Справа № 515/989/19
Провадження № 1-кс/515/851/26
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Татарбунари

Слідчий суддя Татарбунарського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області клопотання начальника відділення № 2 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене заступником керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 лютого 2016 року за ч.2 ст. 289, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; згідно з ухвалою Прилуцького міського суду Чернігівської області від 12 липня 2017 року, звільнений з місць позбавлення волі 20 липня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 10 місяців 19 днів,

підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000186 від 25 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з поданим клопотанням, ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим, останній раз вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 лютого 2016 року за ч.2 ст. 289, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, згідно з ухвалою Прилукського міського суду Чернігівської області від 12 липня 2017 року звільнений з місць позбавлення волі 20 липня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 10 місяців 19 днів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючи непогашену судимість вчинив особливо тяжкий злочин.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у зґвалтуванні неповнолітньої особи групою осіб.

Так, 25 червня 2019 року близько 01 години 00 хвилин ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилися у тимчасовій споруді бесідці біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , разом із неповнолітньою потерпілою ОСОБА_9 , де у них виник умисел, направлений на зґвалтування останньої.

Реалізуючи свій умисел, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, не отримавши добровільної згоди від неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 та з метою примушування її вступити з ними в статевий акт, ОСОБА_4 наблизився до неї зі сторони спини та здійснив захват за її плечі та руки, а ОСОБА_8 в свою чергу закривав своїми руками рот потерпілої, щоб остання не могла покликати на допомогу. Далі, з метою подолання опору потерпілої та пригнічення її волі, використовуючи свою перевагу в фізичній силі, та застосовуючи щодо потерпілої фізичне насилля, що виразилось в утриманні руками ніг та рук останньої, закривання руками роту, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 звалили останню на підлогу, де продовжували утримувати її в положенні лежачи на спині.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_4 , використовуючи власні геніталії, здійснив вагінальне проникнення в тіло ОСОБА_9 без її добровільної згоди. При цьому, ОСОБА_8 утримував потерпілу за голову, даючи змогу ОСОБА_4 вступити з потерпілою у вагінальний статевий акт.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді двох саден слизової оболонки пристінка піхви та садна слизової оболонки задньої стінки ротоглотки, які не були небезпечними для життя, мають незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (згвалтування), вчинене групою осіб щодо неповнолітньої особи.

17 лютого 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.152 КК України.

03 березня 2026 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, вчиняти інші кримінальні правопорушення з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Наявність вказаних у клопотанні ризиків слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання на строк від семи до дванадцяти років, не має постійного джерела доходів, буде незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки проживає з ними в одному населеному пункті, знає їх місце проживання та підтримує спілкування; може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у тому числі у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який продовжено до теперішнього часу, та покинути територію України; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Крім того, 23 грудня 2025 року набрав законної сили вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 листопада 2025 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України, та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами на строк 3 роки. Проте на даний час засуджений зазначене покарання не відбуває та переховується від правоохоронних органів, з метою уникнення від відбування покарання.

Вказане у сукупності з його поведінкою під час скоєння кримінального правопорушення, у якому він підозрюється та обставини його вчинення, зокрема за наявності обтяжуючих обставин (щодо неповнолітньої особи), свідчить про наявність ризиків, які дають підстави для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, стверджував про наявність зазначених у клопотанні ризиків та недостатність застосування інших запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник у судовому засіданні просив обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по ним, заслухавши думку сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Положеннями ч.1 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

У справі Феррарі-Браво проти Італії Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

У справі Мюррей проти Сполученого Королівства суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

У ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, на момент її повідомлення.

Підставами для підозри є витяг з кримінального провадження № 0000186 від 25 червня 2019 року; заява ОСОБА_9 та протокол її допиту від 16 вересня 2019 року, протокол додаткового допиту від 26 вересня 2019 року; висновки молекулярно-генетичної експертизи № 650 від 23 вересня 2019 року, № СЕ-19/115-26/51-БД від 14 січня 2026 року, №СЕ-19/115-26/54-БД від 13 січня 2026 року, № СЕ-19/115-26/48-БД від 13 січня 2026 року, №СЕ-19/115-26/45-БД від 13 січня 2026 року; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 16 вересня 2019 року; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 25 червня 2019 року та додаткового допиту від 16 вересня 2019 року; висновок судової медичної експертизи № 124 від 16 вересня 2019 року; протокол огляду предмету від 28 вересня 2019 року: диску з відеофайлами вчиненого злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція ч.3 ст.152 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що він неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з матір`ю ОСОБА_12 .

Разом з тим, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та з часу вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 152 КК України, в якому підозрюється, засуджений за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року за ст. 126-1, ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 70 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, та за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 листопада 2025 року за ч.3 ст. 382 КК України, ст.71, ст.72 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами на строк 3 роки та штрафу на користь держави у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який виконувати самостійно.

Зважаючи на характер та тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі засудження, наявним є ризик, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене.

Не перебуваючи під вартою, останній матиме можливість домовлятись із співучасником злочину про спільну позицію та процесуальну поведінку, що може бути використано ним для перешкоджання здійсненню досудового розслідування.

Крім того, він може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які є його односельцями, яких він знає особисто, та які не допитані у повному обсязі, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Враховуючи також, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше судимий, наявний ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Наведені вище докази самі по собі є достатніми для висновку про те, що будь-які інші запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та зазначених у клопотанні слідчого. Слідчим суддею не встановлено обставин, які б дали підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи наявність вищевикладених ризиків, обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що до підозрюваного ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доказів, які б підтверджували неможливість на даний час перебування ОСОБА_4 під вартою, слідчому судді не надано.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід обчислювати з моменту його затримання, тобто з 04 березня 2026 року з 12 години 00 хвилини.

Враховуючи вимоги п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Доводи підозрюваного про відсутність підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків у майбутньому, необґрунтовані.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, натомість в задоволенні клопотання сторони захисту про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. 176-179,182,183,184,186-187,193-194,196,205,395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника відділення № 2 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, який обчислювати з 04 березня 2026 року до 02 травня 2026 року включно без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту - відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області після її оголошення.

Строк дії ухвали до 12 години 00 хвилин 02 травня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, а підозрюваним - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошено 05.03.2026 р. об 11 годині 40 хвилин

.

Слідчий суддя ОСОБА_1