Провадження № 1-кп/554/949/2025
У Х В А Л А

22.09.2025 р. м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 заявив відвід прокурору Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , мотивуючи його наступним чином.

Дії прокурора ОСОБА_3 викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості з наступних обставин.

Так, прокурор перевищує свої повноваження в даному кримінальному провадженні, так як не мав права відповідно до ч. 1 ст. 133 КПК України здійснювати виклик обвинуваченого до себе для вручення клопотання про зміну запобіжного заходу та доручати вручення повідомлення про виклик ОДР та оперативним підрозділам, так як повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією у розумінні ч. 1 ст. 111 КПК України, а виклик до прокурора є одним із заходів кримінального провадження, і можуть вони здійснюватися прокурором лише на стадії досудового розслідування.

Отже, на думку захисника, прокурор ОСОБА_3 діючи в супереч своїм повноваженням та інтересів суспільства здійснив виклик та заходи забезпечення кримінального провадження після завершення досудового розслідування, що може свідчити про його упередженість.

На думку адвоката ОСОБА_6 метою прокурора ОСОБА_3 було не вручення клопотання, а створення передумов для зміни запобіжного заходу, щоб посилатися на невиконання ОСОБА_11 та ОСОБА_9 обов`язків, покладених на них слідчим суддею в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України щодо з`являтися до прокурора на першу вимогу.

Крім того, прокурор знаючи, що обвинувальний акт надіслано до Шевченківського районного суду міста Полтави, не звертався з клопотанням до цього суду, а перевищуючи повноваження, звертався до слідчої судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків. Проте, аналізуючи внесені до ч. 6 ст.199 КПК України зміни, враховуючи пояснення до цих змін, наданих у висновку Головного науково-експертного управління ВР України, слід зробити висновок, що ч. 6 ст. 199 КПК України регулює лише питання продовження строку триманні під вартою, отже, прокурор ОСОБА_3 не діяв в межах своїх повноважень, звертаючись до суду за місцем здійснення досудового розслідування, яке вже завершене.

Прокурором подано очевидно безпідставні клопотання про зміну запобіжного заходу, бо прокурор ненаводить та не обґрунтовує жодну із підстав, яка б дозволяла обрати відносно раніше не судимих осіб винятковий запобіжний захід тримання під вартою, без внесення застави.

В клопотанні про зміну запобіжного заходу із особистого зобов`язання на тримання під вартою взагалі не міститься посилання як на п.3 ч. 2 ст. 183 КПК України так і на три обставини для застосування тримання під вартою.

Зазначені недоліки можуть свідчити про недостатній рівень обізнаності прокурора ОСОБА_3 з нормами процесуального закону, що є обставиною, яка викликає сумніви у неупередженості, бо підставою для подання є клопотання є не процесуальний закон, а щось інше.

Адвокат ОСОБА_6 зазначив, що 09.09.2025 р. у зв`язку із перевищенням повноважень прокурором ОСОБА_3 подано скаргу до Офісу Генерального прокурора. Подана скарга не є підставою для відводу прокурора, але може вказувати на наявність підстав, передбачених ст. 77 КПК України, зокрема, на обставини, що викликають сумніви у його неупередженості.

Захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтримали заяву адвоката ОСОБА_6 та просили її задовольнити.

Представник потерпілих заперечував з приводу задоволення клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що відсутні підстави для відводу прокурора, передбачені ст. 77 КПК України. Крім того, він здійснює свої повноваження відповідно до закону, жодним чином не порушуючи норми КПК України та права обвинувачених.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора ОСОБА_3 .

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що підстав для відводу прокурора, які викладені у ст.77 КПК України, при розгляді даної справи не встановленою

Так, доводи, які викладені в заяві про відвід, зводяться фактичного до виконання прокурором своїх професійних обов`язків, між тим до компетенції суду не входить надання оцінки належності або неналежності виконання прокурором своїх професійних обов`язків, і що в свою чергу не може свідчити про упередженість прокурора в даному кримінальному провадженні.

Прямих підстав вважати, що прокурор ОСОБА_3 якимось чином упереджений при здійснені своїх повноважень, суд не вбачає.

Так, у відповідності до ст. 16 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор, здійснюючи свої функції є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України.

А відповідно до ст.36 КПК України прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Крім того, статтею 20 ЗУ «Про прокуратуру» визначена відповідальність прокурора за завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Вмотивованість відводу означає, перш за все, спроможність представлених заявником аргументів обґрунтувати сумніви у неупередженості прокурора, можливість впливу вказаних факторів (підстав) на вирішення даної справи або об`єктивну неможливість його участі в цьому провадженні. Будь-який учасник кримінального провадження може не погоджуватися з вчиненими діями або постановленими рішеннями прокурора і оцінювати їх з позиції свого процесуального статусу і власного процесуального інтересу. Однак, тлумачення таких дій і рішень у сенсі підстав для відводу має базуватися не лише на власному переконанні в їх умисній необ`єктивності, а й на фактичних обставинах, за допомогою яких відповідні обставини стануть очевидними і для суду, який розглядає заяву про відвід.

Незгода сторони кримінального провадження з процесуальними діями чи бездіяльністю прокурора за умови відсутності об`єктивних даних, які б свідчили про їх упередженість до будь-якого зі сторін провадження, не є підставою для їх відводу.

На переконання суду, заявлений прокурору відвід ґрунтується на оціночних судженнях та не містить об`єктивно підтверджених відомостей про існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви у їх неупередженості або особистій заінтересованості, тоді як сама по собі незгода учасників провадження з процесуальними діями прокурорів не є підставою для відводу.

На підставі викладеного керуючись ст. 77, 80, 81 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 про відвід прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1