Справа №278/5473/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Житомирського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0006344 від 24.07.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Гніздичів Жидачівського району Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2025 року до Житомирського районного суду Житомирської області надійшов вказаний обвинувальний акт, з якого вбачається наступне.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, вибувши відповідно до відпускного квитка №383 військової частини НОМЕР_1 у відпустку за стон здоров`я у період з 22.03.2025 по 20.04.2025, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно після завершення відпустки на службу о 09:00 годині 21.04.2025 в пункт тимчасової дислокації НОМЕР_2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_2 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 28.08.2025, коли у супроводі працівників Житомирського зонального відділу ВСП прибув у другий слідчий відділ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що по вул. Перемоги, 54 у м. Житомирі.

У судовому засіданні прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, запобіжний захід продовжити до набранням вироку законної сили.

У судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення в час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Щиро каявся у вчиненому. При вирішенні питання щодо міри покарання погодився із думкою прокурора.

Сторона захисту не заперечувала проти розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України; просила суд при вирішення питання щодо міри покарання врахувати щире каяття обвинуваченого, активне сприянння розкриттю кримінального правопорушення, та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті.

У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки застосування даної статті КПК України.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями самого обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що дійсно мали місце обставини, зазначені в обвинувальному акті, а також зібраними на нього характеризуючими матеріалами.

За таких обставин, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його умисні дії за ч.5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно правового висновку, який міститься у Постанові Верховного суду України від 14.04.2016 у справі № 5-23кс15/16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення шкоди.

Так, суд, враховує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив тяжкий злочин, раніше несудимий, є військовослужбовцем за мобілізацією, щиро розкаюється, у зв`язку з чим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає останньому міру покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На переконання суду, саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і не завдаватиме фізичних страждань, та не принижуватиме людську гідність.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити в порядку ст. 100 КПК України

Цивільний позов у ході проведення досудового розслідування не заявлявся.

Пропонована винагорода викривачу у кримінальному провадженні відсутня.

Підозрюваного у вчиненні кримінального провадження ОСОБА_4 , було затримано 28.08.2025 року. Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.08.2025 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 22.10.2025 року строком на 30 діб до 20.11.2025 (включно).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28.08.2025 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відтак, до вступу даного вироку в законну силу слід продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 177, 369, 370, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у цей строк попереднього ув`язнення, починаючи з моменту затримання 28.08.2025 і до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До вступу вироку у законну силу продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Головуючий суддя ОСОБА_1