ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 401/1143/24

провадження № 51-3728км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодська Кіровоградської області та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області вироком від 10 квітня 2025 року визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК, та призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 цього Кодексу звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Задовольнив цивільний позов прокурора, ухвалив стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 117 776 грн відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до статей 96-1, 96-2 КК ухвалив конфіскувати в дохід держави: свіжовиловлену рибу, сітку, гумовий надувний човен марки «BARK» B-240 та два дерев`яні весла.

Також вирішив питання, які стосуютьсяпроцесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим й засуджено за незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду рибним ресурсам держави (ч. 1 ст. 249 КК), за вказаних нижче обставин.

18 грудня 2023 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи на узбережжі Цибульницької затоки Кременчуцького водосховища річки Дніпро поблизу Садівничого товариства «Автомобіліст» (Капусти) у м. Світловодськ Олександрійського району Кіровоградської області, порушуючивимоги статей 52-1, 63 Закону України «Про тваринний світ», п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15 лютого 1999 року № 19, без дозволу рибоохорони, діючи умисно, за допомогою гумового човна та забороненого знаряддя лову - сітки, здійснив незаконний вилов риби (плітка 5 штук, карась сріблястий 41 штуку, плоскирка 17 штук, лящ 9 штук, сазан 1 штуку), яку було вилучено працівниками поліції 18 грудня 2023 року в період з 20:40 до 21:02 під час огляду місця події.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 26 червня 2025 року вирок суду стосовно ОСОБА_8 залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення інших учасників провадження

Захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені стосовно ОСОБА_8 судові рішення, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено засудженим.

Суть доводів касаційної скарги захисника зводиться до тверджень про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення належними, достовірними та допустимими доказами.

Зазначає, що суди не перевірили версії засудженого про непричетність до вчиненого кримінального правопорушення.

На переконання ОСОБА_7 , суди не надали належної оцінки показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вказує, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом з підстав порушення права засудженого на захист, адже під час проведення огляду місця події дізнавач не повідомив ОСОБА_8 про його процесуальний статус та не роз`яснив йому його прав.

Також захисник стверджує про порушення вимог ст. 88 КПК, оскільки на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суди визнали допустимими доказами дані про притягнення засудженого раніше до адміністративної відповідальності за ст. 85 КУпАП.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу захисника прокурор, указуючи на безпідставність викладених у ній доводів, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постановлені щодо ОСОБА_8 судові рішення - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав подану касаційну скаргу в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_6 , надавши відповідні пояснення, просила касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала таку позицію та просила рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, Суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Перевіряючи доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.

Водночас касаційний суд наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, установлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

Згідно зі ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зважаючи на це, Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо оспорювання встановлених за результатами судового розгляду обставин з викладенням власної версії подій (зокрема доводи ОСОБА_7 про те, що особою, яка перебувала на березі, був ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 втратив візуальний контроль за справжнім рибалкою і, коли дістався човна на березі, виявив ОСОБА_8 ), оскільки вони по суті стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 указує на відсутність доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Верховний Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів касаційної скарги і з урахуванням особливостей касаційного перегляду, про які зазначено вище, не погоджується з твердженнями захисника, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК.

Так, постановляючи вирок, місцевий суд урахував факт невизнання засудженим своєї винуватості, який стверджував, що, проходячи дорогою, побачив на березі водосховища гумовий човен, а тому підійшов до нього з метою огляду. У цей момент до нього підійшов невідомий чоловік, який представився інспектором ОСОБА_9 та пред`явив службове посвідчення. На запитання інспектора засуджений повідомив, що вказаний човен йому не належить.

Водночас суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_8 доведено сукупністю досліджених доказів, серед яких показання свідків: ОСОБА_9 (державного інспектора Кіровоградської рибоохорони), який пояснив, що з дороги за допомогою тепловізора побачив на воді човен на відстані 100-150 метрів від дамби і спостерігав за ним приблизно 40 хвилин, а коли човен підійшов до берега дамби, то з нього вийшов ОСОБА_8 , одягнений у гумовий костюм для вилову риби, та почав тягнути човен за мотузку до берега. Також інспектор повідомив, що неодноразово затримував ОСОБА_8 за фактами незаконного вилову риби сітками в районі Цибульницької затоки; ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (понятих, які брали участь у ході проведення огляду місця події), які вказали, що були присутні під час слідчої дії, і зазначили, що на березі дамби було виявлено гумовий човен із сіткою з рибою, біля якого перебував ОСОБА_8 з ножем у руках, яким він діставав рибу зі згаданої сітки.

До того ж суд узяв до уваги письмові докази, зокрема протокол, складений за результатами слідчої дії огляду місця події від 18 грудня 2023 року, з відеозаписом до нього, відповідно до якого на узбережжі Цибульницької затоки Кременчуцького водосховища річки Дніпро було виявлено ОСОБА_8 , у якого вилучено сітку, гумовий човен, два дерев`яні весла, мішок, залізний гак і свіжовиловлену рибу, та висновок судової інженерно-екологічної експертизи від 12 квітня 2024 року № 2936, згідно з яким унаслідок вилову ОСОБА_8 водних біоресурсів (риби) довкіллю (водному об`єкту) було заподіяно істотну шкоду за ознакою добування великої кількості риби.

За результатами судового розгляду суд визнав наведені вище показання свідків, відомості, що містяться в протоколі слідчої дії та додатку до нього, належними, допустимими та достовірними доказами, перевірив версію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення та дійшов висновку про його винуватість у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду рибним ресурсам держави.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , доводи у якій є аналогічними доводам, викладеним у його касаційній скарзі, визнав ці висновки місцевого суду обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для постановлення такого рішення.

Зокрема, суд розцінив показання ОСОБА_8 , що сітки та човен йому не належать і він лише проходив повз, як спосіб захисту і вказав, що сукупність даних про його перебування в човні зі знаряддям вилову риби в нічний час, дії під час викриття працівниками поліції та відомості, зафіксовані в протоколі слідчої дії, підтверджують правильність установлених судом обставин.

Також суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи захисника щодо заінтересованості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з огляду на те, що їхні показання місцевий суд визнав достовірними, а сторона захисту не надала жодних даних, які б спростовували ці показання.

Водночас, як зазначив суд, та обставина, що свідок ОСОБА_9 є працівником рибоохорони, не свідчить про його заінтересованість у результаті розгляду справи. Цей свідок повідомив виключно ті факти, очевидцем яких він був безпосередньо під час виконання службових обов`язків, на які суд і послався у вироку.

Крім того, суд зауважив, що матеріали справи не містять відомостей про упередженість свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а їхні показання узгоджуються з даними, зафіксованими в протоколі огляду місця події.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, уважає їх правильними.

Стосовно доводів захисника про недопустимість протоколу огляду місця події через неповідомлення ОСОБА_8 його процесуального статусу та нероз`яснення прав колегія суддів зазначає таке.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на збирання або перевірку доказів у конкретному кримінальному провадженні.

У цій справі вказана слідча дія була невідкладною, оскільки її було здійснено одразу після отримання повідомлення про правопорушення, тобто ще до внесення відомостей до ЄРДР, а отже на момент її проведення ОСОБА_8 ще не мав визначеного процесуального статусу (підозрюваного), що виключало можливість повідомлення про такий статус.

Щодо нероз`яснення прав ОСОБА_8 , то Суд зазначає таке.

Так, відповідно до обставин, установлених судами, протоколом огляду місця події за участю двох понятих зафіксовано виявлення і вилучення гумового човна, сітки, двох дерев`яних весел, мішка, залізного гака та свіжовиловленої риби. Достовірність і належність вилучених доказів сторона захисту не ставила під сумнів.

Суд підкреслює, що в цій справі не йдеться про допустимість показань, наданих ОСОБА_8 , оскільки жодних відомостей, які він повідомив у цей час, не було використано під час судового розгляду й суд не взяв їх до уваги, оцінюючи обставини справи.

Фактори, які можуть зумовити недопустимість показань особи, можуть не мати впливу на допустимість доказів, які мають зовсім іншу природу. Такий підхід до оцінки доказів, існування яких не залежить від волі особи, касаційний суд сформулював у низці своїх рішень (див., наприклад постанови Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 193/375/19, від 25 червня 2019 року у справі № 423/1766/16, від 08 грудня 2020 року у справі № 686/19218/17, від 29 жовтня 2019 року у справі № 464/7974/15-к).

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, нероз`яснення ОСОБА_8 прав не є істотним порушенням вимог КПК, що дає підставу для визнання недопустимими цього протоколу та вилучених в ході слідчої дії доказів.

Ураховуючи наведене, Суд відхиляє вказані доводи сторони захисту.

Що стосується доводів захисника про порушення судом вимог ст. 88 КПК, яке, на його переконання, полягало в тому, що місцевий суд на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК, визнав допустимими докази притягнення засудженого до адміністративної відповідальності за ст. 85 КУпАП, то колегія суддів зазначає таке.

Так, ч. 1 ст. 88 КПК передбачено, що докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас згідно з п. 2 ч. 2 ст. 88 КПК докази та відомості, передбачені ч. 1 цієї статті, можуть бути визнані допустимими, якщо вони подаються для доказування того, що підозрюваний, обвинувачений, зокрема мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор у судовому засіданні надав постанови про неодноразове притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП. Водночас суд не використовував зазначені постанови як докази винуватості засудженого, а врахував їх як відомості, що свідчать про його обізнаність, підготовленість, наявність необхідних знань і досвіду щодо здійснення незаконного вилову риби.

За таких обставин доводи захисника про порушення судом вимог ст. 88 КПК є необґрунтованими.

На цих підставах Суд відхиляє цей довід захисту.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що постановлені стосовно ОСОБА_8 судові рішення є належно вмотивованими й обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, апостановлені щодо ОСОБА_8 судові рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3