У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000175 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Очаків Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000175 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає ухвалу суду незаконною, оскільки судом безпідставно зроблено висновок через декілька технічних описок про те, що обвинувальний акт містить суттєві розбіжності щодо часу і місця вчинення інкримінованого діяння і те, що сторона обвинувачення допустила незрозуміле та некоректне вживання висловлювань.

Зазначає, що вимоги суду щодо змісту обвинувального акту не відповідають ст. 291 КПК України. В оскаржуваній ухвалі взагалі не вказано про те, чи повернуто обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Прокурор не погоджується з висновками суду про невідповідність, обвинувального акта вимогам КПК України, а саме, що обвинувальний акт містить виклад обвинувачення таким чином, що не дозволяє суду дотриматись норм кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку, наявні суперечності щодо дати вчинення інкримінованого правопорушення, а також зміст обвинувального акта викладений некоректно із застосуванням висловів, які спотворюють дійсне сприйняття обставин інкримінованого правопорушення

Вважає, що твердження суду першої інстанції, з огляду на структуру викладення формулювання обвинувачення, щодо неможливості в подальшому під час розгляду цієї справи по суті ухвалити вирок, є передчасним та не може бути підставою для повернення обвинувального акта.

Зазначає, що в описовій частині обвинувального акта та у розділі «формулювання обвинувачення» детально та конкретно вказані місце, час та спосіб вчинення злочину, обставини події кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України.

На думку прокурора, описки у обвинувальному акті є суто технічними, не призводять та не можуть призвести до порушення прав обвинуваченого та розуміння обвинувачення. Технічна описка не може бути перешкодою для судового розгляду кримінального провадження та може бути усунута прокурором в порядку, передбаченому ст. 338, 339 КПК України.

З приводу лінгвістичного аналізу дієслів «витворення» та «видворення» прокурор вважає, що висновки суду є оціночними судженнями та проведені особою, яка не наділена відповідними на те повноваженнями.

Зазначає, що при можливому встановленні недоліків під час судового засідання їх можливо усунути в ході допиту свідків або при дослідженні інших доказів, скориставшись правом сторони обвинувачення щодо зміни обвинувачення в суді.

Звертає увагу, що суд не може вказувати прокурору, як необхідно викласти формулювання обвинувачення або поліпшити якість обвинувального акта, тим самим проявляючи упередженість, яка виражається у наданні вказівок прокурору, як краще викласти обвинувачення. Суд не вправі спонукати прокурора до уточнення обвинувального акта, внесення до нього змін, у тому числі щодо викладу додаткових фактичних обставин і формулювання обвинувачення.

Вважає, що з`ясовуючи обставини щодо часу та місця вчинення злочину, суд фактично вийшов за межі судового розгляду, оскільки викладені питання під час підготовчого засідання не вирішуються.

Заперечень на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом встановлено, що викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, висунутого особі, мають суперечності щодо дати вчинення, некоректності та незрозумілості в частині зазначення місця та способу вчинення інкримінованих особі діянь, що позбавляє її бути обізнаною про суть пред`явленого їй обвинувачення та обставини його вчинення, щоб мати змогу належним чином захищатися від нього, чим прямо порушуються права особи та вказують на порушення стороною обвинувачення під час складення обвинувального акта та направленні його до суду таких загальних засад кримінального провадження як верховенство права, законність та забезпечення права особи на захист.

Чуд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 , наявні суперечності щодо дати вчинення інкримінованого йому діяння, пов`язаного з одержанням неправомірної вигоди, яке було вчинене ним не одномоментно (в конкретну дату), а полягало у триваючих діях.

Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що свою протиправну діяльність він розпочав 22.01.2024, далі продовжив її 21.03.2024 о 08:18 год, однак після того зазначено, що подальші дії, направлені на доведення злочинного умислу щодо отримання неправомірної вигоди до кінця, були вчинені 21.03.2023 об 11:59 год, після того продовжилися 23.03.2024 о 10:19 год, потім 19.04.2023 близько 10:00 год, і врешті-решт затримання ОСОБА_6 з незаконно отриманими грошовими коштами відбулося 19.04.2024 о 10:07 год.

Також, в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення зазначено, що суть обвинувачення полягає в тому, що висловлення обіцянки здійснити вплив за одержання ОСОБА_6 неправомірної вигоди було пов`язане з метою надання допомоги у знятті заборони на в`їзд в Україну громадянина Грузії ОСОБА_8 , якого, згідно з текстом обвинувального акту, було примусово витворено з України.

Натомість згідно з аналізом значення слова «витворений», зробленого, зокрема у тлумачному словнику української мови, вказаний вислів є дієприкметником пасивної форми минулого часу та є синонімом до слова «утворювати». За такого, вживання стороною обвинувачення слова «витворений» щодо фізичної особи є некоректним та незрозумілим в частині того, яке смислове значення вкладене у даний вираз при формулюванні особі інкримінованого обвинувачення.

Вказане, у свою чергу, свідчить про те, що використовуючи в обвинувальному акті слово «витворений» відносно фізичної особи, сторона обвинувачення допустила незрозуміле та некоректне вживання вказаної фрази при формулюванні обвинувачення особі, яке є абсолютно незрозумілим в частині смислового навантаження та усвідомлення значення використання вказаного слова при викладі фактичних обставин та формулюванні пред`явленого особі обвинувачення, що не дає змоги особі зрозуміти в повному обсязі суть пред`явленого їй обвинувачення.

Крім того, при викладенні фактичних обставин та формулюванні пред`явленого особі обвинувачення із вказаною в обвинувальному акті датою 19.04.2023 близько 10:00 год вказано, що одержання неправомірної вигоди ОСОБА_6 відбувалося «на паркові» біля будинку № 255 по просп. Центральному у м. Миколаєві. Проте, обвинувальний акт не містить зазначення того, яким саме чином відбувалися вказані дії «на паркові», що, у свою чергу, свідчить про неправильність, помилковість та некоректність вживання вказаного слова при викладі фактичних обставин та формулюванні пред`явленого особі обвинувачення.

При цьому, ч. 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що належний та зрозумілий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення і формулювання висунутого особі обвинувачення, із зазначенням у них зокрема дати та часу, способу дій, місця вчиненого, є тими обов`язковими необхідними відомостями обвинувального акта, однозначний, послідовний та зрозумілий виклад яких гарантує безумовне розуміння та сприйняття обвинуваченою особою суті та змісту пред`явленого їй обвинувачення та забезпечує особі гарантоване їй національним законодавством та Конвенцією право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення та мати гарантоване фактичне, а не ілюзорне право захищатися від нього.

Тому суд вважав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_5 доводи поданої апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила наступне.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Питання форми та змісту обвинувального акта регулюється положеннями ст. 109, 110, 291 КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, крім інших, передбачених цією нормою процесуального права відомостей, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність обвинувального акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України.

Водночас обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта, є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті.

У постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 Верховний Суд указав, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо.

Перевіривши підстави, з яких обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернуто прокурору, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, підставою для повернення обвинувального акта прокурору судом першої інстанції стало те, що викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, висунутого особі, як зазначив суд першої інстанції, мають суперечності щодо дати вчинення злочину, некоректності та незрозумілості вживання декількох слів в частині зазначення місця та способу вчинення інкримінованих особі діянь.

Разом з тим, наведені судом першої інстанції обставини не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Колегія суддів не вбачає у викладенні формулювання обвинувачення таких недоліків, які б свідчили про його явну неконкретність та які перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта.

В обвинувальному акті викладені, зокрема, відомості щодо події кримінального правопорушення, форми вини, мотивів і мети вчинення інкримінованого злочину, тобто обставини, які підлягають доведенню прокурором під час судового розгляду відповідно до вимог ст. 91, 92 КПК України.

Обвинувальний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Аналізуючи зміст оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказав формальні підстави для повернення обвинувального акта, що свідчить про безпідставність ухваленого судового рішення.

Вирішення питання щодо доведеності викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, не входить до компетенції суду під час підготовчого судового засідання.

На стадії підготовчого провадження суд першої інстанції передчасно вдався до оцінки змісту викладеного обвинувачення щодо події інкримінованого злочину та окремих висловів при його формулюванні.

Викладені в оскаржуваній ухвалі мотиви, які слугували для повернення обвинувального акта прокурору, не вказують на невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Відтак, рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору суперечить вимогам кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2025 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000175 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3