ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/542/26 Справа № 199/7134/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника

в режимі відеоконференції ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 06 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000918, щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 06 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено йому покарання у виді 120 (ста двадцяти) год. громадських робіт.

Звільнено ОСОБА_8 від призначеного йому покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, а ОСОБА_8 в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинених за наступних обставин.

25 червня 2023 року приблизно о 23:20 год. ОСОБА_7 разом з раніше знайомим ОСОБА_8 , перебували поблизу буд. № 7 по вул. Шолохова в м. Дніпрі. В цей час поруч з вказаним будинком знаходився ОСОБА_10 . Побачивши останнього ОСОБА_7 , на ґрунті таких, що раптово виникли, неприязних стосунків вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_10 , почавши висловлюватися нецензурною лайкою. В ході конфлікту у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , 25 червня 2023 року приблизно о 23:20 год., знаходячись поблизу будинку № 7 по вул. Шолохова в м. Дніпрі ОСОБА_7 наблизився до потерпілого ОСОБА_10 з переду та, перебуваючи на відстані близько 1-го м обличчям до обличчя потерпілого, своїми обома руками штовхнув від себе ОСОБА_10 в область грудної клітини. Від вказаного поштовху потерпілий не втримав рівновагу та з висоти власного зросту впав на асфальтне покриття на сідниці.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , побачивши, що потерпілий намагається підвестись ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що голова є життєво важливим органом людини, бажаючи спричинити потерпілому тілесні ушкодження, діючи умисно, перебуваючи в безпосередній близькості до ОСОБА_10 , який знаходився на асфальтному покритті в положенні сидячи, нахилився над останнім та наніс потерпілому не менше 6-ти ударів кулаком правої руки в область скроневої ділянки голови з правої сторони, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 фізичний біль та тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що є небезпечними для життя в момент заподіяння, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку II ступеню, перелому правої скроневої кістки, обмеженого субдурального згортку крові в ділянці перелому (14x3x15 мм), садна правої скроневої ділянки.

Після отримання вказаних ударів потерпілий залишився сидіти на асфальтному покритті, при цьому закриваючи голову обома руками.

В цей час у ОСОБА_8 , який знаходячись поруч з ОСОБА_7 ліворуч від останнього та побачив його злочинні дії, раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , без попередньої змови з ОСОБА_7 .

Реалізуючи зазначений кримінально-протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , 25 червня 2023 року приблизно о 23:20 год., знаходячись поблизу будинку № 7 по вул. Шолохова в м. Дніпрі, ОСОБА_8 , наблизився до потерпілого ОСОБА_10 з правої сторони та, діючи умисно, перебуваючи в безпосередній близькості до ОСОБА_10 , який знаходився на асфальтному покритті в положенні сидячи, при цьому закриваючи голову руками, своєю правою ногою, взутою у черевик, наніс два удари в область скроневої ділянки голови потерпілого з правої сторони та не менше 6-ти ударів кулаком правої руки в область скроневої ділянки голови потерпілого з правої сторони, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 фізичний біль.

Внаслідок отриманих ударів потерпілий продовжував знаходитись на асфальтному покритті в положенні лежачи, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вважаючи свої дії доведеними до кінця, залишили місце вчинення кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 06 серпня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, та визнати винним ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд у вироку не навів переконливих мотивів на спростування доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не мали умислу на спричинення тілесних ушкоджень групою осіб, тобто на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Вказав, що мотиви, викладені у вироку суду, вказують на те, що аналіз досліджених під час судового слідства доказів проведений односторонньо, а їх юридична оцінка упереджена. Вказав, що судом залишено поза увагою те, що судового-медичний експерт ОСОБА_11 роз`яснив висновки та показав, що виявлені у ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку II ступеню, перелом правої скроневої кістки, обмежений субдуральний згорток крові в ділянці перелому (14x3x15 мм), садно правої скроневої ділянки, моли бути спричинені як внаслідок одного удару в праву скроневу ділянку потерпілого, так і від сукупності ударів в цю ділянку. При цьому, достовірно визначити таку кількість ударів (один, чи декілька), а також наслідком ударів кого з обвинувачених є вказані тілесні ушкодження, судово-експертним шляхом неможливо. Прокурор вказав, що незрозумілим є те, що, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, вважає, що вирок є незаконним і підлягає скасуванню у тому числі й у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості.

