Номер провадження: 11-сс/813/300/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2025, якою в межах к/п № 0001225 від 18.06.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, тимчасово не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, застосовано запобіжний захід у виді застави з покладенням на неї відповідних обов`язків до 24.02.2026

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, застосовано запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на неї відповідних обов`язків до 24.02.2026.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України та вирішив визначити їй заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки вона підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не погодилася із оскаржуваною ухвалою слідчого судді, вважає її незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- пред`явлена їй підозра є необґрунтованою, оскільки статутом підприємства не передбачений обов`язок директора погоджувати зміну ціни договору в бік зменшення;

- в повідомленні про підозру не зазначені конкретні факти (найменування документу, яким на неї покладений обов`язок погодження зміни ціни договору в бік зменшення) та обставини (чи вимагалось в конкретному випадку взагалі зменшувати ціну договору) в існування зв`язку між бездіяльністю особи та подією конкретного кримінального правопорушення. При цьому підозра не може ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях;

- встановлені ризики є формальними та не підтвердженні будь-якими доказами. При цьому, вона має постійне місце роботи, постійне місце проживання, їй 52 роки та з моменту народження проживає в одному і тому ж будинку, одружена, має двох дітей, в тому числі малолітню доньку та в неї на утриманні знаходиться мати 1948 р.н., яка є інвалідом І групи та прикута до ліжка, інших осіб, які б могли доглядати за матір`ю немає;

- на теперішній час вона не працює в КП «Одесміськелектротранс», тому не має доступу до доказової бази;

- прокурор не довів неможливість забезпечити її належну процесуальну поведінку застосуванням до неї більш м`якого запобіжного заходу, що не було враховано слідчим суддею;

- при визначені розміру застави слідчий суддя не врахував її майновий стан, яка має щомісячний дохід 26 950 грн, що дозволяє покривати лише мінімальні потреби для свого існування та утримання хворої матері та малолітньої доньки, при цьому, особистих заощаджень вона немає.

Враховуючи наведене підозрювана ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати їй запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, оскаржувана ухвала зазначеним вище вимогам кримінального процесуального закону відповідає не в повній мірі з огляду на наступне.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України за кваліфікуючими ознаками: службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

На підтвердження обґрунтованості підозри, пред`явленої 25.12.2025 ОСОБА_7 орган досудового розслідування надав: - договір про постачання електричної енергії споживачу № Т-СЕГ-П/2022/22 від 27.01.2022, укладеного між КП «Одесміськелектротранс» та ТОВ «ЮГ-ГАЗ»; - акти приймання-передачі електричної енергії за лютий-вересень 2022 року по вказаному договору; - рахунки фактури до договору; - протокол огляду документів від 06.02.2025; - висновок судової економічної експертизи, яким визначений розмір шкоди, завданої бюджету при виконанні договору № Т-СЕГ-П/2022/22 від 27.01.2022 та інші матеріали, що в сукупності може підтверджувати обґрунтованість пред`явленої підозри, яка на теперішній час потребує подальшого розслідування.

В контексті наведеного, апеляційний суд зауважує, що орган досудового розслідування потребує вчинення необхідних слідчих дій задля встановлення істотних обставин к/п, в тому числі зібрання доказової бази задля підтвердження фактів, викладених в повідомленні про підозру, встановлення нових обставин тощо, в зв`язку з чим в подальшому уповноважений орган може змінити підозру.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що докази оскарження повідомлення про підозру стороною захисту не надавалися.

За приписами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частина 1 ст. 176 КПК України визначає перелік запобіжних заходів, які можуть бути застосовані, зокрема особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та зі штрафом від 250 до 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або без такого.

З врахуванням того, що санкцією інкримінованої статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, апеляційний суд погоджується з наявністю ризику в цьому к/п, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що ЄСПЛ неодноразово в своїх рішеннях наголошував на тому, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним (рішення ЄСПЛ в справах «Латальє проти Франції», «Прокопенко проти України», «Хайредінов проти України», «Москаленко проти України»).

При цьому, враховуючи специфіку інкримінованого діяння, логічно припустити в цьому к/п існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, за обставинами цього к/п ОСОБА_7 вже не займає посаду в КП «Одесміськелектротранс», що відповідно виключає її можливість отримати доступ до матеріалів, які мають істотне значення для справи.

Звертаючись до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу слідчий посилався на наявність ризиків в цьому к/п, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України та просив визначити заставу в розмірі 3369 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину складає від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та інше (рішення ЄСПЛ в справі «Істоміна проти України»).

Водночас, на переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

За обставинами цього к/п, слідчий суддя частково задовольнив клопотання слідчого та визначив ОСОБА_7 заставу у максимальному розмірі, передбаченому п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд звертає увагу на те, щоОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який є нетяжким, вона не має судимостей та раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, при цьому має постійне місце проживання, яке не змінювала впродовж тривалого часу та міцні соціальні зв`язки, зокрема заміжня, має на утриманні матір похилого віку 1948 р.н., якій встановлена І група інвалідності, неповнолітню доньку 2015 р.н., а відповідно до довідки її сукупний дохід за період січень-листопад 2025 року складають 257 681,79 грн (а.с. 171, 175-176, 180).

Крім того, з часу застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді застави, вона сумлінно виконувала покладені на неї судом обов`язки, про що не заперечував прокурор в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, до того ж на теперішній час вона не працює в КП «Одесміськелектротранс», що в сукупності свідчить про наявність підстав застосувати підозрюваній більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на неї відповідних обов`язків в порядку, визначеному ч. 5 ст. 194 КПК України, що в повній мірі зможе запобігти вище встановленим ризикам та гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

З врахуванням вище наведеного, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_7 та скасовує оскаржувану ухвалу слідчого судді.

При цьому, подана адвокатом ОСОБА_8 заява про передачу на особисту поруку підозрюваної ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, оскільки за результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж передача підозрюваної на особисту поруку, а саме особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 181, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_7 - задовольнити.

Відмовити в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 про передачу на особисту поруку підозрюваної ОСОБА_7 .

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, застосовано запобіжний захід у виді застави з покладенням на неї відповідних обов`язків до 24.02.2026 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді застави щодо підозрюваної ОСОБА_7 .

Застосувати до ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_7 строком до 24.02.2026 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця реєстрації проживання та роботи.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4