Справа № 147/1284/26
Провадження № 1-кс/147/142/26
УХВАЛА

іменем України

25.05.2026 с-ще Тростянець

Слідчий суддя Тростянецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001369 від 21.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

слідчий СВ Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001369 від 21.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України. Клопотання мотивує тим, що 14.07.2025 не пізніше 07.20 год. солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, на особливий період, перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у населеному пункті АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про вчинене самовільне залишення військової частини не повідомляв та проводить час на власний розсуд. Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 22.05.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.08.2025 про вчинення кримінального правопорушення, а саме самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем солдатом ОСОБА_4 ; матеріалами службового розслідування по факту самовільного залишення місця служби 14.07.2025 солдатом ОСОБА_4 ; показаннями осіб рядового і начальницького складу в/ч НОМЕР_1 , де проходив військову службу ОСОБА_4 , а саме начальника навчального курсу в/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_7 , інструктора навчального курсу старшого сержанта ОСОБА_8 , начальника містечка полігона молодшого сержанта ОСОБА_9 , командира навчального взводу старшого лейтенанта ОСОБА_10 , курсанта навчального курсу старшого солдата ОСОБА_11 , курсанта навчального курсу солдата ОСОБА_12 , начальника стройової частини майора ОСОБА_13 ; наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 04.08.2025 «Про результати службового розслідування»; іншими матеріалами кримінального провадження.

У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні; незаконний вплив підозрюваного на свідків, оскільки згідно з ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно і перебуваючи на волі ОСОБА_4 матиме можливість незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а зокрема засуджений 03.07.2014 Могилів-Подільським міськрайоним судом Вінницької області за ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки: особисте зобов`язання є недостатньо дієвим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчинених злочинів та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки; особиста порука не може бути застосована, оскільки у ОСОБА_4 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу; домашній арешт є недостатньо суворим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість вчинення кримінального правопорушення, а тому він зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також враховуючи складність контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.5 ст. 407 КК України, а під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, зокрема передбачених ст. 407 КК України, можливо застосувати запобіжний захід виключно у виді тримання під вартою, тому застосувати інший вид запобіжного заходу в даному випадку не представляється можливим.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав, при цьому навів доводи викладені в клопотанні слідчого та просить його задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_4 зазначив, що хотів би бути вдома і міг би з`являтися на виклики. Також вказав, що він не працює та немає доходу, працює лише цивільна дружина. Застави ні він ні будь-хто інший не зможе внести, оскільки це немалі кошти.

Захисник ОСОБА_5 просить обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подане клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001369 21 серпня 2025 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.05.2026, 22 травня 2026 року о 22 год. 10 хв. в с-щі Тростянець на вул. Леоніда Каденюка , буд. 35 Гайсинського району Вінницької області затримано ОСОБА_4 на підставі п.6 ч.1 ст. 615 КПК України.

22 травня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У клопотанні зазначено, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1, п. 3 та п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; запобігання спробам незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозра пред`явлена ОСОБА_4 обґрунтована доказами, зібраними під час досудового розслідування, які досліджені слідчим суддею під час розгляду клопотання, а саме: повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.08.2025 про вчинення кримінального правопорушення, а саме самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем солдатом ОСОБА_4 ; матеріалами службового розслідування по факту самовільного залишення місця служби 14.07.2025 солдатом ОСОБА_4 ; показаннями осіб рядового і начальницького складу в/ч НОМЕР_1 , де проходив військову службу ОСОБА_4 , а саме начальника навчального курсу в/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_7 , інструктора навчального курсу старшого сержанта ОСОБА_8 , начальника містечка полігона молодшого сержанта ОСОБА_9 , командира навчального взводу старшого лейтенанта ОСОБА_10 , курсанта навчального курсу старшого солдата ОСОБА_11 , курсанта навчального курсу солдата ОСОБА_12 , начальника стройової частини майора ОСОБА_13 ; наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 04.08.2025 «Про результати службового розслідування»; іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, що наведена в чисельних рішеннях («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час досудового розслідування, слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1, п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та суду), полягає в тому, що ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Наявний ризик незаконного впливу підозрюваним на свідків, оскільки згідно з ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно та перебуваючи на волі ОСОБА_4 матиме можливість незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов.

Щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то варто взяти до уваги те, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а зокрема засуджений 03.07.2014 Могилів-Подільським міськрайоним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до норм чинного законодавства право на свободу та особисту недоторканність є одним із найбільш значущих прав людини.

Відповідно до ст. 29 ч. 2 Конституції України та ст. 5 пункту 1 підпункту «с» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи його вік, стан здоров`я, підозру у вчиненні кримінального правопорушення, які свідчать про те, що зі сторони підозрюваного може бути спроба переховування від органів досудового розслідування, та суду, впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, що відповідно до п.1, п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України є наявними ризиками.

Згідно з ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.5 ст. 407 КК України, а під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, зокрема передбачених ст. 407 КК України, можливо застосувати запобіжний захід виключно у виді тримання під вартою, тому застосувати інший вид запобіжного заходу в даному випадку буде суперечити вимогам закону.

Разом з тим слідчий суддя, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не вбачає підстав для визначення ОСОБА_4 застави.

Щодо прохання сторони захисту про призначення підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, то таке є безпідставним та не грунтується на вимогах закону, оскільки під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою й альтернативи застосування іншого не передбачено.

У судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене вище, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001369 від 21.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, підлягає до задоволення.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст. 176, 183, 193-194, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001369 від 21.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 20 липня 2026 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 , а саме з 22 год. 10 хв. 22 травня 2026 року.

Виконання ухвали покласти на уповноважену особу Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику та скерувати начальнику ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» для відома та виконання.

Визначити термін дії ухвали про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1» шістдесят днів - до 20 липня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено о 12.45 год. 26 травня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1