Захисник ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити вирок суду першої інстанції без зміни.

Вказала, що твердження прокурора про упереджене оцінювання судом доказів не відповідає дійсності і не може слугувати підставою для скасування вироку, оскільки суд першої інстанції реалізував свою компетенцію відповідно до положень КПК України, всебічно, обєктивно та неупереджено оцінив докази, надані стороною обвинувачення.

Зазначила, що призначене покарання відповідає принципам справедливості та індивідуалізації, не може вважатися явно несправедливим чи надмірно мяким у розумінні ст.414 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку належно не виконав зазначених вимог закону.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що доводи прокурора про невмотивованість рішення суду першої інстанції є обгрунтованими.

Як убачається із вироку суду першої інстанції, суд допитав обвинувачених, потерпілого, свідків, експерта ОСОБА_11 , дослідив обставини справи та наявні у матеріалах кримінального провадження письмові докази, і дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діяли у співучасті в ході нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, та про необхідність кваліфікації дій обвинувачених за спричинення ОСОБА_10 тих тілесних ушкоджень, які кожен з них безпосередньо заподіяв, а саме дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, а дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 126 КК України.

Так, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 із ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та ОСОБА_8 із ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 126 КК України суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що стороною обвинувачення не надано доказів про те, що тяжкі тілесні ушкодження були спричинені потерпілому ОСОБА_10 об`єднаним єдиним злочинним умислом спільними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Така позиція суду першої інстанції, зазначена у вироку, є передчасною, оскільки такі висновки судом першої інстанції зроблені без належного дослідження усіх доказів у сукупності із показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідка очевидця події ОСОБА_12 та без встановлення обставин конфлікту, який розпочалася спочатку між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , в ході якої засуджений наносив потерпілому тілесні ушкодження, а потім ОСОБА_8 , який знаходився поруч з ОСОБА_7 , наніс потерпілому ОСОБА_10 два удари в область скроневої ділянки голови потерпілого з правої сторони та не менше 6-ти ударів кулаком правої руки в область скроневої ділянки голови потерпілого з правої сторони.

Допитаний потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він не пам`ятає обставини подій, які мали місце 25 червня 2023 року, так як у нього була травма голови та минув час. Однак потерпілий підтвердив обставини, які були викладені в протоколі слідчого експерименту від 13 липня 2023 року та в протоколі впізнання, проведеного за його участі, від 18 липня 2023 року під час досудового розслідування, в ході яких він впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_13 як осіб, які спричинили йому тілесні ушкодження, та вказав механізм спричинення ними тілесних ушкоджень.

Допитаний свідок ОСОБА_12 під час судового засідання пояснив, що 25 червня 2023 року зустрівся зі своїм другом ОСОБА_14 і вони разом пішли на набережну, де, зустрівшись із друзями, спільно проводили час. Приблизно о 22:50 год. вони почали розходитись по домам та він пішов додому разом з потерпілим. Під час їх руху вони побачили двох хлопців, на що потерпілий вказав, що одного з них він умовно знає ще зі школи, та він підійшов привітатись, проте хлопці не підтримували розмови. Після чого один з них, а саме ОСОБА_7 , «послав» потерпілого нецензурною лексикою, внаслідок чого ОСОБА_14 підійшов до того впритул, на що обвинувачений ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_14 від себе, від чого потерпілий впав та ОСОБА_7 одразу наніс ОСОБА_14 не менше 6-ти ударів в ліву скроневу частину голову. Після цього підійшов другий хлопець, а саме ОСОБА_8 , який наніс два удари ногою та не більше 5-ти ударів рукою в праву скроневу частину голови. Усе це тривало не більше 1-ї хвилини.

