Провадження № 1-кс/932/6431/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , вивчивши клопотання ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , в порядку ст.206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2025 ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра із клопотанням, у якому просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити до Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_3 для з`ясування підстав позбавлення волі та постановити ухвалу, якою визнати незаконним затримання та тримання ОСОБА_3 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 з 28.10.2025 і негайно його звільнити як незаконно затриманого.

Згідно протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 05.11.2025 клопотання передане на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .

Ознайомившись із клопотанням та доданими до нього матеріалами, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

За положеннями статті 206 КПК України, на правову підставу якої звернення до слідчого судді з даним клопотанням посилається ОСОБА_2 , кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (ч.1). Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи (ч.2). Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи (ч.3).

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді з клопотанням про звільнення ОСОБА_3 із приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого по АДРЕСА_1 , де останній незаконно утримується з 28.10.2025 року, будучи незаконно позбавленим свободи.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального-процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких, як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Отже, відповідно до ч. 1ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення», слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержуватися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Системний аналіз вказаних положень Кримінального процесуального законодавства України вказує на те, що до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю в порядку ст. 206 КПК України за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб лише у випадку, коли особа тримається під вартою в межах територіальної юрисдикції відповідного слідчого судді.

При цьому, здійснюючи повноваження в порядку ст. 206 КПК України, слідчий суддя вправі вирішувати питання щодо наявності підстав утримання особи під вартою під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні, здійснювати нагляд за дотриманням прав та свобод в межах компетенції слідчого судді, та лише у випадках, коли особа поміщена та перебуває саме під вартою, тобто утримується відповідними правоохоронними органами, яким надано право затримувати особу та поміщувати її під варту.

Натомість зі змісту поданого ОСОБА_2 клопотання вбачається, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами в межах жодного порушеного кримінального провадження.

Зі змісту клопотання не вбачається, що правовідносини щодо перебування ОСОБА_3 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 випливають або опосередковані нормами КПК України, оскільки до клопотання не долучено доказів того, що останній незаконно затриманий представниками органу державної влади чи службовими особами в рамках будь-якого кримінального провадження.

Крім цього, із поданого клопотання також не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження чи останній тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також чи оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Натомість, як вбачається із змісту клопотання в даному випадку має місце незгода заявника із діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , що пов`язані з мобілізацією.

В силу приписів Кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції, а тому ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, отже повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

На підставі вище викладеного, правомірність вказаних в клопотанні дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 не є предметом розгляду слідчим суддею в порядку ст. 206 КПК України, оскільки вирішення вказаного питання не передбачене положеннями КПК України, у зв`язку з чим не належить до компетенції слідчого судді.

При цьому, у разі порушення прав чи інтересів заявника, або прав чи інтересів іншої особи, службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останні вправі звернутись із адміністративним позовом до відповідного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї чи іншої особи протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що і було неодноразово зроблено ОСОБА_2 , шляхом подання відповідних заяв до Самарського та Шевченківського відділів поліції.

Положеннями Кримінального процесуального кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Однак, згідно з ч. 6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст.304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Беручи до уваги викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 , з підстав викладених вище.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 206, 303-304, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за клопотанням ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , в порядку ст.206 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1