Провадження № 1-кс/201/5441/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілого в рамках кримінального провадження № 0000326 за ч.2 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2025 ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілого в рамках кримінального провадження № 0000326 за ч.2 ст. 382 КК України.

В обґрунтування своєї скарги, заявник зазначив, що 11.12.2025 року на електрону адресу ОСОБА_3 надійшла постанова від 02.12.2025 року про відмову у задоволені клопотання про визнання потерпілим в кримінальному проваджені №0000326. Постанова складена слідчим СВ ВП №2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0000326 відкритого за ч.2 ст. 382 КК України.

ОСОБА_3 вважає, що постанова слідчого про відмову у визнані його потерпілим є необґрунтованою, передчасною, прийнятою без очевидних та достатніх підстав виходячи з наступного, ОСОБА_3 є особою на користь якої Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі № 160/14371/24 ухвалено рішення яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2024 року без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

За заявою ОСОБА_3 як стягувача рішення суду знаходилось на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровський області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Посадовими (службовими) особами Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» рішення не виконано чим завдано істотну шкоду, охоронюваним законом правам стягувача на отримання належної йому пенсії ( розмір заборгованості пенсії що підлягає виплаті за період з 01.04.2024 р. по 31.01.2025 року становила 581 669,01 грн., та щомісяця заборгованість збільшується на суму не доплати пенсії в розмірі 51 675,26 грн., та станом на 01.06.2025 року загальна заборгованість складає 788 370,05 грн.), в межах компетенції Закону України «Про виконавче провадження» орган примусового виконання рішень з метою захисту прав власності стягувача ОСОБА_3 направив до правоохоронних органів повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

У подій скарзі заявник просив скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ВП №2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 02.12.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000326 задовольнити, а постанову скасувати, зобов`язати уповноваженого слідчого СВ ВП №2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області вирішити питання щодо участі ОСОБА_3 у кримінальному проваджені № 0000326 за ч.2 ст. 382 КК України, у статусі потерпілого в порядку визначеному ст. 55 КПК України, про що повідомити його в строки визначені ст. 220 КПК України.

Заявник у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав заяву у якій просив скаргу розглянути без його участі.

Представник СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Судом вживалися всі необхідні заходи для отримання матеріалів кримінальної справи № 0000326. 25.12.2025, 05.01.2026, 12.01.2026, 21.01.2026, 02.02.2026 направлялися відповідні запити до ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, проте станом на день розгляду справи зазначені матеріали судді надані не були.

У зв`язку з цим суддя вважає за доцільне розглянути скаргу за відсутності матеріалів кримінальної справи, оскільки слідчий ігнорує запити суду та не надає їх. З метою недопущення зволікання з поновленням порушених прав заявника, суд вимушений розглянути скаргу на підставі наявних у матеріалах скарги додатків, зокрема оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

До матеріалів скарги заявником були додані:

Повідомлення про кримінальне правопорушення.

Ухвала слідчого судді ОСОБА_5 , (справа № 201/7794/25 від 25.06.2025), якою скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000326 від 05.03.2025 за ч.2 ст. 382 КК України задоволено частково, зобов`язано уповноваженого слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000326 від 05.03.2025 за ч.2 ст. 382 КК України розглянути в порядку статті 55 КПК України заяву ОСОБА_3 від 14.04.2025 про залучення до провадження як потерпілого та повідомити заявника про результати її розгляду.

Ухвала слідчого судді ОСОБА_6 , справа № 201/11110/25 від 10.09.2025 якою заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого СВ ВП №2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0000326 від 05 березня 2025 року задоволено, відведено слідчого СВ ВП №2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000326 від 05 березня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 26 КПК України).

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Згідно ст. 60 КПК України, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Згідно ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Згідно ч.1 ст. 36 та ч.5 ст.40 КПК України, прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон наділяє правом, а не зобов`язує сторону обвинувачення вчиняти ті чи інші процесуальні дії під час здійснення досудового розслідування у рамках певного кримінального провадження.

При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК).

Стаття 307 КПК не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування.

Відповідну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14.02.2023р. по справі № 405/680/22.

Згідно з ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Разом із тим, постанова слідчого повинна бути обґрунтованою, відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, яка передбачає, що постанова складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу та резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відповідні висновки слідчого судді ґрунтуються на підходах, застосованих у рішеннях Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 724/86/20 та від 21.03.2023 у справі № 336/941/19, згідно з якими, в контексті застосування приписів ст. 110 КПК зазначено, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації.

Слідчий при винесенні постанови про відмову у визнані потерпілим ОСОБА_3 мотивував її тим, що процесуальний статус особи-заявника ОСОБА_3 , відповідає процесуальному статусу «свідок», так як ОСОБА_3 відповідно до викладених у заяві про кримінальне правопорушення є свідком можливих обставин невиконання рішення суду, які встановлюються в ході досудового розслідування. Так як, під час здійснення досудового розслідування за зверненням ОСОБА_3 не встановлено будь-яких обставин, які свідчать про завдання одного з видів шкоди (матеріальної, фізичної, майнової) останній, а є виключно свідком можливих обставин невиконання рішення суду, які встановлюються в ході досудового розслідування заява про залучення до провадження як потерпілого підлягає відмові у задоволенні.

Водночас у постанові відсутній належний аналіз доводів заявника викладених у його заяві про вчинення злочину, та оцінка можливості заподіяння йому шкоди внаслідок невиконання судового рішення, а наведені висновки носять формальний характер та не підтверджені належним обґрунтуванням.

За таких обставин висновок слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, у зв`язку з чим постанова не може вважатися законною.

Відповідно до ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Відтак, слідчий суддя не наділений повноваженнями надавати вказівки слідчому щодо вчинення конкретних слідчих дій. Такими повноваженнями наділений відповідно до норми ст. 36 КПК України прокурор, які слідчий зобов`язаний виконувати (ч.4 ст. 40 КПК).

Відповідно до ч. 2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, серед іншого, про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; зобов`язання вчинити певну дію.

Слідчий суддя, в межах своїх повноважень може лише розглянути скаргу на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, в даному випадку на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та за результатами розгляду якої винести одну із ухвал, зокрема про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Даний перелік є вичерпним, а, відтак, оскільки слідчий суддя не може виходити за межі повноважень, визначених КПК України, вимога щодо зобов`язання уповноваженого слідчого СВ ВП №2 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області вирішити питання щодо участі ОСОБА_3 у кримінальному проваджені № 0000326 за ч.2 ст. 382 КК України, у статусі потерпілого в порядку визначеному ст. 55 КПК України, про що повідомити його в строки визначені ст. 220 КПК України, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 22, 26, 55, 110, 303-307, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілого в рамках кримінального провадження № 0000326 за ч.2 ст. 382 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого ОСОБА_4 від 02.12.2025 про відмову у визнані потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000326 за ч.2 ст. 382 КК України.

У іншій частині вимог відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1