ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2914/24

Провадження № 11-кп/820/109/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 у кримінальному провадженні №0001795 від 14 листопада 2023 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 246 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Залісся Друге Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, жителя АДРЕСА_1 , інваліда 2 групи, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 246 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку один рік.

На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Задоволено цивільний позов прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національний природний парк «Подільські Товтри».

Стягнуто із ОСОБА_6 (АДРЕСА_2 паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кам`янець-Подільським РС УДМСУ в Хмельницькій області 27 вересня 2012 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (32325, с. Гуменці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, вул. Центральна, 69, ) 453 671 (чотириста п`ятдесят три тисячі шістсот сімдесят одну) гривню 10 копійок на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Після набрання вироком законної сили скасовано накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року арешт на майно (т.1 а.м.к.п.84).

На підставі ч.1,2 ст.96-1, п.3 ч.1 ст.96-2 КК України, після набрання вироком законної сили, застосовано спеціальну конфіскацію щодо частин стовбурів дерев у кількості 127 штук різних розмірів та порід, які передано на зберігання до НПП «Подільські Товтри» (т.1, а.м.к.п.79-80).

Речові докази:

- пластикову каністру із маркуванням «ZIC-x9 5W40», об`ємом 4 л.; бензопилу «Tatragarden», мотоблок «ZUBR» з причіпом, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області (т.1, а.м.к.п.79-80), до набрання вироком законної сили, повернути власнику - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після набрання вироком законної сили залишити йому .

- три DVD-R диски з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, де зафіксовано подію, що мала місце 13 листопада 2023 року, неподалік с. Залісся Друге Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, зберігати при справі.

Як установлено судом першої інстанції,відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про природно-заповідний фонду України», ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України. Згідно з ч. 4 ст. 21 цього Закону забороняється проведення рубок головного користування та всіх видів поступових та суцільних рубок, вирубування дуплястих дерев, а також добування піску та гравію в річках та інших водоймах у заповідній зоні національних природних парків.

Згідно з Указом Президента України «Про створення національного природного парку Подільські Товтри» №474/96 від 27 червня 1996 року, полезахисна лісосмуга з точками координат ІНФОРМАЦІЯ_3., яка по праву сторону межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0071 на території Гуменецької сільської ради за межами с. Залісся Друге Кам`янець-Подільського району Хмельницької області відноситься до загальної території національного природного парку «Подільські Товтри» та відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонду України» є територією природно-заповідного фонду України.

Разом з тим, усупереч вимогам вищезазначеного законодавства ОСОБА_6 , не маючи спеціального дозволу на здійснення вирубки дерев, діючи умисно, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на території природно-заповідного фонду України вчинив кримінальне правопорушення (злочин), за наступних обставин.

Так, у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, але не пізніше 13.11.2023, ОСОБА_6 прийняв рішення про незаконну рубку дерев, які росли на території Гуменецької сільської ради за межами с. Залісся Друге Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в межах полезахисної лісосмуги з точками координат ІНФОРМАЦІЯ_3., що є територією природно-заповідного фонду України, яка зліва межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0071, що належить на праві приватної власності його матері ОСОБА_9 .

З метою реалізації єдиного злочинного умислу, спрямованого на незаконну порубку дерев, у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, але не пізніше 13.11.2023, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог ст.ст. 4, 24, 67, 68, 69, 100 Лісового кодексу України, ст. ст. 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 3, 10 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно, без спеціального дозволу (лісорубного квитка, ордера, тощо), виданим уповноваженим органом, уклав усний договір з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про здійснення за винагороду порубки дерев, на що останні, не будучи обізнаними із дійсними злочинними намірами ОСОБА_6 , погодилися.

Тоді ж, ОСОБА_6 , у невстановлені в ході досудового розслідування час, але не пізніше 30.10.2023, особисто, на власному автомобілі «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_3 привіз ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0071, що території Гуменецької сільської ради, за межами с. Залісся Друге Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, та вказав їм місце незаконної порубки дерев, а саме територію полезахисної лісосмуги з точками координат ІНФОРМАЦІЯ_3., що є територією природно-заповідного фонду України, яка зліва межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0071.