Окрім цього, суд у своєму вироку зазначає, що надає перевагу показанням потерпілого ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , які визнає достовірними, та відхиляє доводи обвинувачених в частині незгоди з зазначеною прокурором кількістю ударів, які наніс потерпілому кожен з них.

При цьому, суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 щодо кількості та послідовності ударів, які наніс потерпілому кожен з обвинувачених, результати слідчих експериментів за участі свідка ОСОБА_12 від 20 липня 2023 року і потерпілого ОСОБА_10 від 25 червня 2023 року та висновки судово-медичних експертиз №2242е від 24 липня 2023 року та №2252е від 24 липня 2023 року.

Також суд у вироку зазначив, що викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 і він почав наносити удари останньому вже після того, як ОСОБА_7 наніс декілька ударів в голову потерпілого, отже ОСОБА_8 не був співучасником спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 тих тілесних ушкоджень, які були завдані ударами ОСОБА_7 до того, як ОСОБА_8 , приєднався до побиття потерпілого.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що досліджені докази допускають варіативність діянь, які спричинили тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 і які могли бути нанесені як лише ОСОБА_7 , до того, як ОСОБА_8 приєднався до побиття потерпілого, так і спільними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Однак, судом залишено поза увагою те, що судово-медичний експерт ОСОБА_11 роз`яснив вище наведені висновки та показав, що виявлені у ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку II ступеню, перелом правої скроневої кістки, обмежений субдуральний згорток крові в ділянці перелому (14x3x15 мм), садно правої скроневої ділянки, моли бути спричинені як внаслідок одного удару в праву скроневу ділянку потерпілого, так і від сукупності ударів в цю ділянку. При цьому, достовірно визначити таку кількість ударів (один, чи декілька), а також наслідком ударів кого з обвинувачених є вказані тілесні ушкодження, судово-експертним шляхом неможливо.

Неналежне дослідження вищевказаних обставин призвело до передчасних висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не мали умислу на спричинення тілесних ушкоджень групою осіб, тобто на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

При цьому є незрозумілим, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, з наявних в матеріалах протоколів слідчих експериментів від 13 липня 2023 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 , та від 20 липня 2023 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_12 , убачається, що до них долучені оптичні диски, водночас на них відсутні будь-які записи.

Також, відповідно до протоколів слідчих експериментів від 29 серпня 2023 року, проведених за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_13 убачається, що під час слідчого експерименту складені відеозаписи, які долучені до протоколів слідчих експериментів, разом з тим будь-яких відеозаписів до вказаних протоколів не долучено.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки протоколам слідчих експериментів від 13 липня 2023 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 від 20 липня 2023 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_12 від 29 серпня 2023 року, проведеного за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , та від 29 серпня 2023 року, проведеного за участі ОСОБА_8 , за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК України.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що протоколи слідчих експериментів від 13 липня 2023 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 , від 20 липня 2023 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_12 , від 29 серпня 2023 року, проведеного за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , та від 29 серпня 2023 року, проведеного за участі ОСОБА_8 , не було належним чином проаналізовано з урахуванням висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), яка звернула увагу на те, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки ним виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Оскільки відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, а прокурором у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не підтримано клопотання про дослідження всіх обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений права перевірити доводи апеляційної скарги прокурора та обґрунтування прийнятого судом рішення.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено в ході апеляційного перегляду вироку.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, відповідно до яких без клопотання учасників судового провадження не входить повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що зазначено в положеннях ч. 3 ст. 404 КПК України, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 23 КПК України, відповідно до яких до загальних засад відноситься презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження показань, речей і документів, вказаний вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 06 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора, що обумовлює часткове задоволення поданої прокурором апеляційної скарги і вона підлягає перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, наведених у главі 2 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є підставою для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані недоліки, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 06 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4