СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/7671/25

ун. № 759/28771/25

01 грудня 2025 року слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0000808 внесеного до ЄРДР 19.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 361 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва надійшло вищезгадане клопотання, в якому суб`єктом звернення порушено питання про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме на 1/8 частини житлового будинку розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , який на даний час належить на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Клопотання обґрунтованим тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області (м. Київ, вул. Святошинська, 2-А) за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000808 від 19.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5ст. 361 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за попередньою змовою група осіб, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 в період часу з 2021 року по 2024 рік вчиняли кримінальні правопорушення (злочини), направлені на незаконні реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на території України з метою подальшого заволодіння об`єктами нерухомого майна.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що за організацією ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_7 07.10.2024 здійснила несанкціоноване втручання в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно з ключа доступу державного реєстратора Лозуватської сільської ради Дніпропетровської областці ОСОБА_6 за сприянням працівника Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області ОСОБА_8 , що спричинило підробку інформації, а саме здійснили незаконне відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0040 по фіктивному (завідомо підробленому) договорі купівлі-продажу №567 від 22.08.2017 виданого приватним нотаріусом Запорізької міського нотаріального округу ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .

Дана земельна ділянка належала ОСОБА_11 , яка по заповіту передала дану земельну ділянку своєму чоловікові ОСОБА_12 та сину ОСОБА_13

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , так відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2020 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали у спадок земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0040 площею 0,1266 га, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , реєстрацію проводила державний нотаріус ОСОБА_14 .

Виходячи з вищевикладеного, у 2017 році договір купівлі-продажу № 567 не міг бути укладений у зв`язку з відсутністю власника на той момент.

Також встановлено, що вищезазначені особи 17.09.2024 року, вчинили незаконну перереєстрацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до заповіту від 05.06.2012 квартира мала перейти у приватну власність дружині ОСОБА_16 . Однак, нібито на підставі договору купівлі-продажу № 5229 від 09.12.2021 виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_17 здійснено незаконне відчуження на користь ОСОБА_18 . Даний договір купівлі-продажу як повідомила ОСОБА_16 не міг укластись її чоловіком, так як останній Харківської області не відвідував та постійно перебував на лікуванні у м. Одеса.

Вище зазначені фактичні обставини свідчать про використання завідомо підробленого правовстановлюючого документа при проведення реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Продовжуючи реалізацію спільного умислу направленого на незаконне заволодіння нерухомим майно, за організацією та контролем ОСОБА_5 надавши вказівки гр. ОСОБА_19 , з ключа доступу державного реєстратора ОСОБА_6 , здійснено 04.10.2024 незаконну реєстрацію по зміні права власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок належав на праві власності ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які отримали дану частину будинку у спадок по заповіту 04.11.2020 році. Підставою для державної реєстрації права власності було рішення суду серія та номер: 235/5053/21 виданий 03.11.2021 Констянтинівським міськрайонним судом Донецької області, який відповідно до реєстру судових рішень не містить інформації щодо відчуження частини житлового будинку на користь ОСОБА_4 .

Окрім цього, вищезазначеними особами 07.10.2024 здійснено незаконне відчуження, шляхом внесення неправдивої інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало на праві приватної власності ОСОБА_22 . Однак, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для державної перереєстрації став договір купівлі-продажу № 658 від 14.11.2019 та заява № 68 від 20.01.2020, який останньою не укладався. Реєстрація вчинена на користь ОСОБА_10 .

Таким чином, встановлено, що вищезазначені особи здійснили ряд незаконних реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, чим завдали майнової шкоди власникам нерухомого майна.

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку спільної часткової власності 1/8 розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 став власністю ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні 1/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом, оскільки об`єкт нерухомого майна містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відтак, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що необхідно вжити заходи забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речового доказу.

У судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, про причини неприбуття слідчого суддю не повідомив та подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положенням ч. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що 1/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом, оскільки об`єкт нерухомого майна містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку спільної часткової власності 1/8 розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 став власністю ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні 1/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом, оскільки об`єкт нерухомого майна містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки речових доказів, оскільки зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року в справі «Смитнов проти росії», згідно якої при вирішені питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту майна, про яке йдеться в клопотанні.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0000808 внесеного до ЄРДР 19.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 361 КК України - задовольнити.

Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме на 1/8 частини житлового будинку розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , який на даний час належить на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника та/або слідчого у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1