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , яким заздалегідь нічого не було відомо про дійсні злочинні наміри ОСОБА_6 , діючи згідно з попередньою домовленістю із ним, в період з 30.10.2023 по 13.11.2023 (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) та 13.11.2023, в період часу з 13:00 до 14:46, перебуваючи на території полезахисної лісосмуги з точками координат ІНФОРМАЦІЯ_3., що є територією природно-заповідного фонду України, яка зліва межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0071, розташованої на території Гуменецької сільської ради за межами с. Залісся Друге Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, за допомогою заздалегідь заготовленої бензопили із маркуванням «Tatragarden» помаранчевого кольору із ручкою зеленого кольору, шляхом повного відокремлення стовбура від кореня у спосіб спилювання, здійснили незаконну порубку 31 (тридцяти одного) сироростучого дерева, з яких 24 (двадцять чотири) сироростучих дерев породи «Черещня» з наступними діаметрами: 25х24 см., 13х18 см., 15,5х11см., 20х22 см., 28х29 см., 13х15 см., 13х13 см., 10х12 см., 18х19 см., 14х12 см., 10,5х11см., 10х9,5 см., 13х13 см., 13х15,5 см., 20,5х17 см., 31х31 см., 16х17см., 19х14 см., 13х12см., 14х15,5 см., 15х17см., 11х10 см., 11х12см., 11х12 см. та 7 (семи) сироростучих дерев породи «Горіх» з наступними діаметрами: 17х19 см., 20х21 см., 10х12см., 10х12 см., 13х10 см., 12х12 см., 13х11 см.

У результаті вказаних незаконних, протиправних та умисних дій, ОСОБА_6 спричинив майнову шкоду державі, в особі Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в розмірі 453 671,1 грн., що у 60 і більше разів перевищувала неоподаткований мінімум доходів громадян станом на листопад 2023 року.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржуваний вирок та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Апелянти вказують, що суд першої інстанції, при ухвалені даного вироку, посилався на ст. 349 КПК України, при цьому, обвинуваченому ОСОБА_6 не було роз`яснено зміст даної норми та не були роз`яснені правові наслідки прийнятого судом рішення щодо недоцільності дослідження судом доказів тих обставин, які ніким не оспорюються. Сторона захисту стверджує, що суд першої інстанції не з`ясував чи правильно ОСОБА_6 , як обвинувачений, зрозумів зміст фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті та чи не сумнівався у добровільності вибраної позиції захисту стосовно визнання своєї вини.

Апелянти вважають, що суд першої інстанції допустив помилку в правовій кваліфікації дій обвинуваченого, не врахував, що він не був виконавцем злочину, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, не застосував ст. 356 КК України, оскільки він вчинив самоправство, що призвело до призначення йому надмірно суворого покарання та грубо порушено його конституційне право на захист, не роз`яснивши йому значення та правові наслідки застосування судом норми ч.3 ст.349 КПК України, а тому ухвалив незаконний вирок.

Крім того апелянт ОСОБА_6 стверджує, що його вимога 10.03.2025 про ознайомлення з диском щодо фіксування судового засідання 05.03.2025 судом залишена без задоволення (при отриманні вироку суду), що свідчить про відсутність фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів. Обвинувачений звертає увагу, що суд не дав оцінку його показанням стосовно обставин визнання ним своєї вини, а саме, не з`ясував в чому він вважає себе винним, оскільки він пояснив суду, що визнав свою вину у неотриманні відповідного дозволу на чистку дерев полезахисної лісосмуги за межами с. Залісся Друге Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, у відповідних межах, свої самовільні дії щодо цього та залучення до розчищення лісосмуги, біля садиби його матері, ОСОБА_10 . Вказує, що судом першої інстанції йому не було роз`яснено, що при новому розгляді даного кримінального провадження, у даному складі, стосовно нього буде змінений порядок дослідження доказів, і вони не будуть досліджені взагалі. Вважає, що його право на захист було порушено усім складом суду, оскільки про це його не повідомив ніхто із учасників даного кримінального провадження, навіть сторона захисту.

Крім того, апелянти стверджують, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, оскільки він не заперечував лише факт своєї причетності до організації певних дій, однак не визнав себе виконавцем злочину.

Від доповнень до апеляційної скарги, поданих 04 квітня 2025, в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_7 відмовилася.

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

29 січня 2025 ухвалою Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури задоволено частково. Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 стосовно ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у тому ж суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого і його захисника,на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та вмотивованим, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні поданих апеляційних скарг слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. При цьому апеляційний суд перевіряє законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення з урахуванням доводів, викладених в апеляційних скаргах, та матеріалів кримінального провадження.

Згідно з приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом з додержанням норм матеріального і процесуального права; обґрунтованим- ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами; вмотивованим -таке, в якому наведено належні та достатні мотиви його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції з урахуванням наведених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що він відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Основним доводом апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника є твердження про порушення судом першої інстанції права на захист, неправильне застосування положень ч.3 ст.349 КПК України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначені доводи є безпідставними.

За змістом ст. 349 ч. 3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України.

Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, судом першої інстанції проведено в порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

05 березня 2025, в судовому засіданні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області обвинувачений ОСОБА_6 , після викладу обвинувального акту прокурором, та оголошення цивільного позову підтвердив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, він повністю визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, визнав цивільний позов та повідомив, що буде давати показання щодо висунутого йому обвинувачення.

Так, із журналу судового засідання від 05.03.2025(а.п.17,18) та аудіозапису судового засідання від 05.03.2025 слідує, що після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта та короткого викладу цивільного позову( за згодою учасників судового провадження), головуючий роз`яснив ОСОБА_6 суть обвинувачення.

На запитання головуючого, обвинувачений відповів, що суть обвинувачення йому зрозуміла, вину визнає повністю.

Крім того головуючий роз`яснив ОСОБА_6 суть цивільного позову, назвав розмір заподіяної ним шкоди-453671,1грн, на що обвинувачений відповів, що цивільний позов визнає.

Клопотання прокурора про розгляд справи, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, підтримали як захисник, так і обвинувачений.

Головуючий суддя роз`яснив учасникам судового розгляду наслідки застосування вимог ч.3 ст.349 КК України, зокрема обвинуваченому, що якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Буде вважатись, що кримінальне правопорушення було вчинено і ОСОБА_6 не буде мати право оскаржити фактичні обставини. Обвинувачений відповів, що йому зрозуміло, його рішення є добровільним, не є наслідком примусу, насильства чи обіцянок.

З наведеного слідує, що захисник та обвинувачений погодилися з таким порядком розгляду кримінального провадження, підтримавши запропонований прокурором порядок дослідження доказів, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд першої інстанції з`ясував чи правильно ОСОБА_6 розуміє наслідки такого розгляду, а саме неможливість оскаржити встановлені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і цивільного позову, та перевірив добровільність його позиції.

За таких обставин, у цьому ж судовому засіданні, суд першої інстанції, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, та за погодженням із усіма учасниками судового провадження прийняв рішення щодо порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, без дослідження інших доказів.

Крім того, із журналу судового засідання від 05.03.2025 та аудіозапису цього судового засідання суду першої інстанції вбачається, що відповідно до визначеного порядку дослідження доказів, було проведено допит обвинуваченого ОСОБА_6 , як того вимагають положення ст. 351 КПК України. ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у скоєнні вказаного злочину, за обставин, наведених в обвинувальному акті. При цьому ОСОБА_6 назвав конкретні обставини здійсненої ним незаконної порубки дерев. Пояснив, що в кінці 2023 він, на території Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району, здійснив порубку дерев з метою розчищення дороги до земельної ділянки його матері. Дозволу на вирубку дерев у нього не було. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не знали, що здійснюється незаконна порубка дерев.

За наведених умов суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень, а застосування спрощеного порядку судового розгляду не порушило права обвинуваченого на захист, гарантованого ст.20 КПК України та ст.59 Конституції України.

З огляду на наведене , колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, під час застосування судом приписів ч.3 ст.349 КПК України, які б могли слугувати підставами для скасування судового рішення, на що є посилання в апеляційних скаргах.

В ході судового розгляду ні обвинувачений, ні захисник не вказували, що обвинувачений не розуміє, що йому роз`яснює головуючий, тому твердження ОСОБА_6 та його захисника, в апеляційних скаргах, про те, що обвинуваченому не було роз`яснено зміст ч.3 ст.349 КК України, суд не з`ясував чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин, які викладені в обвинувальному висновку, позбавлені підстав і спростовуються змістом журналу судового засідання та аудіо-відеозапису судового засідання.

