Справа № 175/2245/26
Провадження № 1-кс/175/335/26
У Х В А Л А

іменем України

13 лютого 2026 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Слідчий суддя Дніпровського районного Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

в присутності підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , яке подано у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000116 від 19.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Самар Дніпропетровської області, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, який має діюче свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5147 від 02.07.2021, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

В С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується, за чиєю ініціативою воно розглядається

Клопотання вмотивовано тим, що в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000116 від 19.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, ОСОБА_5 13.02.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто у одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, відповідно до вимог статей 278, 481 КПК.

12.02.2026 о 11:53 год. ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

Покликаючись на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), таких як: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, прокурор просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у виключному розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста гривень).

Позиція учасників у судовому засіданні

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, покликаючись на викладені у ньому обставини, зазначивши, що на переконання органу досудового розслідування, наразі існують ризики, передбачені ст. 177 КПК. Свою позицію та обґрунтованість підозри прокурор мотивував обставинами, зазначеними у клопотанні.

Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання, з огляду на його безпідставність.

Підозрюваний ОСОБА_5 , оспорюючи обґрунтованість підозри, просив застосувати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Розмір застави, про який зазначила сторона обвинувачення вважав надмірним для себе, також просив врахувати, що він має статус учасника бойових дій, хронічні захворювання.

Захисник вважав, зо клопотання є необґрунтованим, оскільки не відповідає вимогам статей 177, 182 КПК; мета застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставною; відсутні заявлені прокурором ризики. Звернув увагу, що повідомлена ОСОБА_5 підозра є необґрунтованою, а міцність соціальних зв`язків ОСОБА_5 дає підстави для застосування щодо нього неізоляційного запобіжного заходу.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора (частини 3, 4 ст. 176 КПК).

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказують детектив та прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 (ч. 1 ст. 183 КПК).

Установлені слідчим суддею обставини, мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Щодо здійснення особливого порядку кримінального провадження

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 480 КПК особливий порядок кримінального провадження здійснюється, зокрема, щодо адвоката.

Підозрюваний ОСОБА_5 являється особою щодо якого здійснюється особливий порядок кримінального провадження, так як останній є адвокатом: рішенням ради адвокатів Дніпропетровської області від 01.07.2021 року № 147 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 02.07.2021 № 5147 та з цього час він здійснює адвокатську діяльність (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5147 від 02.07.2021, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області), адвокатська діяльність станом на 13.02.2026 не припинена та не зупинена.

13.02.2026 керівником Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, яку він особисто отримав того ж дня.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 дотримано, встановлений статтями 480, 481, КПК, особливий порядок кримінального провадження, він набув статусу підозрюваного.

Щодо обґрунтованості підозри

Кримінальне правопорушення, склад якого передбачений диспозицією ч. 3 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, тобто прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Саме з огляду на таке розуміння обґрунтованості підозри слідчий суддя вирішував це клопотання, та дійшов висновку про те, що описана у клопотанні фабула, у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.

За обставинами підозри про яку повідомлено ОСОБА_5 , останній, не пізніше 18.11.2025 точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в місті Самар, Дніпропетровської області, маючи злочинний умисел направлений на одержання неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, а саме на вплив службових осіб та працівників 20 Регіональної військово-лікарської комісії щодо прийняття ними рішення про зняття з військового обліку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь і передбачаючи їх наслідки, в телефонній розмові призначив зустріч останньому на паркінгу торгової мережі «Метро», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, сел. Слобожанське, вул. Каштанова, буд. 1.

Далі, ОСОБА_5 того дня, зустрівся з ОСОБА_8 на паркінгу торгової мережі «Метро», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, сел. Слобожанське, вул. Каштанова, буд. 1, де під час особистого спілкування повідомив останньому, що якщо ОСОБА_8 не передасть йому неправомірну вигоду в сумі 2500 доларів США службові особи 20 Регіональної військово-лікарської комісії не приймуть рішення про непридатність його до військової служби та зняття з військового обліку. Також попередив, що йому потрібен час для збору інформації, після чого отримав від ОСОБА_8 документи про проходження ним медичного дослідження. В розмові ОСОБА_5 попередив про подальше спілкування з ним через додаток «Telegram».

В період з 18.11.2025 по 31.01.2026 ОСОБА_5 спілкувався з ОСОБА_8 по додатку «Telegram», куди 31.01.2026 надіслав фото з результатами проходження ВЛК та протоколи засідання штатної ВЛК.

В подальшому, 08 лютого 2026 року ОСОБА_5 в ході телефонної розмови повідомив ОСОБА_8 про необхідність прибуття 12.02.2026 о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання документів.

Так, 12 лютого 2026 року приблизно о 10 год. 14 хв. ОСОБА_8 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , де отримав наступні документи: протокол засідання штатної військово-лікарської комісії від 19.01.2026 року № 2026-0119-1439-0573-0, свідоцтво про хворобу № 2025-1212-1435-0480-7 від 12.12.2025 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідку про проходження військово-лікарської комісії.

Продовжуючи свою злочинну діяльність 12.02.2026 ОСОБА_5 в ході телефонної розмови з ОСОБА_8 , призначив зустріч останньому біля ТК «Наша Правда», за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, 31Д.

Цього ж дня, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій 12.02.2026, приблизно о 11 год. 52 хв., зустрівся на парковці ТК «Наша Правда», за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, 31Д, з ОСОБА_8 , який приїхав на власному автомобілі MERSEDES BENZ GL 350 CDI д.н.з.: НОМЕР_1 , де сівши до салону зазначеного автомобілю, одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів 2 800 доларів США, для третьої особи за здійснення ним впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на службових осіб 20 Регіональної військово-лікарської комісії та працівників військово-лікарської комісії щодо прийняття ними рішення про зняття з військового обліку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого 12.02.2026 о 11 год. 58 хв. ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції безпосередньо після вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Для визначення причетності ОСОБА_5 до подій кримінального правопорушення слідчим суддею досліджені та оцінені фактичні дані, які підтверджуються:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 19.12.2025;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_8 від 19.12.2025;

- протоколом огляду речей від 19.12.2025;

- протоколом огляду речей від 01.02.2026;

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме аудіоконтролю особи;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.02.2026;

- протоколом затримання особи, у порядку ст. 208 КПК України;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності

Враховуючи те, що обґрунтованість підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю вагомих доказів, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений під час судового розгляду, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_5 .

Також слідчий суддя приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.90 р., відповідно до якого «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Щодо існування ризиків

Прокурор, наполягаючи на застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, окрім обґрунтованості підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, покликався також на існування ризиків, які дають йому підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання слідчого судді, ризики, що дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи існування зазначених прокурором ризиків, слідчий суддя виходив із такого.

Слідчий суддя переконаний, що ймовірна можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду підтверджується перш за все тим, що ОСОБА_5 об`єктивно підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

ОСОБА_5 , враховуючи отримання ним повідомлення про підозру та усвідомлюючи невідворотність призначення відносно нього покарання у вигляді реального позбавлення волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Окрім того, під час проведення негласних слідчих розшукових дій, задокументовано наявність у підозрюваного ОСОБА_5 , значних матеріальних статків, які останній в подальшому може використовувати для тривалого переховування від органів досудового розслідування та суду, шляхом постійної зміни місця проживання, тощо.

Поряд з цим, тяжкість скоєного злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Слід враховувати, що Дніпропетровська область значно наближена до кордонів територія яких, визначена статусом тимчасово окупованою територію, останній може покинути території Дніпропетровської області та України, оскільки ОСОБА_5 має право виїзду за межі території України. З огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску, а іноземні держави можуть в подальшому відмовити в екстрадиції останнього, посилаючись на небезпеку для його життя чи здоров`я, тощо, що унеможливить притягнення його до кримінальної відповідальності.

Зіставлення можливих для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після його затримання, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі, переконують слідчого суддю у тому, що ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду є достатньо вірогідним.

Викладене підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, вказує таке.

У цьому кримінальному провадженні існує імовірність залученості або обізнаності великої кількості осіб, які на цій стадії досудового розслідування

не допитані, однак їм можуть бути відомі обставини розслідуваного злочину. Наведене дає підстави обґрунтовано припускати про те, що ОСОБА_5 може вживати заходів щодо здійснення впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_5 володіє інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних, свідка, який надав органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього, у зв`язку з чим останній, перебуваючи на волі, не будучи обмеженим у спілкуванні зі свідками, експертами, спеціалістами, матиме можливість впливати на учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів, схиляти їх до зміни даних слідству показань іншим чином, здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Ризик незаконного впливу на інших осіб об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які

є свідками у кримінальному провадженні, та ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

У зв`язку з чим достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб,

Оцінюючи ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, про існування якого зазначила сторона обвинувачення, слідчий суддя зазначає, що під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, досвід роботи адвокатом, використовуючи свої особисті зв`язки, може вчинити активні дії щодо приховання належного йому майна, або підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання тощо, в тоже може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню, а тому імовірність існування цього ризику є високою.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя зазначає таке. Матеріалами клопотання обґрунтовано та під час розгляду клопотання встановлено, що факти отримання неправомірної вигоди підозрюваним могли бути систематичними.

Встановлений розглядом клопотання факт того, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 скеровано до суду 15.03.2021 року обвинувальний акт за ч. 3 ст. 206-2, оцінюється слідчим суддею як факт, що вказує на можливість продовження ОСОБА_5 протиправної діяльності і в подальшому.

Мотиви суду щодо запобіжного заходу, який слід застосувати щодо підозрюваного та інші питання

Оскільки встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України та наявність декількох ризиків, то з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного є об`єктивно необхідним.

