Провадження № 11-кп/824/3173/2026Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 22 січня 2026 року включно.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначив, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, судом враховано дані про особу обвинуваченого, що в сукупності з існуючими ризиками свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_7 є співробітником Офісу Всесвітньої продовольчої програми Організації Об`єднаних націй в Україні з 1 вересня 2022 року і обіймає посаду спеціаліста з програмної діяльності за трудовим контрактом, який діє до 21 березня 2026 року. Зазначає, що відповідно до вербальної ноти від 7 липня 2025 року вих.:NV-WFP-728, що була направлена ВПП ООН до Міністерства закордонних справ України ВПП підкреслила, що не відмовляється від своїх привілеїв та імунітетів свого персоналу, закріплених Конвенціями, Угодою 1992 року та Угодою 2015 року, і не підпорядковує себе чи своїх співробітників юрисдикції будь-якого суду.

З огляду на вказане вважає, що кримінальне переслідування і тримання під вартою ОСОБА_7 є незаконним з огляду на імунітет останнього.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дослідив надані стороною захисту докази, отже вони залишились поза увагою суду.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Так, з оскаржуваної ухвали вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою. Також місцевим судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, було враховано дані про особу ОСОБА_7 в їх сукупності.

Враховуючи, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів не встановила.

На думку колегії суддів, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Також колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, судом першої інстанції обґрунтовано не визначено розмір застави ОСОБА_7 , оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Щодо доводів сторони захисту відносно наявного у ОСОБА_7 привілею та імунітету, оскільки він є співробітником Офісу Всесвітньої продовольчої програми Організації Об`єднаних націй в Україні з 1 вересня 2022 року і обіймає посаду спеціаліста з програмної діяльності за трудовим контрактом, який діє до 21 березня 2026 року, слід вказати наступне.

Відповідно до розділу 18 п. а) Конвенції про привілеї та імунітети Об`єднаних націй від 13.02.1946 року посадовці Об`єднаних націй не підлягають судовій відповідальності за сказане або написане ними та за всі дії, вчинені ними як посадові особи. Згідно розділу 20 даної Конвенції привілеї та імунітети надаються посадовим особам на користь Об`єднаних націй, а не для їх особистої вигоди.

З викладеного вбачається, що посадовці Об`єднаних націй мають привілеї та імунітети, які потрібні для виконання ними свої функцій як посадових осіб. Не слід ототожнювати дані привілеї та імунітети із дипломатичним імунітетом.

Із наданих до суду матеріалів контрольного провадження, зокрема і обвинувального акта, не вбачається, що інкриміновані ОСОБА_7 дії були вчинені ним як посадовою особою Організації Об`єднаних націй в межах своїх службових повноважень.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя