ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/35/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 12 січня 2026 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іршава Закарпатської області, громадянина України, який є військовослужбовцем певної військової частини, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

підозрюваного ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції з приміщенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя.

Прокурор у кримінальному провадженні начальник Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 , погоджене процесуальним прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0007823 від 14 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що з урахуванням особи підозрюваного, його наміру продовжувати виконання своїх військових обов`язків, що є досить вагомим в умовах воєнного стану в Україні та відповідає суспільному інтересу, слідчий суддя дійшов до висновку, що заявлені слідчим ризики переховування підозрюваного від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення нового кримінального правопорушення, необґрунтовані, тому підстави застосування щодо підозрюваного заявленого слідством запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, яка не ґрунтується на нормах КПК України, а також не відповідає фактичним обставинам справ.

Вказує, що слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу не враховано наявність ризиків можливої поведінки підозрюваного.

Зазначає, що під час проведення досудового розслідування встановлено щодо підозрюваного наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, зокрема: наявністю свідків у цьому провадженні, характером кримінального правопорушення, його тяжкістю та даними про особу підозрюваного.

Вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та особистого зобов`язання та особистої поруки не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Також, застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_6 неможливо, оскільки, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст.408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 402 Кримінального кодексу України.

Повідомляє, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Згідно з ухвалою слідчого судді, 19 листопада 2025 року слідчий першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, звернувся до суду із цим клопотанням.

Вимоги клопотання обґрунтовані таким.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007823 від 14 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира певної військової частини від 31 липня 2025 року №222 ОСОБА_6 призначеного на відповідну посаду, зараховано до списків особового складу військової частини та на усі види забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_10 від 24 лютого 2022 року №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_10 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, ОСОБА_6 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст.28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В свою чергу, ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

30 жовтня 2025 року, приблизно о 18:20 год., т.в.о. заступника командира певного батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини, знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділів певної військової частини, зачитав бойове розпорядження командира батальйону територіальної оборони певної військової частини, направлений на виконання бойового розпорядження командира військової частини, щодо забезпечення зайняття та утримання вогневих позицій особовим складом.

Після цього ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності т.в.о. заступника командира певного батальйону з психологічної підтримки персоналу відповідної військової частини, який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем, та інших військовослужбовців, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Таким чином, ОСОБА_6 , за викладених вище обставин, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

18 листопада 2025 року слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією умісті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_11 повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Заслухавши доповідь судді; аргументи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисника, думка прокурора, слідчого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, а також конкретні обставини вказаного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри в апеляційній скарзі не оспорюється, з огляду на що, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, ухвала суду в цій частині колегією суддів не переглядається.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, про які вказано у клопотанні, а саме, того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий суддя дійшов висновку про те, що в судовому засіданні не доведено існування цих ризиків.

Слідчим суддею враховано, що підозрюваний підозрюється у скоєнні тяжкого військового злочину, за який ч.4 ст.402 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. При цьому підозрюваний раніше не судимий, зі слів одружений, з серпня 2025 року по 27 жовтень 2025 року проходив лікування в зв`язку з отриманим пораненням під час виконання військової служби, є досвідченим військовослужбовцем, учасником АТО, з лютого 2022 року по теперішній час проходить військову службу, від виконання своїй військових обов`язків не відсторонювався. Відомості про притягнення його до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності, зокрема і під час служби, відсутні. Відповідно до рекомендаційного листа певної військової частини кандидатура ОСОБА_6 позитивно розглянута на проходження ним військової служби в цій частині на відповідній посаді.

З урахуванням особи підозрюваного, його наміру продовжувати виконання своїх військових обов`язків, що є досить вагомим в умовах воєнного стану в Україні та відповідає суспільному інтересу, слідчий суддя дійшов висновку, що заявлені слідчим ризики є необґрунтовані, тому підстави застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 заявленого слідством запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні.

На спростування цих висновків слідчого судді в матеріалах провадження відомостей немає.

Не спростовані ці висновки прокурором і при апеляційному розгляді з наданням відповідних доказів.

При апеляційному розгляді суду не надані відомості про те, що підозрюваний не виконує свої процесуальні обов`язки чи перешкоджає кримінальному провадженню будь-яким чином.

В ході апеляційного розгляду прокурор зазначив, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ще триває.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 повідомила, що її підзахисний не перешкоджає кримінальному провадженню, виконує свої процесуальні обов`язки, наразі проходить військову службу.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки таке рішення в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та узгоджується з нормами кримінального процесуального законодавства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків слідчого судді не спростовують, отже підстав для задоволення вказаної апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 , погоджене процесуальним прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0007823 від 14 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4