Прокурор просив застосувати щодо ОСОБА_5 найбільш суворий запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів, покликаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків. Прокурор вважав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК, не забезпечить виконання підозрюваним своїх обов`язків та не запобігатиме існуючим ризикам.

Як зазначалося раніше, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

На виконання вимог ст.ст. 177-178 КПК України, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно працевлаштований, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, одружений, має хронічні захворювання, статус учасника бойових дій.

Хоча зазначені обставини позитивно характеризують ОСОБА_5 , проте вони в світлі наведених вище фактичних даних та характеристики кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені слідчим суддею ризики до маловірогідності чи до їх виключення на цьому етапі досудового розслідування.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи високий рівень обґрунтованості підозри, значний суспільний інтерес (оскільки інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення віднесено до корупційних кримінальних правопорушень), тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, встановлені обставини та ризики, в тому числі високий ступінь ризику переховування та збільшення ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - на даному етапі більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою із визначенням п розміру застави, не зможуть запобігти ризикам, встановленим розглядом цього клопотання, та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано та розглядом клопотання не доведено обставин, які б вказували на можливість на цьому етапі кримінального провадження про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких, в тому числі неізоляційних запобіжних заходів.

Тому, враховуючи вищевикладене та зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням особистих характеристик підозрюваного, слідчий суддя доходить висновку, що щодо ОСОБА_5 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та таке обмеження права підозрюваного на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Строк дії ухвали суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання затриманого - з моменту затримання (частини 1, 2 ст. 197 КПК).

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного особу від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості внесення застави.

Таким чином, при визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Визначаючи підозрюваному розмір застави, суд враховує його матеріальний стан, його роль у вчиненні інкримінованого йому діяння, також розмір грошових коштів, які становлять предмет неправомірної вигоди.

Слідчий суддя приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо розміру застави

На виключність випадку для визначення розміру застави вище визначеної КПК межі, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують слідчого суддю на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, та його корупційний характер; обставини кримінального правопорушення; правовий статус підозрюваного та/або правовий статус особи, якій пропонувалась неправомірна вигода, мета надання неправомірної вигоди, а також вид співучасті та роль підозрюваного; розмір спричиненої (попередженої) шкоди чи неправомірної вигоди; спосіб імовірного вчинення злочину; майновий стан підозрюваного.

Додатковим фактором встановлення застави у розмірі, який перевищує межі КПК, є визначення її як альтернативи до тримання під вартою. У зв`язку із цим, розмір застави збільшується з тим, щоб забезпечити таку ж дієвість застави, як і тримання під вартою. За загальним правилом застава у межах КПК не може бути альтернативою до тримання під вартою, адже сама по собі вона є значно м`якішим запобіжним заходом. Тримання ж під вартою є винятковим запобіжним заходом (частина 1 статті 183 КПК), а тому й альтернативна до нього застава у переважній більшості ситуацій визначається як для виключного випадку (частина 5 статті 182 КПК).

З огляду на початковий етап досудового розслідування та встановлені на цьому етапі обставини кримінального провадження слідчий суддя дійшов висновку, що застава в розмірі 215 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 715 520 (сімсот п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять) гривень.

Саме такий розмір альтернативної застави, з огляду на здобуті стороною обвинувачення дані щодо майнового стану підозрюваної особи, не буде непомірним для підозрюваного, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, та відповідатиме критерію пропорційності застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу та обставин вчиненого кримінального правопорушення за ч.3 ст. 369-2 КК України в якому він обґрунтовано підозрюється.

На виконання вимог ч.3 ст. 182 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Підстав для застосування положень ч.9 ст.194 КПК України слідчим суддею не встановлено.

На виконання вимог ст.483 КПК України про застосування запобіжного заходу, повідомити Раду адвокатів Дніпропетровської області.

Строк дії ухвали встановити в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , яке подано у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000116 від 19.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з моменту його затримання, а саме з 11:53 год. 12 лютого 2026 року.

Строк дії ухвали до 11 години 53 хвилин 12 квітня 2026 року.

Визначити розмір застави у сумі розмірі 215 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 715 520 (сімсот п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять) гривень, 00 коп., які необхідно внести на депозитний розрахунковий рахунок №UA0017442, банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, код банку отримувача (МФО) 820172, отримувач коштів Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, призначення платежу: застава згідно ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2026 року (ЄУ№ 175/2245/26 (провадження № 1-кс/175/335/26) щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до спливу терміну тримання під вартою.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту м. Самар, Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-утримуватися від спілкування із визначеними слідчим або прокурором свідками;

-здати на зберігання у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд

з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави, строк дії покладених на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків не може перевищувати двох місяців.

У випадку невиконання підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покладених обов`язків, застава буде звернута в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України й використана у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ст. 194 КПК України.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 13 лютого 2026 року. У відповідності до положень ч.2 ст.376, ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1