Справа № 287/300/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання начальника СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000012 від 23.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження №0000012 від 23.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. У вказаному клопотанні начальник СВ ОСОБА_3 просить накласти арешт на земельну ділянку (кадастровий номер №:01:027:0082), площею 0,0639 га, що на праві власності належить ОСОБА_5 ; земельну ділянку (кадастровий номер №:01:000:0219), площею 1, 0278 га, що на праві власності належить ОСОБА_5 ; земельну ділянку (кадастровий номер №:01:037:0284), площею 0, 1 га, що на праві власності належить ОСОБА_5 - шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження та розпорядження даним майном.

Від начальника СВ ОСОБА_3 до суду надійшла письмова заява з проханням розглядати клопотання без його участі. Клопотання підтримує та просить задоволити.

Від прокурора ОСОБА_4 до суду надійшла письмова заява з проханням розглядати клопотання без її участі. Подане клопотання підтримує та просить задоволити.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого (а у визначених законом випадках дізнавача) та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи стислі строки, встановлені законом для розгляду клопотання, вжиття судом необхідних заходів для забезпечення явки в судове засідання учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі сторін та без фіксації даної процесуальної дії за допомогою технічних засобів відповідно до положень частини 1, 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що досудовим розслідування встановлено, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон №796-ХІІ) у редакції, чинній до 01 січня 2015 року - громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Рішенням від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-V111, яким, в тому числі, виключено зі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» положення про виплату підвищення непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення.

Таким чином, з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була чинною до 01 січня 2015 року.

Відповідно до додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 27.07.1991 року №106 визначено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед яких с. Сердюки Олевської ОТГ Коростенського району Житомирської області.

Так, у не встановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, у ОСОБА_5 , який будучи обізнаним у положеннях законодавства щодо підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном (грошовими коштами Державного бюджету України) шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_6 та керуючись корисливим мотивом висловив прохання щодо реєстрації свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою підготовки та подання до Житомирського окружного адміністративного суду позову із внесеними до нього завідомо неправдивими відомостями щодо проживання за вказаною адресою та отримання шляхом обману підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, без фактичного проживання на території радіаційного забруднення, тобто з метою усунення перешкод та створення умов для вчинення кримінального правопорушення. На що ОСОБА_6 погодився та вступив з ОСОБА_5 у попередню злочинну змову, взявши на себе роль пособника, вчинюваного кримінального правопорушення.

У подальшому, 07.10.2022 року, ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_6 , діючи в межах попередньої змови, керуючись корисливим мотивом, звернулись до Олевської міської ради Житомирської області, що за адресою вул. Володимирська, 2, м. Олевськ, Коростенського району, Житомирської області з метою реєстрації місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 та адміністратором Центру надання адміністративних послуг Олевської міської ради прийнято заяву від ОСОБА_5 про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларовного/зареєстрованого місця проживання (перебування). На підставі згоди власника приміщення ОСОБА_6 зареєстровано місце проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ГУ ПФУ Житомирській області, 09.12.2022 року ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом про зобов`язання проведення перерахунку і виплати коштів із внесеними до нього завідомо неправдивими відомостями про його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, а саме с. Сердюки Коростенського району, Житомирської області до Житомирського окружного адміністративного суду.

Після цього, 17.03.2023 року за результатом розгляду вказаного адміністративного позову ОСОБА_5 ухвалено рішення у справі № 240/31109/22, яким позов ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено частково та зобов`язано ГУ ПФУ Житомирській області здійснити з 01.11.2022 року нарахування та виплату ОСОБА_5 підвищення до пенсії у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня календарного року.

На підставі вказаного рішення Житомирського окружного адміністративного суду у період з 01.06.2023 року по 31.12.2024 року ГУ ПФУ в Житомирській області, працівники якого не були обізнані про злочинні наміри групи, ОСОБА_5 незаконно виплачено грошові кошти в сумі 103 482 грн. 06 коп., як підвищення до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення.

Таким чином, ОСОБА_5 діючи умисно та цілеспрямовано, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , як пособником вчинюваного кримінального правопорушення, шляхом обману заволодів грошовими коштами Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на загальну суму 103 482 гривень 06 копійок, спричинивши матеріальну шкоду на дану суму.

28.01.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 має у приватній власності: земельну ділянку (кадастровий номер №:01:027:0082), площею 0,0639 га; земельну ділянку (кадастровий номер №:01:000:0219), площею 1, 0278 га; земельну ділянку (кадастровий номер №:01:037:0284), площею 0, 1 га.

З огляду на викладене, на переконання начальника СВ вказані земельні ділянки можуть бути об`єктом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення відповідно до ст. 170 КПК України.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

З аналізу наведених норм слідує, що арешт накладається на майно, в тому числі підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У поданому клопотанні слідчий зазначає про те, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, Державному бюджету України завдано матеріальної шкоди на суму 103 482 грн. 06 коп.

Проте, стороною обвинувачення не додано до клопотання належних та допустимих доказів наявності цивільного позову у кримінальному провадженні з обґрунтуванням його розміру.

Також, у поданому клопотанні не вказано про наявність ризиків, визначених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а також не доведено співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин клопотання подане передчасно та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 395 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання начальника СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000012 від 23.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1