Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/157/26
Категорія ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали провадження №296/10677/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 07.05.2025 стосовно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обраховано з моменту фактичного виконання вироку.

Зараховано відповідно до ст.72 КК України до строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання під вартою з 29 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року (включно).

Міру запобіжного заходу відносно засудженого до набрання вироком законної сили залишено попередню - застава на суму 52 860 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 9770 грн. матеріальної та 30 тис. грн. моральної шкоди, а всього на суму 39 770 грн. В решті позов залишити без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 148 301 грн. 70 коп. матеріальної шкоди. В решті позов залишити без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_12 119 266 грн. 24 коп. матеріальної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 1896 грн. 34 коп. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, близько 03 год. 29 серпня 2018 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на викрадення будь-якого чужого майна, поєднаного із проникненням у житло.

Розуміючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел без допомоги сторонніх осіб ОСОБА_8 не зможе, з цією метою до вчинення вищевказаного злочину останній вирішив залучити своїх знайомих Особа 1 та Особа 2 (кримінальні провадження відносно яких виділено в окремі провадження).

Особа 1 та Особа 2 на пропозицію ОСОБА_8 вчинити викрадення будь-якого чужого майна, поєднаного із проникненням у житло потерпілого погодилися, тим самим вступили в попередню змову, направлену на спільне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, враховуючи сприятливу обстановку, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 разом з Особа 1 шляхом віджиму металопластикового вікна, скориставшись заздалегідь підготовленим предметом типу «лом» проникли до квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали мікрохвильову піч торгівельної марки «Gorenje» модель MO-17 MW, серійний номер 72931177, в корпусі білого кольору вартістю 1800 гривень, телевізор торгівельної марки «Mirta», модель LED TV LE19HAVS, в корпусі сірого кольору, вартістю 2100 гривень, тюнер марки G1 серійний номер GI 201305А245877, вартістю 800 гривень, кріплення до телевізора, вартістю 570 гривень, регулятор напруги для котла, вартістю 800 гривень, плазмовий телевізор торгівельної марки «LG», модель 43 LJ 500v, в корпусі чорного кольору, вартістю 9200 гривень, wi-fi передавач торгівельної марки «SAPIDO», в корпусі білого кольору з двома антенами, вартістю 800 гривень, тюнер марки GI вартістю 800 гривень, терморегулятор для котла, вартістю 1800 гривень, які належать ОСОБА_10 .

В цей час Особа 2, діючи в межах спільної злочинної домовленості, перебував біля автомобіля марки Volkswagen PASSAT В5 V6TDI з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який знаходився неподалік будинку 7 по вулиці Коцюбинського в місті Житомирі, щоб у разі необхідності повідомити ОСОБА_8 та Особа 1 про можливе викриття їх дій, та в подальшому допомагав складати до багажного відділення викрадене майно.

Після чого місце скоєння злочину останні покинули та розпорядились викраденим на свій розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 18670 гривень.

Також, у ОСОБА_8 в період часу з 14 год. 05.08.2018 по 07 год. 07.08.2018 року перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення будь-якого чужого майна, поєднаного із проникненням у житло потерпілого.

Розуміючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел без допомоги сторонніх осіб ОСОБА_8 не зможе, з цією метою до вчинення вищевказаного злочину останній вирішив залучити свого знайомого Особа 1 (кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження).

Особа 1 на пропозицію ОСОБА_8 вчинити викрадення будь-якого чужого майна поєднаного із проникненням у житло потерпілого погодився, тим самим вступили в попередню змову, направлену на спільне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, враховуючи сприятливу обстановку, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 разом з Особа 1 шляхом віджиму металопластикового вікна, скориставшись заздалегідь підготовленим предметом, проникли до квартири АДРЕСА_5 , звідки таємно повторно викрали шкіряну сумку торгової марки «ARMANI», вартістю 800 доларів СІЛА, що станом на 07.08.2018 року еквівалентно 21705 гривень 36 копійок, металевий сейфу корпусі сірого кольору, вартістю 10000 гривень, планшет торгової марки «Iphone Ipad mini», імеі 1: НОМЕР_2 , імеі 2: НОМЕР_3 , вартістю 6000 гривень, планшет IpadAir2, марки «Apple», вартістю 15000 гривень, сумка торгової марки «Луї Вітон», коричневого кольору, вартістю 1500 доларів СІЛА, що станом на 07.08.2018 року еквівалентно 40697 гривень 55 копійок, мобільний телефон марки «Айфон 10», серійний номер DNPVX MS JJCLJ імеі НОМЕР_4 , вартістю 25000 гривень, мобільний телефон марки «Самсунг», імеі НОМЕР_5 , вартістю 863 грн. 33 коп., які належать ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_8 та Особа 1 місце скоєння злочину покинули та розпорядились викраденим на свій розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 119266 гривень 24 копійки.

Крім того, в період часу з 15 години 30 хвилин 26.04.2019 по 22 годину 30 хвилин 29.04.2019, перебуваючи за адресою АДРЕСА_6 у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення будь-якого чужого майна, поєднаного із проникненням у житло потерпілого.

Розуміючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел без допомоги сторонніх осіб ОСОБА_8 не зможе, з цією метою до вчинення вищевказаного злочину останній вирішив залучити свого знайомого Особа 1.

Особа 1 на пропозицію ОСОБА_8 вчинити викрадення будь-якого чужого майна поєднаного із проникненням у житло потерпілого погодився, тим самим вступили в попередню змову, направлену на спільне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, враховуючи сприятливу обстановку, впевнившись, що за злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, керуючись корисливим мотивом, Особа 1 залишився неподалік будинку, розташованого в АДРЕСА_6 з метою спостерігання за навколишньою обстановкою та попередження про виникнення небезпеки у вигляді наближення осіб, які могли б зрозуміти злочинний характер дій Особа 1 та ОСОБА_8 .

У свою чергу ОСОБА_8 , діючи в рамках попередньої злочинної змови з Особа 1, в цей час, шляхом віджиму металопластикового вікна, скориставшись заздалегідь підготовленим предметом, проник до квартири АДРЕСА_7 , звідки таємно повторно викрав грошові кошти в сумі 5000 доларів СІЛА, що станом на 29.04.2019 року еквівалентно 133096 гривень 50 копійок, фотоапарат марки «Canon», вартістю 3000 гривень 00 копійок, зовнішній вінчестер WD, в корпусі чорного кольору, серійний номер WXK1A7102265, вартістю 888 гривень 88 копійок, електронну книгу РОСКЕТВООК 623 Touch Lux, без серійного номеру, вартістю 5500 гривень 00 копійок, ланцюжок виготовлений з білого золота, вузького плетіння, 595 проби, вагою 5 г, вартістю 3135 гривень 20 копійок, підвіску у вигляді золотого хрестика, оздоблений камінцями, 595 проби, вагою 3 г вартістю 1881 гривня 12 копійок, рюкзак тканевий, торгової марки «Боббі» сірого кольору, вартістю 800 гривень 00 копійок, які належать ОСОБА_11 .

У подальшому, залишивши приміщення вищевказаної квартири, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 та Особа 1 місце скоєння злочину покинули та розпорядились викраденим на свій розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 148301 гривня 70 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність своєї вини та кваліфікацію дій, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, а своїм рішенням призначити йому за ч.3 ст.185 КК України покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши норму ст.75 КК України. При цьому, зазначає, що визнав повністю в судовому засіданні свою вину у скоєному правопорушенні та щиросердечно розкаявся, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні дав правдиві зізнавальні покази, які дійсно співпадають з фабулою пред`явленого обвинувачення на досудовому слідстві та погодився з юридичною їх кваліфікацією. Також, надав викривальні покази щодо інших осіб, які скоювали з ним вищевказані злочини, розповів детально де, куди, при яких обставинах збували викрадені речі. Зазначає, що в судовому засіданні представник державного обвинувачення, просив застосувати до нього міру покарання не пов`язану з позбавленням волі, однак, судом було застосовано позбавлення волі строком на чотири роки. Наголошує, що просив застосувати до нього міру покарання у виді умовного покарання, готовий був внести на рахунки Збройних Сил України кошти, які б пішли для нашої перемоги над ворогом, аби не застосували міру покарання пов`язану з позбавленням волі, в судовому засіданні він щиросердечно розкаявся, Звертає увагу, що під час розгляду справи, яка розглядалася майже 7 років ніяких нових правопорушень не скоював, не притягувався до адміністративної відповідальності. Наголошує, при призначенні міри покарання, згідно до ст.66 та 75 КК України, слід взяти до уваги його особу, те, що він визнав свою вину, щиро розкаявся, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, частково добровільно повернув потерпілим їхнє майно, своєю поведінкою довів те, що став на шлях виправлення, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку 2019 року народження.

Прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. В решті вирок залишити без змін. При цьому, наголошує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України, безпідставно врахував йому як дві обставини, які пом`якшують покарання, визнання вини та щире каяття у вчиненому, хоча обвинувачений лише частково визнав вину в інкримінованих злочинах. Також останній ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду, який тривав доволі значний час, не вживав жодних заходів щодо відшкодування шкоди потерпілим. Крім того, судом при призначенні покарання не враховано обставин, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме, що хоча й останній має погашені судимості, але раніше неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень. Окрім того, Житомирською окружною прокуратурою 21.02.2025 направлено до Богунського районного суду м.Житомира обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003948 від 17.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, який на даний час перебуває на розгляді. Таким чином, що ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив, продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення. Наголошує, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки не відповідає тяжкості злочинів, вчинених останнім та особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги та їх заперечення щодо апеляційних вимог прокурора, пояснення прокурора в підтримку своєї апеляційної скарги та його доводи на спростування апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація дій останнього за ч.3 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Санкція ч.3 ст.185 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 3-х до 6-ти років.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався.

В даному випадку, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість з огляду на наступне.

Так, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

В свою чергу, як убачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості (тяжкі) та характер вчинених кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, процесуальну роль обвинуваченого у їх вчиненні, ступінь суспільної небезпеки скоєного, характеризуючі особу обвинуваченого дані, який раніше до кримінальної відповідальності притягувався, однак, попередні судимості погашені у встановленому порядку, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, перебував на профілактичному наркологічному обліку з 13.05.2010 по 05.05.2011 з діагнозом (психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіноїдів. Вживання зі шкідливими наслідками), критично оцінює свою поведінку, оскільки протягом судового розгляду давав послідовні визнавальні показання, а також, визнання вини та щире каяття, як обставини, що пом`якшують їх покарання, і відсутність обставин, які б його обтяжували.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , вони є правильними та обґрунтованими, оскільки вище зазначені обставини та дані про особу ОСОБА_8 свідчать про певні позитивні зміни у поведінці останнього, зокрема те, що він зробив належні висновки та став на шлях виправлення.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду кримінального провадження (в суді першої та апеляційної інстанцій) визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, його позиція з цих підстав була незмінна, останній надавав послідовні, взаємоузгоджені з іншими доказами у провадженні показання.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що визнання щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 є дійсним, відвертим, підтверджується щирим жалем з приводу наслідків, які настали від його дій, та осудом своєї поведінки, як і дійсним його бажанням виправитись.

В свою чергу, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлено, не встановлено таких обставин і судом апеляційної інстанції.

Тобто, вище зазначене (наявність пом`якшуючих обставин - визнання вини та щире каяття) підтверджено і в суді апеляційної інстанції, та на думку апеляційного суду є суттєвим, таким, що дійсно повинно враховуватись пом`якшуючими обставинами при призначенні покарання.

В свою чергу, загальне посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість правопорушень та ступінь їх суспільної небезпеки, не відшкодування збитків завданих злочинними діями, попередні судимості (котрі погашені в законному порядку), як і наявність іншого обвинувального акту щодо обвинуваченого в суді першої інстанції (слід взяти до уваги презумпцію невинуватості ч.1 ст.17 КПК України), безумовно не вказує на те, що призначене покарання є явно несправедливим в наслідок м`якості.

Твердження прокурора про те, що суд не взяв до уваги характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, характеризуючи дані особи обвинуваченого, є безпідставними, оскільки ці обставини повністю враховані судом при призначенні покарання та взяті до уваги у сукупності з іншими обставинами провадження, за результатами чого призначено обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке підлягатиме до реального відбуття.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Як зазначалось вище, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень тяжкі, фактичні обставини їх вчинення (умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло, та тотожні дії, які завдали значної шкоди потерпілому), особу обвинуваченого (вище зазначені характеризуючи дані), його ставлення до вчиненого, пом`якшуючі обставини - визнання вини та щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, як і відсутність намагання відшкодувати задані збитки з боку обвинуваченого потерпілій стороні.

При цьому, підстави стверджувати, що вище зазначені пом`якшуючі обставини та дані характеризуючі особу обвинуваченого не враховано - відсутні, оскільки такі обставини, у тому числі, й визнавальні показання останнього в суді, та дані (навіть позитивні) в даному випадку не можуть превалювати над сукупністю обставин, які враховуються при визначенні покарання.

Таким чином, як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 4-ох років позбавлення волі (ближче до мінімальної межі санкції ч.3 ст.185 КК України), та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності.

При цьому, обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини суспільна небезпечність вчинених правопорушень, фактичні обставини його вчинення, кількість епізодів, активна процесуальна роль у скоєнні правопорушень, дані про особу обвинуваченого в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави, як для пом`якшення обвинуваченому покарання призначеного судом першої інстанції, так і застосуванні процесуального інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК України), або ж призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст.69 КК України).

На переконання апеляційного суду, саме призначене судом першої інстанції покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, за відсутності об`єктивних підстав наведених в апеляційних скаргах обвинуваченим та прокурором для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 07.05.2025 стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :