КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1825/2026 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000614, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2024 року, та накладено арешт у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном у кримінальному провадженні № 0000614, що вилучено у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhone Xr, IMEI НОМЕР_1 , а в іншій частині клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2025 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhone Xr, IMEI НОМЕР_1 ; грошові кошти, в кількості: 12 купюр по 50 Доларів США, 8 купюр по 20 Доларів США, 6 купюр по 10 Доларів США, 4 купюри по 5 Доларів США, 5 купюр по 1 Доларів США, 715 купюр по 100 Доларів США, 3 купюри по 100 Євро, 30 купюр по 50 Євро, 10 купюр по 20 Євро, 10 купюр по 10 Євро, 7 купюр по 5 Євро, 120 купюр по 500 гривень, 5 купюр по 200 гривень, 6 купюр по 100 гривень, 4 купюри по 20 гривень, 17 купюр по 1000 гривень.

Мотивуючи апеляційні вимоги прокурор зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя помилково дійшов висновку, що грошові купюри набуті начебто в законний шлях. Водночас, матеріалами негласних слідчих розшукових дій, протоколами огляду, та допитом свідка, встановлено факт, отримання ОСОБА_7 від іншої підозрюваної незаконних грошових коштів за групи осіб, які звертались за допомогою в отриманні фіктивних лікарських документів, з хибними діагнозами, що у подальшому слугували підставами в отриманні інвалідності, відстрочки чи бронювання.

Зауважує, що постановляючи оскаржувану ухвалу слідчий суддя безпідставно не розглядав необхідність накладення арешту на вилучені в ході обшуку квартири грошові купюри, з метою забезпечення їх збереження як речових доказів та спеціальної конфіскації.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000614, внесеного до ЄРДР 07.08.2024 року, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 358 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що 24.02.2022 року, указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений, та діє і по нині.

Крім того, 24.02.2024 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, під час досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи вплив на відповідних посадових осіб та тісні взаємозв`язки з іншими працівниками лікарень м. Києва, налагодила протиправний механізм із отримання неправомірної вигоди за надання послуг військовозобов`язаним особам з ухилення від призову та мобілізації шляхом формування фіктивних лікарських висновків, які в подальшому стають підставою для отримання інвалідності.

Діючи на виконання свого злочинного умислу та переслідуючи корисливий мотив, громадянка України ОСОБА_10 , за невстановлених органом досудового розслідування обставин, вступила у попередню змову з громадянами України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також іншими невстановленими особами, про спільне перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань.

12.03.2025 року, ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_10 прибув до Київської міської клінічної лікарні №6, де його було фіктивно розміщено на стаціонарне лікування ОСОБА_7 .

Так, під час фіктивного стаціонарного лікування ОСОБА_7 , без фактичної присутності ОСОБА_12 проводила його особистий огляд та заповнення медичної картки стаціонарного хворого для формуванням медичної справи, яка в подальшому слугувала для оформлення інвалідності.

У подальшому, 18.03.2025 року ОСОБА_12 від ОСОБА_7 повідомлено, що 20.03.2025 року, йому потрібно з`явитися до Київської міської клінічної лікарні №6, для завершення проходження так званого стаціонарного лікування та передачі другої частини грошових коштів у розмірі 900 доларів США ОСОБА_7 , для подальшої їх передачі ОСОБА_10 .

20.03.2025 року ОСОБА_7 виписала електронне направлення до лікаря кардіолога Центру дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України ОСОБА_11 , який, 08.05.2025 надав ОСОБА_12 результати дослідження комп`ютерної томографії грудної порожнини без його фактичного проведення, а також виписав на підставі фіктивного дослідження консультаційний висновок.

Сформована таким чином справа була подана на розгляд до Експертної команди з оцінки повсякденного функціонування особи Київської міської лікарні №6, як наслідок ОСОБА_12 призначено прибути на засідання ЕКПФО для ухвалення рішення щодо призначення групи інвалідності, в результаті якої ОСОБА_12 отримав 3 групу інвалідності, що дає підставу для отримання відстрочки від проходження служби та уникнення мобілізації.

Таким чином, ОСОБА_7 в ході реалізації свого злочинного умислу за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сприяла за грошову винагороду ОСОБА_12 в отриманні інвалідності, що надало йому можливість у знятті з військового обліку.

Зокрема, ОСОБА_7 , у період часу з 12.03.2025 року по 20.03.2025 рік відобразила у медичній документації стосовно ОСОБА_12 завідомо недостовірні данні щодо його стану здоров`я, а саме щодо його вад серця.

14 листопада 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України та у підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України.

У рамках досудового розслідування кримінального провадження 14.11.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_13 від 04.11.2025 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон iPhone Xr, IMEI НОМЕР_1 ;

- грошові кошти, а саме: 12 купюр по 50$, 8 купюр по 20$, 6 купюр по 10$, 4 купюри по 5$, 5 купюр по 1$, 715 купюр по 100$, 3 купюри по 100€, 30 купюр по 50€, 10 купюр по 20€, 10 купюр по 10€, 7 купюр по 5€, 120 купюр по 500 гривень, 5 купюр по 200 гривень, 6 купюр по 100 гривень, 4 купюри по 20 гривень, 17 купюр по 1000 гривень.

14.11.2025 року постановою слідчого слідчого управління ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_14 вказані речі та предмети визнані речовим доказом.

17.11.2025 року (клопотання датоване 14.11.2025 року) старший слідчий 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000614, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2024 року, яке вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhone Xr, IMEI НОМЕР_1 ; грошові кошти, в кількості: 12 купюр по 50 Доларів США, 8 купюр по 20 Доларів США, 6 купюр по 10 Доларів США, 4 купюри по 5 Доларів США, 5 купюр по 1 Доларів США, 715 купюр по 100 Доларів США, 3 купюри по 100 Євро, 30 купюр по 50 Євро, 10 купюр по 20 Євро, 10 купюр по 10 Євро, 7 купюр по 5 Євро, 120 купюр по 500 гривень, 5 купюр по 200 гривень, 6 купюр по 100 гривень, 4 купюри по 20 гривень, 17 купюр по 1000 гривень, із забороною відчуження, розпорядження та/або користування вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000614, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2024 року, та накладено арешт у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном у кримінальному провадженні № 0000614, що вилучено у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhone Xr, IMEI НОМЕР_1 , а в іншій частині клопотання відмовлено.

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів.

Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що мобільний телефон, на який прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що грошові кошти, на які оскаржуваною ухвалою не накладено арешт та на які прокурор просить накласти арешт зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з наданих матеріалів не вбачається.

Прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказані грошові кошти, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вказані грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, про що слушно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на грошові кошти, на які не накладено арешт оскаржуваною ухвалою, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, частково задовольнив клопотання прокурора, всупереч доводам апеляційної скарги.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000614, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2024 року, та накладено арешт у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном у кримінальному провадженні № 0000614, що вилучено у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhone Xr, IMEI НОМЕР_1 , а в іншій частині клопотання відмовлено, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4