УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисників адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000253 від 20.02.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з вищою освітою, неодруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на момент ймовірного вчинення кримінальних правопорушень займаючого посаду заступника командира батальйону (військової частини НОМЕР_1 ), начальника штаба, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1. Виклад фактичних обставин даного кримінального провадження та змісту поданого стороною обвинувачення клопотання.

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000253 відомості про яке 20.02.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 410, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 409КК України, за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, за погодженняміз прокурором ОдеськоїСпеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , якого визначено прокурором групи прокурорів для здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, встановивши наявність достатніх доказів для повідомлення особі про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4ст. 191,ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 409КК України, відповідно до ст.ст. 36, 40, 42, 276, 277, 278, 279 КПК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на даний час.

Згідно ст. 391 ЗУ «Про військову службу» для оперативного доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України за поданням Головнокомандувача Збройних Сил України може бути прийнято рішення про призов громадян України, зарахованих до військового оперативного резерву, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

До видів військової служби зокрема відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим ЗУ «Про військову службу» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст.4 ЗУ «Про військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про військову службу» початком проходження військової служби вважається зокрема день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 280 від

15 вересня 2022 року, визначається організація обліку військовослужбовців та працівників в Міноборони, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення; основні завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; облік загальних втрат особового складу .

Основними завданнями обліку особового складу є зокрема: документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями та трудової діяльності працівниками Збройних Сил та Держспецтрансслужби; забезпечення командування даними про штатну та спискову чисельність особового складу військових частин для прийняття рішень щодо їх комплектування, матеріально-технічного забезпечення, підготовки в них резервів і відновлення втрат, а також довідковими відомостями стосовно особового складу, необхідними для прийняттяобґрунтованихрішеньщодойогоподальшогослужбовоговикористання.

Облік особового складу повинен бути безперервним, своєчасним і повним, вестися постійно за будь-яких умов діяльності військ (сил) відповідно до вимог цієї Інструкції, достовірно відображати існуючу штатну і спискову чисельність особового складу, а також кількісні і якісні зміни, що відбуваються як в цілому щодо особового складу, так і персонально стосовно кожного військовослужбовця або працівника.

Облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів відповідних командувачів, командирів та начальників (далі - командир (начальник)) органів управління, військових частин, установ, у тому числі наказів по особовому складу, наказів по стройовій частині та інших документів з обліку особового складу.

Відповідно до ст. 43 ЗУ «Про державну службу» фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України.

Згідно Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України фінансове забезпечення система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.

Розпорядником бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є командири військових частин.

Основними завданнями фінансового забезпечення військової частини є зокрема: своєчасна та повна виплата грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам та інших, передбачених законодавством виплат; суворе дотримання фінансової дисципліни; законне, ефективне, цільове використання коштів та правильне документальне оформлення фінансово-господарських операцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до п. 12 ст. 6 ЗУ «Про військову службу» військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, наказом КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_6 » №169 від 20.06.2019 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призначено на посаду командира НОМЕР_2 окремого батальйону радіоелектронної боротьби (військової частини НОМЕР_1 ).

Відповідно до «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

-наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

-наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

-забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

-начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

-підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до Порядку віддання й виконання наказів «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Відповідно до Розділу 2 «Загальні обов`язки командирів (начальників)» до повноважень та обов`язків командира військової частини входить, зокрема:

-особисто відповідати перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини; за додержання принципів соціальної справедливості;

-повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів ;

-планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

-негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи);

-негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

- знати стан справ у дорученій йому військовій частині, ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, вміло керувати військовою частиною, як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

-завждиматиточнівідомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншутехніку, пальне, матеріальнізасоби (кошти), що є у військовійчастині, за штатом, списком і в наявності;

-встановлювати у військовійчастині, такийвнутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

-показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

-проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

-виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

-знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

-організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

-особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

-під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

-вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині.

Відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 280 від 15 вересня 2022 року командири (начальники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах управління, військових частинах, установах та їх підрозділах, а також створювати для посадових осіб, які здійснюють облік особового складу, належні умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

З метою організації обліку особового складу командири (начальники) зобов`язані:

1) здійснювати контроль за обліком особового складу та періодично перевіряти укомплектованість військ (сил);

2) контролювати правильне відображення чисельності особового складу в облікових документах і своєчасне надання донесень про склад і чисельність військ (сил);

3) координувати взаємодію штабів і служб персоналу з питань обліку особового складу;

4) вживати заходів щодо удосконалення обліку особового складу із застосуванням комп`ютерних програм, інформаційно-комунікаційних та автоматизованих систем;

5) забезпечувати командування відомостями щодо складу військ (сил), кількісними і якісними показниками їх укомплектованості;

6) проводити заняття (збори) з посадовими особами, які безпосередньо ведуть облік особового складу:

7) проводити перевірки стану обліку особового складу під час перевірок військ (сил), надаючи практичну допомогу та досягаючи якісного стану обліку особового складу;

8) контролювати роботу комісій для перевірки стану обліку особового складу;

9) здійснювати контроль за забезпеченням бланками і книгами з обліку особового складу, а також військово-обліковими документами військовослужбовців, які засвідчують статус військовослужбовця, його службове становище (далі - документ, що посвідчує особу військовослужбовця);

10) здійснювати контроль за належним веденням електронних журналів обліку особового складу, зразок яких наведено в додатку 1, органу управління, військової частини, установи та їх підрозділів відповідно до вимог цієї Інструкції;

11) вживати всіх заходів для збереження облікових документів, особливо в умовах дії воєнного стану.

Згідно Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України командир військової частини зобов`язаний:

організувати фінансове забезпечення згідно з вимогами чинного законодавства України та цих Правил, забезпечити своєчасне витребування і одержання від забезпечувального фінансового органу належних військовій частині коштів, їх облік і подання фінансової звітності;

суворо дотримуватися фінансової дисципліни, законно, ефективно та за цільовим призначенням використовувати кошти і забезпечувати виконання цих вимог усіма посадовими особами військової частини;

організувати ведення бухгалтерського обліку у військовій частині з урахуванням особливостей її діяльності;

організовувати здійснення заходів щодо виявлення та використання внутрішньогосподарських резервів, запобігання збиткам;

вживати заходів для запобігання, припинення та усунення виявлених фінансових порушень і зловживань, притягнення винних осіб до відповідальності та відшкодування заподіяної ними державі матеріальної шкоди;

особисто підписувати першим підписом грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати тощо.

Так, ОСОБА_9 , займаючи посаду командира в/ч НОМЕР_1 , в період з лютого 2022 року по березень 2025 року, розумів, що штатна чисельність особового складу військової частини НОМЕР_1 є значною, має структурні підрозділи, які дислокуються та виконують завдання на різних ділянках, що територіально віддалені одна від одної, а тому військовослужбовці військової частини не мають фізичної можливості знати один одного та володіти інформацією про місця перебування інших військовослужбовців під час несення військової служби. Вказані обставини надають можливість приховати відсутність військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_1 та створити умови фіктивного проходження ним військової служби.

ОСОБА_9 також, розумів, що використовуючи надану йому владу та службові повноваження, може створити умови за яких до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 буде включено військовослужбовців, які отримуватимуть грошове забезпечення, проте в дійсності вони службу проходити не будуть. Військовослужбовці, що фіктивно проходять військову службу після зарахування на особисті карткові рахунки грошового забезпечення матимуть можливість заволодіти вказаними грошовими коштами та розподілити їх між співучасниками.

Одночасно, ОСОБА_9 розумів, що для заволодіння грошовими коштами, які нараховуватимуться військовослужбовцям за фіктивне проходження ними служби у військовій частині НОМЕР_1 , йому потрібні спільники з числа особового складу штабу військової частини, який уповноважений на ведення обліку особового складу та підготовку проектів наказів по стройовій частині. Також, для реалізації злочинного плану ОСОБА_9 мав залучити вже діючих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 або підшукати осіб, які будуть формально зараховані до списків особового складу та жодних дій пов`язаних із проходженням військової служби виконувати не будуть.

ОСОБА_9 , в силу своїх службових повноважень достеменно розумів, що процес нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 включає в себе стадії, у т.ч., в яких безпосередній контроль та участь приймає він, як службова особа, а також інші військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , які перебувають у його підпорядкуванні.