Посилання апелянтів на те, що обвинувачений визнавав вину лише частково або лише у відсутності дозвільних документів, спростовуються матеріалами кримінального провадження та фактично зводяться до незгоди з правовою оцінкою власних дій. Зміна процесуальної позиції сторони захисту на стадії апеляційного перегляду не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений визнав свою причетність до організації протиправних дій, що є достатнім для визнання елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України. Відмова визнавати себе виконавцем злочину не звільняє обвинуваченого від відповідальності, оскільки частина 4 ст. 246 КК України передбачає кримінальну відповідальність як за організацію, так і за виконання протиправних дій. Суд першої інстанції, оцінюючи всі зібрані докази та поведінку обвинуваченого, під час судового розгляду, правомірно дійшов висновку про визнання ОСОБА_6 своєї вини у кримінальному правопорушенні, яке ставиться йому у вину.

Враховуючи викладене вище, посилання захисника на те, що суд першої інстанції не дав правової оцінки тій обставині, що обвинувачений не вчиняв інкриміновану йому виробку дерев, а найняв інших осіб для цих робіт, тобто не є виконавцем у розумінні ч.2 ст.27 КК України, не заслуговують на увагу.

Крім того є помилковими доводи захисника з приводу того, що суд не дав правову оцінку діям ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , які на прохання ОСОБА_6 здійснили незаконну порубку 31 сироростучого дерева, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Доводи апеляційних скарг про недоведеність вини та неправильне встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини та докази, покладені в основу обвинувального вироку, не оспорювалися сторонами, під час судового розгляду та були визнані самим обвинуваченим.

З огляду на викладене, апеляційний суд не має правових підстав для повторного дослідження доказів або переоцінки фактичних обставин.

Необґрунтованими є також доводи апелянта щодо неправильної правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та необхідності їх перекваліфікації на ст.356 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.246 КК України кримінальна відповідальність настає за незаконну порубку дерев у лісах, у тому числі на територіях природно-заповідного фонду, якщо такі дії спричинили тяжкі наслідки.

За змістом ст. 356 КК України самоправство-це самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам, чи або інтересам власника.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений умисно організував та здійснив незаконну порубку дерев на території природно-заповідного фонду, усвідомлюючи відсутність у нього відповідних дозвільних документів, та діяв із прямим умислом. Заподіяна шкода довкіллю підтверджена належними та допустимими доказами та за своїм розміром віднесена до тяжких наслідків.

За таких обставин дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.4 ст.246 КК України, а підстав перекваліфікації на ст.356 КК України, яка передбачає відповідальність за самоправство та не охоплює посягання на об`єкти природно-заповідного фонду, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, посилання захисника на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів відхиляються.

Посилання обвинуваченого на відсутність технічної фіксації судового засідання та фальсифікацію матеріалів кримінального провадження є голослівними та не підтверджені жодними належними й допустимими доказами.

В матеріалах справи наявний носій інформації за 05.03.2025 на якому, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.103 КПК України, за допомогою технічних засобів, зафіксовані процесуальні дії судового засідання.

Згідно з приписами ст.107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами є обов`язковим, а матеріали кримінального провадження не містять відомостей про істотні порушення цієї вимоги. Посилання на можливу фальсифікацію доказів без наведення конкретних даних не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів також враховує, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять доводів щодо незаконності чи необґрунтованості вирішення судом першої інстанції цивільного позову, заявленого прокурором в інтересах держави. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений не заперечував проти заявленого цивільного позову та розміру завданої шкоди. Відповідно до ст.128, 129 КПК України та з урахуванням положень ч.1 ст.404 КПК України, за відсутності апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, в цій частині, підстав для його перегляду не вбачається.

Призначаючи покарання обвинуваченому за ч.4 ст.246 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, і покарання, за цей злочин, передбачене безальтернативне, лише у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання-щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують. При цьому суд врахував, що ОСОБА_6 є інвалідом 2 групи, позитивно характеризується, раніше не судимий.

Застосування положень ст.75 КК України свідчить про індивідуалізацію покарання та відповідає меті кримінальної відповідальності.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив законний, обґрунтований та вмотивований вирок, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до ст.409 КПК України є підставами для його скасування чи зміни, на що є посилання в апеляційних скаргах, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст.407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3