Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/351/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у з відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012766 від 29.08.2025 року відносно

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с.Старий Білоус Чернігівського району, Чернігівської області, громадянина України,з неповною вищою освітоою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 на посаді гооловного сержанта, в порушення ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 26.08.2025року приблизно о 10 год. 20 хв., знаходячись в районі н.п.Старовірівка Куп`янського району Харківської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойовий наказ відданий на підставі бойового розпорядження командира 2 мб НОМЕР_2 омбр №6дск/924 від 26.08.2025 року, а саме щодо висунення на позицію відділення «Динамо», що знаходиться поблизу АДРЕСА_2 для підсилення, доведеного до нього в усному порядку уповноваженою особою заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також, ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним, про обставини інкримінованого кримінального правопорушення пояснив суду так, як викладено вище у вироку. Пояснив, щонапередоні він повернувся з позиції «Динамо» в місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 і погано почувався після контузії. 26.08.2025 року приблизноо о 10 год 20 хв. замкомандира батальйону ОСОБА_6 довів йому та іншим військовослужбовцям наказ висунутись на позицію « ОСОБА_7 » для підсилення оборони, однак він відкрито відмовився виконувати цей бойовий наказ, так як фізично погано почувався, хоча за довідкою ВЛК був визнаний придатним до військової служби, письмовий рапорт не писав. Наразі в скоєному розкаюється, бажає продовжувати військову службу в військовій частині НОМЕР_3 , в якій він проходив службу з 2018 по кінець 2024 року.

Так як обвинувачений повністю визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини, при яких його звинувачують,його позиція добровільна та істинна, суд зі згоди всіх учасників процесу провів дослідження доказів в порядку ст.349ч.3 КПК України та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують його особу.

Таким чином, оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого повністю доведена і кваліфікує його дії за ст..402ч.4 КК України- непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра і лікаря нарклога не перебуває, одружений, має двох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем за контрактом з 2014 року, учасником АТО та учасником бойових дій, безпосередньо виконував бойові завдання , за станом здоровья придатний до військової служби, за місцем проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_3 характеризується позитивно, службова характеристика з військової частини НОМЕР_1 в цілому задовільна.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнається повне визнання своєї провини, щире каяття та те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, а обставин, що обтяжують покарання- не встановлено.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, сукупність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин та відсутість обтяжуючих обставин.

На підставі викладених обставин, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням частини 1 статті 69 КК України.

Застосування частини 1 статті 69 КК України під час призначення покарання за інкриміноване ОСОБА_5 правопорушення суд вбачає можливим та необхідним з огляду на сукупність пом`кшуючих покарання обставин. Ці обставини свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого правопорушення.

Крім того, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого-військовослужбовця, який має тривалий ( більше 12 років) досвід участі у бойових діях, є учасником АТО та учасником бойових дій та продовжує захищати країну в період збройної агресії російської федерації, має відповідну кваліфікацію та навички, з урахуванням звернення командира військової частини НОМЕР_3 , на підставі статті 58 КК України суд вважає за можливе замість покарання у виді позбавлення волі, яке визначено судом із застосуванням статті 69 КК України на строкдва роки, призначити обвинуваченому покарання у виді службового обмеження на той самий строк.

З огляду на продовження воєнного стану в Україні та у зв`язку з підвищеною потребою держави у військовослужбовцях, саме таке покарання надасть можливість обвинуваченому продовжувати проходження військової служби та шляхом відрахування в дохід держави частини його грошового забезпечення матиме більшу суспільну користь.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід в даному кримінальному провадженні застосовано у виді тримання під вартою і суд визначив обвинуваченому покарання, яке не пов`язано з обмеженням чи позбавленням волі, то суд вважає за необхідне скасувати вказаний запобіжний захід.

Судові витрати у справі відсутні. Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді 2 ( двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі строком на 2 ( два) роки призначити ОСОБА_5 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 ( два) роки з відрахуванням 20 ( двадцяти) відсотків в дохід держави із суми його грошового забезпечення.

Роз`яснити обвинуваченому, що під час відбування покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття призначеного покарання ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 03.09.2025 року по 19 березня 2026 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає трьом дням службового обмеження для військовослужбовців.

Скасувати запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою , звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Речовий доказ оптичний диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження, що знаходиться у прокурора, протягом усього часу їх зберігання.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому негайно після його проголошення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через районний суд, а обвинуваченим- в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1