Справа №443/2205/25
Провадження №1-кп/443/41/26
ВИРОК

іменем України

03 березня 2026 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Негівці, Калуського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого на посаді електромонтажника у ФОП ОСОБА_8 , не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

28 червня 2025 року, приблизно о 18:00 год. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL COMBO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою «Р-84» в напрямку до м. Львів, при проїзді її ділянки між с. Дем`янка-Наддністрянська та с.Березина Стрийського району Львівської області, в районі примикання другорядної дороги сполученням «Київець-Пісочна», проявив неуважність до дорожньої обстановки, своїми діями створивши загрозу безпеці дорожнього руху, а саме на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напряму, без причин технічного характеру, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, проігнорувавши вимоги дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху (далі ПДР), не обрав безпечної для руху швидкості, внаслідок чого перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Додаток 2 ПДР і допустив виїзд автомобіля під його керуванням на смугу зустрічного руху, по якій в цей час назустріч йому рухався автомобіль марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , згідно з висновком експерта, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного відділу хребта з переломом тіла, правого поперечного відростку та дуги С5 хребця з зміщенням його допереду та перелому правого поперечного відростку С6 хребця, струсу спинного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм автомобіля «OPEL COMBO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а саме:

-п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків);

-п. 2.3 (підпунктів «б» та «д» - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху);

-п. 12. (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним);

-п. 12.9 (підпункту «б» - водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 Правил дорожнього руху України);

-розділу 34 «Дорожня розмітка» (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1. вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків).

Вказані порушення ОСОБА_4 вимог ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно 28 червня 2025 року, керуючи автомобілем, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, в внаслідок чого вчинив дорожньо-транспортну пригоду. Причиною ДТП стало перевищення ним швидкості руху. Він та його пасажир підійшли до потерпілого та викликали швидку і поліцію. Після цього він неодноразово спілкувався з потерпілим, цікавився його здоров`ям. Повідомляв потерпілого, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована, однак потерпілий хотів щоб він повністю компенсував завдану шкоду. Він згідний був відшкодувати завдану шкоду, однак сума, яку просив потерпілий була для нього надмірною. Також він, шляхом поштового переказу, намагався відшкодувати потерпілому завдану шкоду у розмірі 50 000 грн., однак потерпілий не прийняв поштового переказу, а тому ці кошти він отримав назад.

У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, який йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є правильною, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, здійснив зіткнення з іншим транспортним засобом під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого останньому спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченим є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, суд відхиляє зазначену у обвинувальному акті, як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, оскільки така не знайшла свого підтвердженні під час судового розгляду. Про своє каяття у вчиненому обвинувачений висловився лише в судових дебатах та після зауваження свого захисника, без жодних емоцій, які б вказували саме на щирість каяття, та жодним іншим чином не проявив такого. Той факт, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення на переконання суду само по собі не свідчить про його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (ч.1,2 ст.65 КК України).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, при яких такий вчинено, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Крім того, суд враховує висновок, наведений в досудовій доповіді органу пробації, згідно якого ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення низький, його виправлення можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

Надаючи оцінку доводам потерпілого та його представника щодо відсутності щирого каяття обвинуваченого у скоєному та неможливість звільнення від покарання з випробуванням з огляду на те, що останній не виявив готовності відшкодувати завдану шкоду, суд зауважує, що обвинувачений жодним чином не заперечив завданої потерпілому шкоди та вживав заходів щодо відшкодування потерпілому 50 000,00 грн., шляхом поштового переказу, про що захисником надано відповідну квитанцію (а.с.82). Крім того, суд бере до уваги позицію обвинуваченого щодо цивільного позову та мотиви такої позиції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії, оскільки саме такий вид покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення засудженого.

Разом з тим, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його поведінку в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до ст.75 КК України, його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Одночасно, вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, суд враховує особу обвинуваченого, а саме його вік, вид діяльності, те, що вказаний злочин став наслідком порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, а тому, з метою недопущення будь-яких негативних наслідків експлуатації останнім транспортних засобів, суд вважає за необхідне застосувати до нього додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що на переконання суду не буде для останнього надмірним тягарем.

Крім цього, по даній справі потерпілим заявлений цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданої внаслідок вчинення злочину майнової шкоди в розмірі 252 540,00 гривень та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Майнова шкода складається із витрат на лікування у розмірі 113400,00 грн., що підтверджується рахунком №17/12/25-2 від 17.12.2025 виданого ТОВ «Медичний реабілітаційний центр «Модричі», витрат на санітарно-курортне лікування у розмірі 59140,00, що підтверджується листом ТОВ «Велнес-Карпатія» від 01.12.2025, та у розмірі 80 000,00 грн. за пошкодження транспортного засобу.

Завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, який він зазнав, у зв`язку із спричиненням шкоди здоров`ю, тривалому перебуванні на лікуванні, зміни звичного життєвого укладу, позбавлення можливості реалізації своїх планів і бажань.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявлений до нього цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди визнав повністю, в частині відшкодування майнової шкоди не визнав. Подав відзив на позов, згідно якого цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «OPEL COMBO», р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Згідно полісу №9824282 розмір страхових сум за шкоду заподіяну життю і здоров`ю на одну потерпілу особу складає 500 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілих на одну потерпілу складає 250 000,00 грн. Сума майнової шкоди життю і здоров`ю, а також майну потерпілої особи, яку позивач просить стягнути з обвинуваченого, менша за ліміт відповідальності страхової компанії, а тому в силу ст.1194 ЦК України ОСОБА_4 є неналежним відповідачем в цій частині позову.

