебто визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , про яке зазначав як сам обвинувачений так і його захисник в судових дебатах, то суд зазначає наступне.

В судовому засіданні обвинувачений як під час допиту, так і в судових дебатах зазначив, що вину визнає, розкаюється у вчиненому, мети вчиняти грабіж у нього не було, сумку він не виривав з рук потерпілої, сережки не зривав, він лише намагався піднятися із землі жінкам, бо вони впали у бруд і він лише хотів допомогти їм дійти додому. Суд зазначає, що дана позиція обвинуваченого свідчить про намагання ним применшити свою провину, а також про те, що останній не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого тяжкого злочину, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 12 щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 р. у справі № 166/1065/18 суд зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

У протилежному випадку щире каяття у вчиненому злочину носить лише формальний характер.

Відтак суд дійшов до переконання про відсутність щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 .

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суддя враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином; характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, конкретні обставини справи, той факт, що останній вчинив злочин повторно, оскільки раніше був засуджений за вчинення корисливих злочинів, судимості за які не зняті і не погашені, у встановленому законом порядку; скоїв злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, з метою власного збагачення; особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини, на шлях виправлення та перевиховання не став, не працевлаштованого, постійного доходу не має, має зареєстроване місце проживання, постійного місця мешкання не має, неодруженого, утриманців не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; думку потерпілої, яка просила суд призначити суворе покарання, думку прокурора, який просив суд призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, є необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі, приближеного до мінімального строку, передбачений санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у вигляді 8 років позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69 та 75 КК України судом не встановлено.

Суд звертає увагу, що на підтвердження даної позиції Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та саме застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. За змістом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2024 (№ 336/944/24), які набрали законної сили, підлягають скасуванню, оскільки вжитий як захід забезпечення кримінального провадження та в подальшому його збереження, не є необхідним.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду справи не застосовувались.

Накладені арешти ухвалами слідчого судді під час досудового слідства на майно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно вирішити в порядку ч. 4 ст. 174 КПК України.

Доля інших речових доказів судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2024 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк тримання якого обчислюється з 29.01.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, ч. 4 ст. 174, 368, 369, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , розраховувати з дня його фактичного затримання, тобто з 29.01.2024.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 29.01.2024 включно, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової експертизи за №СЕ-19/108-24/3958-ТВ від 04.03.2024, кошти у сумі 1 135,92 грн.

Речові докази:

- кросівки білого кольору з чорними вставками, куртку чорного кольору, кофта синього кольору зі смугою попереду білого кольору, які належать ОСОБА_4 , повернути по приналежності;

- диск, на якому записано відео з камер відеоспостереження, розташованих на фасаді будинку за адресою: м.Запоріжжя, вул. Дальня 6-с, залишити в матеріалах справи;

- диск, на якому записано відео з камер відеоспостереження, розташованих у приміщенні ломбарду «Капітал» за адресою: м.Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд.22, залишити в матеріалах справи;

- мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «Galaxy» М 51, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, пара сережок з металу жовтого кольору, сім-карта «Водафон», чохол від мобільного телефону чорного кольору, повернути потерпілій ОСОБА_6 по приналежності;

- гаманець, грошові кошти (сувенірна банкнота номіналом 100 доларів США, 2 банкноти номіналом по 500 грн.), сім-карта мобільного оператору «Jeans», банківська картка № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_14 , 2 монети номіналом 5 гривень та 1 гривня, повернути ОСОБА_4 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2024 (№ 336/944/24) на пару сережок з металу жовтого кольору, сім-карту «Водафон», чохол від мобільного телефону чорного кольору, гаманець, грошові кошти (сувенірна банкнота номіналом 100 доларів США, 2 банкноти номіналом по 500 гривень), сім-картка мобільного оператору «Jeans», банківська картка № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_14 , 2 монети номіналом 5 гривень та 1 гривня.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2024 (№ 336/944/24) на кросівки білого кольору з чорними вставками та куртку чорного кольору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку негайно після його проголошення.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник мають право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та іншим учасникам справи, присутнім під час проголошення вироку, не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_17