ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року

м. Київ

справа № 161/700/24

провадження № 51-4138км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника

потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вироки Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2025 року та Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003322, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком місцевого суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та на підставі статей 75, 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього певні обов`язки.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої 52 282, 70 грн - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 440 000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 30 000 грн - витрати на правничу допомогу. Позов в частині відшкодування матеріальної шкоди відносно транспортного засобу залишено без розгляду.

Також, задоволено цивільні позови директора КП «Волинська обласна клінічна лікарня» та КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» КП «МО ЛМТГ», стягнуто з ОСОБА_6 витрати, пов`язані з лікуванням потерпілої ОСОБА_8 - 60 716, 88 грн, та витрати, пов`язані з лікуванням ОСОБА_10 - 4 527, 80 грн.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Згідно з вироком суду 28 жовтня 2023 року приблизно о 16:50 ОСОБА_6 , неподалік с. Несвіч Луцького району Волинської області, керуючи автомобілем марки «Audi 100» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись ним у напрямку до м. Львова автодорогою, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, здійснюючи перевезення пасажира ОСОБА_10 , та передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, виконуючи обгін невстановленого вантажного автомобіля, який рухався попереду у попутному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не переконався, що вона вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, не побачив автомобіль марки «Mercedes-Benz 168 А190» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалася у зустрічному напрямку до м. Луцька, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів, в результаті чого потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_10 - тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, частково задовольнив апеляційні скарги представника потерпілої та прокурора, вирок суду в частині призначеного покарання скасував і ухвалив в цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про відшкодування витрат на правову допомогу змінив.

Відмовив у задоволенні цивільного позову представника потерпілої в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

У порядку статей 120, 124 КПК стягнув з ОСОБА_6 на корить потерпілої ОСОБА_8 процесуальні витрати, понесені останньою на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн. В решті вирок суду залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість, просить змінити судові рішення, призначивши йому мінімальне покарання за ч. 2 ст. 286 КК і на підставі статей 75, 76 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Також, ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення в частині вирішення цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

На думку засудженого, при призначенні йому покарання судом першої інстанції та при перегляді справи судом апеляційної інстанції, не враховано ряд обставин і даних про його особу (зокрема, позитивну характеристику з місця роботи, позицію потерпілої, обставини, що склалися в його родині тощо), які в сукупності можуть бути підставою для пом`якшення покарання і застосування до нього інституту умовного звільнення від відбування покарання.

Крім того, ОСОБА_6 вказує, що судові рішення в частині вирішення цивільного позову представника потерпілої про стягнення на користь останньої матеріальної та моральної шкоди є незаконними і необґрунтованими, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», а тому суди дійшли передчасного висновку про стягнення всього розміру заподіяної матеріальної і моральної шкоди виключно із нього.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу, просили призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК мінімальне покарання та на підставі ст. 75 КК звільнити від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, рішення в частині вирішення цивільного позову просили скасувати і затвердити мирову угоду. Потерпіла та її представник підтримали касаційну в частині застосування до засудженого вимог ст. 75 КК, та не підтримали в частині скасування рішень щодо вирішення цивільного позову. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі засудженого про невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, то на думку Суду, вони є обґрунтованими з огляду на таке.

Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, котрий частково визнав вину, у вчиненому не розкаявся, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює, тобто займається суспільно-корисною працею, частково відшкодував завдані збитки, а також є особою молодого віку. Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставин, які обтяжують покарання суд не встановив.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК та про можливість виправлення і перевиховання останнього без ізоляції від суспільства, а тому на підставі статей 75, 76 КК звільнив засудженого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Здійснюючи апеляційний розгляд за апеляційною скаргою прокурора, суд дійшов висновку про безпідставність застосування судом першої інстанції до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про неможливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та вважає обґрунтованими вимоги касаційної скарги в цій частині, виходячи з нижченаведеного.

Так, положеннями ч. 2 ст. 50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому, з огляду на приписи ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює, тобто займається суспільно-корисною працею, є особою молодого віку. Крім цього, судом встановлено наявність обставини, яка пом`якшує покарання (активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, які його обтяжують.

