ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/868/26 Справа № 183/9849/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0000139 від 02.09.2025 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мукачево Закарпатської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 310 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2023 року, ОСОБА_7 знаходячись за місцем мешкання по АДРЕСА_1 , побачив на подвір`ї домоволодіння, де він мешкає, зростаючі рослини коноплі. В цей час та місці у ОСОБА_7 виник прямий умисел направлений на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу для власного вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій прямий умисел, в серпні 2023 року, ОСОБА_7 , знаходячись на подвір?ї домоволодіння, де він мешкає, а саме по АДРЕСА_1 , діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», зірвав листя з рослин конопель, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, після чого вказану речовину переніс до будинку свого місця мешкання, де її висушив, тим самим незаконно виготовив наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, та почав його незаконно зберігати з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту в спальній кімнаті, на даху будинку за місцем мешкання, та у господарському приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 .

05 вересня 2025 року в період часу з 17 години 44 хвилини по 18 годину 41 хвилину в ході проведення санкціонованого Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області обшуку території домоволодіння, житлових та нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , працівниками поліції у спальній кімнаті, на даху вказаного будинку, а також у господарському приміщенні, розташованому біля будинку, виявлено та вилучено речовини рослинного походження зелено - коричневого кольору масами 4,929 г, 3,009 г, 66,221 г, які є канабісом, що відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 63,186 г, які ОСОБА_7 раніше незаконно придбав, виготовив та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Окрім цього, приблизно в квітні 2025 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , помітив, що на території його домоволодіння ростуть рослини конопель в невстановленій кількості, але не менше 11 штук. Достовірно знаючи, що вказана рослина відноситься до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини, у ОСОБА_7 виник прямий умисел, спрямований на незаконне вирощування рослин конопель.

Реалізуючи свій прямий умисел, починаючи приблизно з квітня 2025 року по 05 вересня 2025 року ОСОБА_7 , діючи в порушення Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів і прекурсорів» від 08.07.1999, за відсутності у нього ліцензії (дозволу) на посів і вирощування коноплі, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на території подвір`я вирощував рослини конопель, доглядав за посівами конопель та за їх сходами, а саме здійснював полив, проривав та обкошував від бур`яну, з метою доведення їх до стадії дозрівання. Таким чином, ОСОБА_7 , своїми вказаними умисними діями здійснив незаконне вирощування рослин конопель.

05 вересня 2025 року в період часу з 17 години 44 хвилини по 18 годину 41 хвилину в ході проведення санкціонованого Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області обшуку території домоволодіння, житлових та нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , працівниками поліції на подвір`ї вищевказаного домоволодіння виявлено та вилучено 11 рослин роду конопель (Cannabis), які віднесені до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини та обіг яких допускається для промислових цілей, які ОСОБА_7 незаконно вирощував.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту; за ч. 1 ст. 310 КК, як незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин.

Вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду строком 1 (один) рік; за ч. 1 ст. 310 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в перерахунку становить 8 500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На підставі пункту 3 частини 2 статті 72 КК України, покарання призначені ОСОБА_7 , у виді пробаційного нагляду та штрафу ухвалено виконувати самостійно.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України до пробаційного нагляду покладено на ОСОБА_7 строком на 1 (один) рік такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня взяття засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні не обирався.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку суду першої інстанції, просить його скасувати з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 310 КК у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500,00 гривень, за ч. 1 ст. 309 КК у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік з покладенням обов?язків, передбачених п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500,00 гривень та пробаційного нагляду строком на 1 рік з покладенням обов?язків, передбачених п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, вказані покарання виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що зі змісту оскаржуваного вироку ОСОБА_10 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК. Проте, визнавши ОСОБА_11 винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та призначивши йому покарання, суд не застосував вимоги ч. 1 ст. 70 КК України, а визначив покарання до самостійного виконання, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 72 КК, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК, не застосовано положення п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК, а саме не покладено на обвинуваченого відповідні обов?язки, проте покладено їх після призначення остаточного покарання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 72 КК України, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та з підстав, викладених в ній, просив не скасовувати вирок суду, а змінити його в частині призначеного покарання, оскільки вказані в прохальній частині апеляційної скарги зміни в частині призначення покарання не погіршать становище обвинуваченого. Не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що його підзахисний повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, вважає за можливе провести судове засідання за його відсутності.

Обвинувачений у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про поважні причини неявки та про відкладення судового засідання суду не подавав, у зв`язку з чим та відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), апеляційний розгляд проведений без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень (проступків) за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК в апеляційні скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 394, 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказані положення закону кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

Як слідує з роз`яснень щодо правильного та однакового застосування зазначених вище положень закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанови пленуму) передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК , які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Встановлений ст. 70 КК порядок, згідно з яким суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, стосується як основних, так і додаткових покарань.

Відповідно до правової позиція викладеної в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 серпня 2021 року у справі №185/10985/19 провадження №51-2582км21, за правилами ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. При цьому положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень ст. 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Вищезазначені положення закону України про кримінальну відповідальність та правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції не виконав належним чином з огляду на таке.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК, не застосував положення ч. 1 ст. 70 КК, а визначив покарання до самостійного виконання на підставі ч. 2 ст. 72 КК, що призвело до неправильного призначення покарання, про що слушно заявляє прокурор в апеляційній скарзі.

Отже, суд першої інстанції мав виконати приписи ч. 1 ст. 70 цього Кодексу щодо призначення остаточного покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень.

Таким чином суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, залишив поза увагою зазначені норми законодавства не застосувавши їх під час призначення покарання, що, як наслідок, призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, відповідно до положень ст. 59-1 КК покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду відповідні обов`язки... Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років.

Апеляційним судом встановлено, що під час призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення (проступку) за ч. 1 ст. 309 КК призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік, не застосувавши при цьому положення п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК, тобто не поклав на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, застосувавши вказану норму законодавства після призначення остаточного покарання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 72 КК, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є належними та в цій частині вирок підлягає зміні, без ухваленням нового вироку, як просить в своїй апеляційній скарзі прокурор, оскільки вказані обставини не погіршують становища обвинуваченого.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407, ч. 1 п. 4 ст. 408 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок, в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 409, 413 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 310 Кримінального кодексу України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 до покарання:

- за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік з покладенням обов?язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 Кримінального кодексу України, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- за ч. 1 ст. 310 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500,00 гривень (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, з урахуванням ч. 3 ст. 72 Кримінального кодексу України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500,00 гривень (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) та пробаційного нагляду строком на 1 рік з покладенням обов?язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 Кримінального кодексу України, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; вказані покарання виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4