Справа №370/1169/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2129/2026 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинського окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Карашин, Макарівської селищної громади, Бучанського району, Київської області, громадянин України, неодружений, тимчасово непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 10.06.2024 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду 1 рік,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2024 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України на ОСОБА_7 судом покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційного програмою.

21.01.2025 року ОСОБА_7 взятий на облік Бучанським районним відділом №3 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області як засуджений.

27.01.2025 року засуджений ОСОБА_7 під підпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду, в тому числі йому було роз`яснено обов`язок виконувати заходи передбачені пробаційною програмою.

Того ж дня Бучанським районним відділом №3 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 постановою встановлені дні явки на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, а саме: перший та третій вівторок кожного місяця.

Крім того, цього ж дня, 27.01.2025 ОСОБА_7 під особистий підпис був попереджений про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

18.02.2025 провідний інспектор Бучанського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ознайомив ОСОБА_10 з графіком реалізації пробаційної програми «Попередження вживання психотропних речовин» під особистий підпис, якою передбачено проходження засудженим занять з метою досягнення позитивних змін у поведінці суб`єкта пробації шляхом розвитку та підтримки навичок конструктивного та критичного мислення та соціально прийнятих норм поведінки.

Але ОСОБА_7 , проявляючи повну байдужість та небажання досягати позитивних змін в своїй особистості, ставати на шлях виправлення, без будь-яких поважних причин не прибув до Бучанського РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області на заняття передбачені графіком 13.03.2025 та на реєстрацію 18.03.2025, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.49-1 КВК України, 20.03.2025 року провідним інспектором Бучанського РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області йому винесено офіційне застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки ним були порушені порядок та умови пробаційного нагляду, а також обов`язки, покладені вироком суду.

Після письмового попередження, ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, з мотивів прояву байдужості, з метою ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, 27 березня 2025 року, 03 квітня 2025 року та 10 квітня 2025 без поважних причин не з`явився до Бучанського РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області на заняття з метою проведення заходів, передбачених графіком реалізації пробаційної програми та 01 квітня 2025 року, 15 квітня 2025 року не з`явився без поважних причин на обов`язковий день реєстрації до Бучанського РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області.

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 , від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Не погоджуючисьз вироком суду першої інстанції заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Макарівського районного суду Київської області від 05.05.2025 стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 71, пп. «а1» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю

вироків, до покарання, призначеного цим вироком, у виді 2 років обмеження

волі, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Дарницького

районного суду м. Києва від 29.05.2024, Святошинського районного суду

м. Києва від 10.06.2024 та Макарівського районного суду Київської області від

17.03.2025, та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді

2 років 6 місяців обмеження волі та штрафу у розмірі 2000 неподатковуваних

мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн, яке відповідно до

положень ч. 3 ст. 72 КК України необхідно виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає вирок Макарівського районного суду Київської області від 05.05.2025 незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особіобвинуваченого через м`якість.

Прокурор звертає увагу на те, що судом першої інстанції не застосовано положення ст. 71 КК України та не приєднано до покарання, призначеного оскаржуваним вироком Макарівського районного суду Київської області від 05.05.2025, невідбутих частин покарань за вироками Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2024, Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2024 та Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025, вбачається, що остаточно призначене ОСОБА_7 покарання у виді 1 року обмеження волі, від відбування якого його звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий: вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2024 за ч. 1

ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, яке обвинуваченим повністю не відбуто; вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2024 за ч. 1ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, яке обвинуваченим не відбуто; вироком Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025за ч. 2 ст. 309 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн, яке обвинуваченим не відбуто.

Разом з тим, із оскаржуваного вироку Макарівського районного суду Київської області від 05.05.2025 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення, яке судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 389КК України, 17.04.2025, тобто після проголошення усіх вище зазначених вироків, але до повного відбування покарань за вказаними вироками.

Окрім того, на думку прокурора, суд першої інстанції повинен був

призначити остаточне покарання за сукупністю вироків та застосувати положення ст. 71 КК України, тобто повністю чи частково приєднати невідбуті частини покарань за вироками Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2024, Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2024 та Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025 до покарання, призначеного оскаржуваним вироком Макарівського районного суду Київськоїо бласті від 05.05.2025, а лише потім приймати рішення про самостійне виконання покарання у виді штрафу за вироком Макарівського районного суду

Київської області від 17.03.2025, однак цього не зробив, таким чином не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, прокурор звертає увагу, що суд першої інстанції неналежним чином врахував обставин кримінального правопорушення та особу ОСОБА_7 який вчинив кримінальне правопорушення, яке полягає в ухиленні від відбування ним покарання за попереднім вироком, а також те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, здійснив інкриміноване правопорушення маючи 3 непогашені судимості та невідбуті покарання за ними.

Більш того, обвинувачений ОСОБА_7 будучи чоловіком працездатного віку, ніде офіційно не працевлаштований, не має, міцних соціальних зав`язків, а також те, що він будучи схильним до зловживання наркотичними засобами та психотропними речовинами не звертався за медичною допомогою з цього приводу, на облік лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про небажання обвинуваченого ОСОБА_7 , стати на шлях виправлення.

В свою чергу не погоджуючись і вирок суду першої інстанції, прокурор Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_12 , подала апеляційну скаргу, яка є аналогічною за змістом із апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити,

обвинувачений ОСОБА_7 не надавав суду жодних пояснень з приводу апеляційних скарг,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення розглянутий у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядає.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 389 КК України - як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурорів про незаконність оскаржуваного вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх обгрунтованими.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, вироком Дарницького районного суду міста Києва від 29.05.2024 ОСОБА_7 засуджено за ч. 1ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, яке останнім повністю не відбуто.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2024 ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, яке останнім не відбуто.

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025 ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, яке останнім не відбуто.

З оскаржуваного вироку Макарівського районного суду Київської області від 05.05.2025 слідує, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 389 КК України 17.04.2025, тобто після постановлення вироків Дарницького районного суду міста Києва від 29.05.2024, Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2024, Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025, але до повного відбування покарань за вказаними вироками.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. Суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.

Згідно із абз 3 п. 26 вищевказаної постанови, невідбутою частиною покарання треба вважати невідбуту частину будь-якого основного покарання.

Крім того, відповідно до абз 2 п. 25 постанови за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а токож коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів знаходить обгрунтованими доводи прокурорів про те, що суд першої інстанції повинен був призначити остаточне покарання за сукупністю вироків та застосувати положення ст. 71 КК України, тобто повністю або частково приєднати невідбуті частини покарань за вироками Дарницького районного суду міста Києва від 29.05.2024, Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2024 та Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025 до покарання, призначеного оскаржуваним вироком Макарівського районного суду Київської області від 05.05.2025, та лише потім ухвалювати рішення про самостійне виконання покарання у виді штрафу, призначеного вироком Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025. Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не застосовано закону, який підлягає застосуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Макарівського районного суду Київської області від 05.05.2025 підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у зв?язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Крім того, колегія суддів знаходить обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурорів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначені обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненного кримінального правопорушення, дані, які характеризуються особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення маючи три непогашені судимості та невідбуті покарання за ними, офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого та вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 386 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71 , п п. «а1» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 29.05.2024, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2024, вироком Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі та штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн, яке відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення та необхідності застосування більш суворого покарання.

На підставі наведеного, апеляційні скарги прокурорів підлягають до часткового задоволення, а вирок Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 615, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_14 та прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинського окружної прокуратури ОСОБА_15 - задовольнити частково.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71 , п п. «а1» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 29.05.2024, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2024, вироком Макарівського районного суду Київської області від 17.03.2025 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі та штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн, яке відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4