ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/384/26 Справа № 193/167/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000016 відносно ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Девладове Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, з повною загальною середньою освітою, який не одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, працює монтером колії у АТ «УЗ» РФ «Придніпровська залізниця», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік та, на підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України, покладено на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно до вироку суду, ОСОБА_6 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, тривалий проміжок часу, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_8 , з якою він проживає в одному помешканні, пов`язаний спільним побутом, має взаємні права та обов`язки, що призвело до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_6 28.03.2024 року о 18 год 00 хв, знаходячись за адресою їх спільного з потерпілою особою місця проживання: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство стосовно своєї співмешканки (цивільної дружини) ОСОБА_8 , а саме висловлювався в її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. У зв`язку з цим, за вказані протиправні дії було складено протокол про адміністративне правопорушення та згідно постанови Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 (ЄУН 193/533/24), визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Крім того, ОСОБА_6 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства психологічного характеру, 07.09.2024 року, приблизно о 16 год 30 хв, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, висловлював образи та погрози фізичною розправою відносно співмешканки (цивільної дружини) ОСОБА_8 . У зв`язку з цим за вказані протиправні дії було складено протокол про адміністративне правопорушення та згідно постанови Софіївського районного суду Дніпропетровської області (ЄУН 193/1656/24) від 18.09.2024 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Окрім того, ОСОБА_6 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, психологічного характеру 01.12.2024 року об 11:00 год, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою відносно співмешканки (цивільної дружини) ОСОБА_8 , спричинив фізичний біль та психологічний тиск, а також виганяв її із будинку. За вказані протиправні дії постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області (ЄУН 193/2097/24) від 05.12.2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

В подальшому, будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_6 , перебуваючи за їх спільним з потерпілою особою місцем проживання: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти домашнє насильство щодо своєї співмешканки (цивільної дружини) ОСОБА_8 , яке виразилось у психологічному насильстві та вчиненні наступних дій, а саме, 19.01.2025 року, приблизно 18 год 00 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи за вищезазначеним місцем спільного проживання з останньою, висловлювався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_8 , погрожував їй фізичною розправою, внаслідок чого остання викликала працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_6 та зафіксували факт вчинення з його боку домашнього насилля.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 , у період часу з квітня 2024 року по 19 січня 2025 року заподіяв своїй співмешканці (цивільній дружині) ОСОБА_8 систематичні психологічні страждання, що виразились в словесних образах, погрозах, які викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, внаслідок чого погіршилась якість життя потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 рокускасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, поклавши обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України та застосувати до ОСОБА_6 обмежувальні заходи, передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 91-1 КК України строком на 3 місяці. На думку прокурора, незастосування обмежувальних заходів, спрямованих на зміну поведінки кривдника, є порушенням прав потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Потерпіла ОСОБА_8 повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання приймати участь під час апеляційного розгляду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 як в суді І інстанції, так і під час апеляційного розгляду, свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів міра покарання ОСОБА_6 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до нетяжких злочинів, конкретних обставин справи, даних про його особу, який провину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, раніше не судимий, характеризується позитивно,на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працює, на даний час самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2014 року народження, не одружений, спокою громадян не порушує, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 визнано його щире каяття, обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене судом І інстанції покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, є саме таким.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції про відсутність підстав у застосуванні до обвинуваченого будь-яких обмежувальних заходів, передбачених ст. 91 - 1 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вже тривалий час проживає окремо від потерпілої ОСОБА_8 , у будинку своєї матері, й після останнього факту домашнього насильства відносно своєї співмешканки (19.01.2025 року) він більше подібних протиправних дій не допускав, до того ж увесь час відокремленого проживання з потерпілою він самостійно виховує та утримує їх спільного сина 10 років, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ст. 91 - 1 КК України, є необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ст. 91 - 1 КК України, є правом суду, а не обов`язком.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких порушень КПК або КК України, які б тяглі за собою скасування вироку або зміни міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: