КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8817/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року залишено без задоволення клопотання заступника начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002206.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, заступник начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002206 від 31.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 209 КК України та постановити нову ухвалу, якою вказане клопотання задовольнити, та накласти арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 .

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилається на те, що під час ухвалення рішення судом в достатній мірі не враховано обставини та наявність ризиків, передбачені ст. 170 КПК України, які суд повинен враховувати під час вирішення питання про арешт майна, які можуть вплинути на забезпечення дієвості кримінального провадження.

Так, однією з підстав відмови у задоволенні клопотання прокурора суддею зазначено, що постанова про визнання майна речовим доказами у кримінальному провадженні не містить достатніх обгрунтувань, якому чи яким із критеріїв, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає вказане у клопотанні майно, відсутні будь-які докази того що вилучене майно містить дані щодо обставин кримінального правопорушення. Крім того, відсутні докази того, що вилучене майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження.

Однак прокурор не погоджується з вищенаведеним висновками слідчого судді.

Прокурор у скарзі зазначає, що 16.10.2025 року ОСОБА_8 , відповідно до ст. ст. 111, 112, 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1 та ч.ч. 3, 5 ст. 27, ч 3 ст. 209 КК України.

Стосовно вилучених під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: ювелірних виробів - сережок, які належать Проскурні Тетяні - дружині підозрюваного, скаржник зауважує, що у період з 01.01.2023 року по 11.09.2025 року між ТОВ «НАФІТ» та ТОВ «Консалт консульт союз» мала місце одна господарська операція на суму 1 112 300,00 грн. (Один мільйон сто двадцять тисяч триста гривень 00 копійок).

Підставою для виникнення таких взаємовідносин стало звернення до фірмового магазину Tiffany&Со (ТОВ «НАФІТ»), покупця на ім`я ОСОБА_10 , з приводу купівлі сережок колекції ОСОБА_14, виробництва компанії Tiffany (артикул 21209821).

Також жінка на ім`я ОСОБА_10 залишила свій контактний номер телефону ( НОМЕР_1 ) для направлення на нього рахунку на оплату сережок.

Після того, як сережки з`явились у продажу, ОСОБА_10 прибула до магазину приміряла їх, підтвердила готовність придбання та повідомила, що оплата буде проводитись юридичною особою ТОВ «Консалт консульт союз».

26 березня 2025 року на банківський рахунок ТОВ «НАФТ» від TOB «Консалт консульт союз» надійшов платіж у розмірі 1 112 300,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за товар згідно рахунку № 9 від 20 березня 2025 року в тому числі ПДВ 20% 185 383,33 грн.

Тоді ж 26 березня 2025 року було оформлено Договір купівлі-продажу ювелірних виробів, а також Видаткову накладну №32 від 26 березня 2025 року на сережки, платина 950 пр/золото 750 п р, вага мет 15,65 г, діам. 20 шт 1,8 карат (артикул 21209821), Оплачений товар було отримано покупцем.

Прокурор вказує також на те, що оглядом телефону, вилученого у ОСОБА_11 під час обшуку, зафіксовано інформацію згідно якої підозрюваний ОСОБА_8 купив ці сережки своїй дружині ОСОБА_11 , розрахувавшись за їх придбання грошовими коштами з рахунків ТОВ «Консалт консульт союз».

Згідно реєстрів ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_12 не мають жодного відношення до діяльності ТОВ «Консалт консульт союз», вони не є засновниками директорами та навіть працівниками цього товариства.

Також слід звернути увагу, що основним видом діяльності ТОВ «Консал консульт союз» на момент придбання сережок було надання консультативних послуг, що ніяким чином не пов`язано з придбанням ювелірних виробів для особи, основним видом діяльності якої є надання нотаріальних послуг.

Тобто, у сторони обвинувачення є достатні підстави стверджувати що ОСОБА_8 організував діяльність із створення підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, внесення змін до статутних документів, складу учасників, призначенням та зміною керівників таких осіб та їх припинення без наміру ведення реальної господарської діяльності, і саме ця незаконна діяльність є джерелом отриманих ОСОБА_8 доходів, а тому грошові кошти, отримані від діяльності та придбане на них цінне майно, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 164 КПК України одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, отже вилучені сережки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, що надійшли від представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Вказує на те, що у апеляційній скарзі, поданій прокурором до Київського апеляційного суду, відсутні докази наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали передбачених ст. 409 КПК України, що у свою чергу не дає можливості Київському апеляційному суду для її скасування.

Зазначає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що майно (кульчики) є предметом, доказом злочину, набуті злочинним шляхом або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, матеріали кримінального провадження, не містять.

Адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що майно, яке ОСОБА_8 , а також члени його сім`ї набули, є таким майном, що набуте у порядок та спосіб, визначений законом, у результаті розумових здібностей, підприємницької діяльності, а також праці сім`ї Проскурні.

В судове засідання власник майна ОСОБА_8 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку адвоката ОСОБА_7 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002206 від 31.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205? та ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено функціонування групи осіб, які діючи за попередньою змовою, організували діяльність із здійснення реєстраційних дій, пов`язаних із створенням підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, внесенням змін до статутних документів, складу учасників, призначенням та зміною керівників таких осіб та їх припинення без наміру ведення реальної господарської діяльності. Такі дії учасників групи спрямовані на вчинення пособництва іншим особам у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із залученням підконтрольних їм та ними створених юридичних осіб, з метою їх використання для проведення вдаваних господарських операцій, підозрілих фінансових операцій, для подальшого здійснення легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Встановлено, що до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205? та ч. 3 ст. 209 КК України, причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_8 , діючи спільно з іншими особами, налагодив протиправний механізм із надання послуг по мінімізації податкових зобов`язань, документального прикриття безтоварних операцій підприємствам реального сектору економіки України, шляхом переведення безготівкових коштів у готівку, до того ж останній надає вказівки щодо вчинення реєстраційних дій суб`єктів господарської діяльності та забезпечує загальну координацію дій усіх учасників групи.

01.10.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва за результатами розгляду клопотання слідчого про проведення обшуку, винесено ухвалу № 757/47154/25-к, якою надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень, відшукування та вилучення речей та предметів, які можуть послугувати у якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначене, 16.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/47154/25-к від 16.10.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено до кімнати зберігання речових доказів ГСУ НП України, що за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 1, наступні речі/предмети, зокрема: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 .

У ході проведення обшуку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не надали пояснень щодо обставин отримання/купівлі вказаних ювелірних виробів та, відповідно, не надали підтверджуючі документи щодо походження ювелірних виробів, а тому у органу досудового розслідування наявні об`єктивні обставини вважати, що вони здобуті за грошові кошти, отримані від вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

16.10.2025 року постановою слідчого вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002206.

Відповідно до інформації, наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна, речові права на нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розміщується за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані за ОСОБА_8 .

Також, встановлено, що вказане приміщення квартири використовується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

17.10.2025 року заступник начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням проарешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002206, в якому просила накласти арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 .

В обґрунтування доводів клопотання прокурор зазначав, що вилучені предмети, а саме: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 , були придбані за грошові кошти отримані незаконним шляхом, з метою приховування джерела їх походження, а тому можуть використовуватися, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є доказом кримінального правопорушення, тому були вилучені під час проведення вказаного обшуку.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/47154/25-к від 01.10.2025 року, надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення ряду предметів та речей, до переліку яких не входять ювелірні вироби (прикраси).

Разом з тим, відповідно до п. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі, зокрема: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 - не входять до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, а тому вважаються тимчасово вилученим майном.

У той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилучене може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Підставою накладення арешту є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування наступним майном, зокрема: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 , щодо яких існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, тобто є речовим доказом.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, у органу досудового розслідування виникла необхідність у збереженні зазначених речових доказів та відповідно накладення на нього арешту.

Підставою для накладення арешту на майно є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказами вчинення злочину із наведених у клопотанні обставин.

Таким чином, на думку органу досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене в ході обшуку майно, оскільки останнє є об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально-протиправним шляхом.

Враховуючи викладене, є обґрунтована необхідність у застосуванні на цій стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року залишено без задоволення клопотання заступника начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002206.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, слідчий суддя зазначив про те, що постанова про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні не містить достатніх обґрунтувань, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає вказане вище майно, відсутні будь-які докази того, що вилучене майно містить дані щодо обставин кримінального правопорушення.

Крім того, відсутні докази того, що вилучене майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді щодо недоведеності органом досудового слідства наявності підстав для накладення арешту на майно, яке вилучене у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 , з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт вищевказаного майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, обґрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на майно, вилучене у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 , прокурор посилався на необхідність збереження даного майна як речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовим доказом вилучені в ході обшуку належні ОСОБА_9 ювелірні вироби, прокурором у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено таку мету арешту даного майна, як збереження речових доказів.

Так, надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні не містять відомостей та достатніх даних, які б давали розумні підстави вважати, що ювелірні вироби є доказом злочину, набуті злочинним шляхом або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 209 КК України.

Долучена до матеріалів клопотання постанова слідчого від 16.10.2025 року про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні - кульчиків(ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, містить лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення, без обгрунтування висновку, яким конкретно ознакам речових доказів відповідає вилучене майно.

При цьому, у поданому прокурором клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вказаного майна.

Колегія суддів зауважує, що предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні є здійснення реєстраційних дій, пов`язаних із створенням підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, внесенням змін до статутних документів, складу учасників, призначенням та зміною керівників таких осіб та їх припинення без наміру ведення реальної господарської діяльності.

З урахуванням викладеного вище, правильним є висновок слідчого судді про те, що вилучені ювелірні вироби у даному випадку не відповідають критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України.

Ураховуючи наведені обставини, клопотання про арешт майна не містить, та органом досудового розслідування не надано доказів того, що майно вилучене у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: кульчики (ювелірні вироби - сережки), виготовлені із металу білого та жовтого кольорів, які належать ОСОБА_9 , можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002206 від 31 жовтня 2024 року.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що вилучені ювелірні вироби отримані кримінально-протиправним шляхом, є об`єктом кримінально протиправних дій, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не спростовують правильності висновків слідчого судді, оскільки відомостей на підтвердження вказаних обставин матеріали клопотання не містять і таких відомостей не надано прокурором під час апеляційного розгляду справи.

Інші доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, зважаючи на непідтвердження цих доводів прокурора належними та допустимими доказами.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3