Дослідивши цивільний позов та оцінивши позовні вимоги, в сукупності з матеріалами справи, суд приходить переконання, що такий підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи доводи цивільного позову, а також те, що обвинувачений цивільний позов в частині моральної шкоди визнав, суд погоджується зі обґрунтуванням та розміром завданої моральної шкоди потерпілому, а тому така підлягає задоволенню у повному розмірі.

Щодо відшкодування майнової шкоди суд зазначає таке.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до виписки з медичної карти №3899/1527 (а.с.23), ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Калуська міська лікарня» з 13.11.2025 по 24.11.2025. Діагноз: стан після перенесеної важкої закритої черепно-мозкової травми (28.06.2025) з частими судинними кризами, закрита травма ШВХ, закритий лінійний перелом тіла, перелом поперечного відростка справа, підшкірна гематома тім`яної, скроневої ділянок голови справа. Анамнез хвороби: хворіє з 28.06.2025 після перенесеної важкої черепно-мозкової травми, госпіталізований у зв`язку із погіршенням загального стану. Лікування: ноотропи, антиоксидантна, судинна, відновна терапія, НПЗП, вітаміни, заспокійливі. Виписаний з незначним покращенням. Рекомендовано: спостереження лікаря-невропатолога, протирецидивне лікування 2 рази/рік, контроль АТ, пульсу, санітарно-курортне лікування 2р/рік.

Як видно з рахунку №17/12/25-2 від 17.12.2025 виданого ТОВ «Медичний реабілітаційний центр «Модричі» (а.с.24), пакет медичних та реабілітаційних послуг «Нейрореабілітація» становить 113400,00 грн.

Відповідно до листа ТОВ «Велнес-Карпатія» від 01.12.2025 (а.с.25), загальна вартість санітарно-курортного лікування становить 59140,00.

Згідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «OPEL COMBO», р.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 227349977 (а.с.59-61).

Відповідно до вищевказаного полісу, страхова сума на одного потерпілого становить: 500 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 250 000 грн. - за шкоду, заподіяну майну.

Згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №3720-IХ).

Як зазначено у ст. 5 Закону України № 3720-IХ, страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 3720-IХ, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

У разі настання події, що є підставою для здійснення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, чинних на день настання такої події, а для регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - у межах страхових сум, встановлених на день укладення внутрішнього договору страхування, за яким здійснюється така виплата, зобов`язано у встановленому цим Законом порядку здійснити регламентну виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи (ч.2 ст.18 Закону № 3720-IХ)

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 3720-IХ порядку.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону № 3720-IХ, у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи.

Загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди майну потерпілої особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановленої цим Законом (ч.3 ст.26 Закону № 3720-IХ).

Таким чином, на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у страховика на випадок деліктного зобов`язання виникає обов`язок, у межах суми страхового відшкодування виконати обов`язок страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові № 755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки цивільний позов пред`явлено до неналежного відповідача, якими є ПАТ «НАСК «ОРАНТА», то такий задоволенню не підлягає.

Крім того, з долученого представником потерпілого листа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 09.02.2026, адресованого ОСОБА_6 , вбачається, що для належного розгляду питання щодо відшкодування витрат на лікування необхідно надати на розгляд Страховика оригінали або належним чином посвідчені копії документів, зокрема вирок суду чи інше рішення, що підтверджує завершення кримінального провадження у справі, документи, що підтверджують витрати на лікування та їх розмір.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме:

-автомобіль марки «OPEL COMBO», р.н. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_4 ;

- автомобіль марки «RENAULT MEGANE», р.н. НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді від 02.09.2025 накладено арешт на: автомобілем марки «OPEL COMBO», р.н. НОМЕР_1 , та автомобіль марки «RENAULT MEGANE», р.н. НОМЕР_2 . Даний арешт слід скасувати.

Окрім цього, з ОСОБА_4 необхідно стягнути судові витрати в розмірі 4457,00 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-25/20741-ІТ від 06.10.2025, 4457,00 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-25/20752-ІТ від 06.10.2025, 6685,50 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-25/20738-ІТ від 07.10.2025, та 4457,00 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-25/25533-ІТ від 22.10.2025.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 02.09.2025 на автомобіль марки «OPEL COMBO», р.н. НОМЕР_1 , та автомобіль марки «RENAULT MEGANE», р.н. НОМЕР_2 після набрання вироком законної сили скасувати.

Після набрання вироком законної сили, речові докази по справі:

-автомобіль марки «OPEL COMBO», р.н. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_4 ;

-автомобіль марки «RENAULT MEGANE», р.н. НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_9 .

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 20 000 (двадцять тисяч) гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 20 056 (двадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень 50 копійок

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілому, представнику потерпілого та прокурору.

Головуючи суддя ОСОБА_1