Справа № 127/3005/26
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої слідчої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

без участі учасників судового провадження,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці заяву судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід у справі №127/3005/26 за скаргою заявника ОСОБА_4 , в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність службових осіб Вінницької окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання зави чи повідомлення про кримінальне правопорушення на підставі його заяви від 26.01.2026,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження Вінницького районного суду Вінницької області надійшла заява судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду вищевказаної справи, яка суддею умотивована тим, що зі змісту скарги та доданих матеріалів вбачається, що заявником ОСОБА_5 укладено договір із захисником ОСОБА_6 .

Вказує, що у період з серпня 2012 року по вересень 2020 року (в період з 2017 року по 2020 перебувала у відпустці до досягнення дитиною трирічного віку) ОСОБА_6 , яка є захисником заявника ОСОБА_7 , працювала на посаді помічника судді ОСОБА_3 та у них склалися дружні відносини, які тривають до теперішнього часу.

Тому, з метою об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд, суддя Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_3 вважає за необхідне заявити самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_4 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність службових осіб Вінницької окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на підставі ст.ст.75, 80 КК України.

12.02.2026 до судового засідання заявник та його адвокат не з`явилися, попередньо адвокат ОСОБА_6 скерувала суду заяву про проведення засідання в їх відсутності щодо вирішення самовідводу судді покладається на розсуд. суду.

Суд, вважає за можливе розглянути заяву судді про самовідвід у відсутності учасників судового провадження.

Вивчивши заяву про самовідвід, оглянувши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що заява про самовідвід підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів судового процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення справи.

Норма про відвід (самовідвід) гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини щодо фактичного кримінально-правового характеру справ про адміністративні правопорушення, про що, зокрема, зазначалося в п. 21 рішення у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Відповідно до ст. 75 КПК України, законом передбачено вичерпний перелік обставин, які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. ч.1, 4 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Таким чином, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до пункту 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Згідно зі ст. 5 Кодексу суддівської етики, незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою дії принципу верховенства права та невід`ємною складовою справедливого суду.

Заявляючи самовідвід, суддя послалася на те, що факт перебування представника заявника адвоката ОСОБА_6 на посаді помічника судді ОСОБА_3 у період з серпня 2012 року по вересень 2020 року, може в подальшому створити враження необ`єктивності та неупередженості судді у розгляді даної справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.

Водночас, самовідвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для самовідводу.

Суд вважає , що жодного доказу вчинення суддею ОСОБА_3 дій, які свідчать про її необ`єктивність в розгляді скарги суду не надано, як і не надано доказів прихильності чи упередження судді щодо заявника та ( або) його адвоката у даній справі, що може впливати або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення.

З огляду на викладене суд вважає, що підстав для відводу головуючої слідчої судді в даній справі, відповідно до ст. 75 КПК України, не встановлено, у зв`язку із чим заява про самовідвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід у справі №127/3005/26,- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_8