Слід також зазначити, що стороною захисту подано до Суду клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження: спільної заяви потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_6 від 29 квітня 2026 року про примирення та врегулювання цивільного позову; мирову угоду від 29 квітня 2026 року про врегулювання цивільного позову укладену між засудженим і потерпілою; заяву потерпілої ОСОБА_8 щодо призначення засудженому покарання; розписку потерпілої про отримання 100 000 грн від ОСОБА_6 ; скріншот банківської операції щодо зарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_6 .

Крім цього, в клопотанні сторона захисту звертає увагу, що вищевказані документи підтверджують наявність нових істотних обставин, які характеризують особу засудженого, його ставлення до вчиненого, досягнення примирення з потерпілою стороною шляхом укладання відповідної угоди, а також подальше вжиття заходів щодо відшкодування завданої шкоди, що має істотне значення при перевірці справедливості призначеного покарання.

Зокрема, як убачається зі змісту долученої спільної заяви про примирення та врегулювання цивільного позову (в порядку ст. 128 КПК та ст. 207 ЦПК), сторони повідомляють Суд про досягнення примирення та укладення мирової угоди щодо повного та остаточного врегулювання цивільного позову. При цьому умови угоди сторонам зрозумілі, вони відповідають їхній вільній волі, не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Наслідки затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі в частині цивільного позову сторонам відомі.

Сторони просять Суд врахувати зміст угоди як офіційну заяву сторін про повне примирення та врегулювання порядку відшкодування завданої шкоди.

Зі змісту мирової угоди вбачається, що цивільний відповідач - засуджений ОСОБА_6 визнає, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження, що потягло за собою витрати на лікування та завдання моральної шкоди. Сторони погоджуються, що завдана шкода підлягає відшкодуванню на умовах та в порядку, визначених цією угодою, а також у порядку виконання вироку. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди за угодою становить 380 000 грн. Сторони підтверджують, що дана сума визначена з урахуванням раніше добровільно сплачених ОСОБА_6 60 000 грн. Окрім відшкодування моральної шкоди, цивільний відповідач зобов`язується відшкодувати цивільному позивачу матеріальну шкоду у розмірі 52 282, 70 грн та процесуальні втрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Крім того зазначено, що частина узгодженої суми моральної шкоди сплачується потерпілій готівкою до моменту надсилання угоди, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_8 про отримання 100 000 грн (розписка долучена до клопотання). Сторони погоджуються, що у разі зміниОСОБА_6 міри покарання на таку, що не пов`язана з позбавленням волі, він матиме змогу працевлаштуватися та залучити позикові кошти для одноразового розрахунку, а тому зобов`язується сплатити залишок суми 280 000 грн, а також матеріальну шкоду у розмірі 52 282, 70 грн та процесуальні втрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн одним платежем протягом 3 робочих днів з моменту проголошення судового рішення Верховним Судом.

Враховуючи те, що оскільки між потерпілою та засудженим досягнена згода щодо вирішення цивільного позову в повному обсязі, то колегія суддів вважає, що вимоги касаційної скарги ОСОБА_6 в цій частині задоволенню не підлягають. Процесуальної можливості затвердження мирової угоди колегія суддів не вбачає.

Крім вищенаведеного, Суд також враховує заяву потерпілої ОСОБА_8 від 29 квітня 2026 року щодо призначення покарання, в якій остання повідомляє Суд, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся і між ними досягнуто реального примирення. Потерпіла вважає за можливе виправлення засудженого без реального відбування покарання, а тому просить застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК.

Отже, проаналізувавши у сукупності всі обставини, які повинні бути враховані судом при призначенні покарання та вирішенні питання про звільнення від його відбування, колегія суддів дійшла переконання, що виправлення ОСОБА_6 можливе без реального відбування призначеного йому покарання із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК.

Звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням у даному кримінальному провадженні буде відповідати принципу справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, буде відповідним характеру вчинених ним дій, їх небезпечності та даним про особу засудженого. За таких обставин, касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного за ч. 2 ст. 286 КК основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 76 КК зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

В решті судове рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3