Таким чином, ОСОБА_9 , в порушення ЗУ «Про військову службу», ЗУ «Про державну службу», Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, Порядку віддання й виконання наказів «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, під час дії воєнного стану, введеного на всій території України, перебуваючи в невстановленому місці, при невстановлених обставинах, керуючись прагненням до наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, прийняв рішення про протиправне заволодіння бюджетними грошовими коштами фонду оплати праці в/ч НОМЕР_3 , які перебувають на розрахунковому рахунку в/ч НОМЕР_3 , відкритому в АТ «ПУМБ» () - НОМЕР_4 у великих розмірах та майном військової частини, шляхом зловживання своїм службовим становищем, підроблення та використання офіційних правовстановлюючих документів задля незаконного збагачення та протиправного отримання матеріальних благ внаслідок вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень.

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_9 , володіючи, в силу специфіки своєї діяльності та кола спілкування, інформацією про наявне у розпорядженні військової частини майно у вигляді бюджетних грошових коштів фонду оплати праці в/ч НОМЕР_3 , які знаходяться на розрахунковому рахунку рахунку в/ч НОМЕР_3 , відкритому в АТ «ПУМБ» () - НОМЕР_4 , розробив злочинний план, етапи реалізації якого полягали у залученні співучасників, розподілі між ними ролей та функцій, залученні зацікавлених осіб на роль військовослужбовців, виготовленні підроблених внутрішніх документів для отримання незаконного прибутку, розподілі протиправного доходу між всіма співучасниками.

У той же час, ОСОБА_9 , розуміючи, що через свою посаду та зв`язки з оперативним командуванням є відомою особою, а займана ним посада командира військової частини, під час дії воєнного стану може викликати непотрібну для нього увагу з боку журналістів, правоохоронних органів та свідомих громадян, останній вирішив підшукати співучасника, який виступить його «прикриттям» та зможе відвернути увагу суспільства від особистості ОСОБА_9 під час реалізації етапів злочинного плану, що в подальшому, у разі викриття злочинної діяльності, надасть йому можливість не потрапити в поле зору правоохоронних органів або мінімізувати особисту кримінальну відповідальність та мати можливість спотворити докази на свою користь.

Задля цього ОСОБА_9 вступив у протиправну змову із заступником командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 , заступником командира частини начальником логістики в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 , командиром роти ОСОБА_12 та заступника командира батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) начальника штаба підполковника ОСОБА_4 для досягнення спільної злочинної мети у вигляді протиправного збагачення за рахунок привласнення бюджетних грошових коштів фонду оплати праці в/ч НОМЕР_3 .

Протиправний план, розроблений ОСОБА_9 , передбачав наступні етапи його виконання:

- підбір та залучення військовозобов`язаних осіб, які мають на меті ухилення від мобілізації та несення військової служби;

- видання наказів про призов на військову службу за мобілізацією та призначення на посаду віськовозобов`язаних, які завідомо фактично не нестимуть військову службу;

- забезпечення облікування виданих наказів за номенклаторую військової частини та передачі витягів до фінансово-економічної, речової, продовольчої служби, речової та служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини;

- забезпечення проходження такими військовослужбовцями базової загально-військової підготовки;

- затвердження начальником штабу військової частини функціональних обов`язків таких військовослужбовців відповідно до посад, на які вони призначені;

- складання та подання щомісячно відомостей про нарахування щомісячного грошового забезпечення військовослужбовцям, які фактично не несуть військову службу у військовій частині;

- візування поданих відомостей командиром частини та направлення відповідній службі для нарахування премій;

- вжиття заходів, спрямованих на отримання грошових коштів, нарахованих в якості щомічного грошового забезпечення військовослужбовцям, які фактично не несуть військову службу у військовій частині.

Таким чином, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , а також іншими невстановленими слідством особами, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, розуміючи, що штатна чисельність особового складу військової частини НОМЕР_1 є значною, має структурні підрозділи, які дислокуються та виконують завдання на різних ділянках, що територіально віддалених одна від одної, а тому військовослужбовці військової частини не мають фізичної можливості знати один одного та володіти інформацією про місця перебування інших військовослужбовців під час несення військової служби, що надає можливість приховати відсутність військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_1 та створити умови фіктивного проходження ним військової служби, з використанням підроблених документів та підконтрольних співучасникам фізичних осіб, шляхом зловживанням службовим становищем, привласнив бюджетні кошти шляхом нарахування грошового забезпечення на особові карткові рахунки підконтрольних військовослужбовців, які фактично не проходять військову службу, та заволодіння такими грошовими коштами шляхом їх переведення в готівку, спричинивши збитки Державі в особі в/ч НОМЕР_3 у великих розмірах.

За вищевикладених обставин, 05.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч. 4 ст. 191 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, в умовах воєнного стану;

- ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, в цілях запобігання настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з таким клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2. Позиції учасників судового засідання.

Прокурор вимоги поданого клопотання підтримав, просив його задовольнити. Крім того, зазначив, що запропонований розмір застави обгрунтований розміром завданих збитків державі, у тому числі, внаслідок ймовірних дій інкримінованих ОСОБА_4 . Долучив копію ухвали від 25.11.2025.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи підозру повідомлену його підзахисному необгрунтованою, та відповідно ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не доведеними. Також адвокат ОСОБА_5 вважає, що розмір застави, який просить застосувати сторона обвинувачення, є непомірним для ОСОБА_4 з огляду на його майновий стан. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 просив врахувати незадовільний стан здоров`я підзахисного, а також його майновий стан, який не є співмірними із запропонованим розміром застави. Також звернув увагу, що підозрюваний, будучи обізнаним про кримінальне провадження до повідомлення йому про підозру, не здійснював спроб ухилення від органу досудового розслідування, й наразі неодноразово з`являлвся за викликом суду, тобто має належну процесуальну поведінку. Адвокат ОСОБА_6 . Просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, а у разі задоволенні клопотання визначити розмір застави в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України

Підозрюваний надав пояснення щодо обставин даного кримінального провадження, щодо запобіжного заходу підтримав думку захисників.

3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальнеправопорушення, у якомупідозрюється, обвинувачується.

Ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крімвипадків, передбаченихчастиноюп`ятоюстатті 176 цього Кодексу.

Ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4. Відомості, які свідчать про наявність в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України.

05.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України.

У підтвердження існування в рамках такого кримінального провадження обгрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень сторона обвинувачення посилається на: протокол допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інших військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , які повідомили про обставини відсутності за місцем несення служби військовослужбовців вч НОМЕР_1 та причетності посадових осіб вч НОМЕР_1 до підроблення документів для грошових виплат зазначеним військовослужбовцям; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інформацію з Пенсійного фонду України; інформацію з Головного управління ДПС в Одеській області; протокол про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій знаття інформації з електронних комунікаційних мереж від 06.05.2025.

Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, слідчий суддя зауважує, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі SelahattinDemirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі IlgarMammadovv. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagozv. Turkey).

Відтак, з огляду на наявні у слідчого судді матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що на даній стадії кримінального провадження,слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.

5. Відомості, які свідчать про наявність/відсутність в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вище було зазначено, на переконання слідчого судді, в рамках даного кримінального провадження існує обгрунтована підозра за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України.

Так, згідно вимог ст. 45 КК України вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України відноситься до корупційних кримінальних правопорушень, щодо яких на рівні національного законодавства існує низка процесуальних обмежень, як то: (1) заборона застосування ст. 75 КК України, у випадку визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення вироком суду; (2) заборона за аналогічних обставин в застосуванні ст. 69 КК України.

Таким чином, у випадку послідуючого можливого розгляду даного кримінального провадження по суті безпосередньо судом, підозрюваному, у випадку визнання його винним у інкримінованих йому діях, загрожує реальний строк покарання, що з урахуванням тяжкості покарання, яке передбачено зокрема за вчинення особливо тяжкого злочину, на переконання слідчого судді може свідчити про існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Та обставина, що підозрюваний самостійно з`являвся до слідчого судді для участі у розгляді даного клопотання не може нівелювати існування наведеного ризику, оскільки викладене є прямим обов`язком ОСОБА_4 , в силу його процесуального статусу в рамках кримінального провадження (ст. 42 КПК України).

Крім того, слідчий суддя вважає наявним існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваного на свідків в рамках даного кримінального провадження, а також інших підозрюваних.

Слідчий суддя звертає увагу, що підозрюваному ймовірно відомі підконтрольні військовослужбовці, які відповідно обставин, заначених у повідоленні про підозру ОСОБА_4 , фактично не проходили військову службу та отримували грошові кошти військової частини. В подальшому такі особи будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, а тому слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо впливу на інших підозрюваних ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , то існування такого ризику, на переконання слідчого судді, обумовлюється фактичними обставинами даного кримінального провадження, як вони викладені у такому клопотанні.

Викладене дає підстави слідчому судді вважати, що в цілях уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані підозрюваним дії, останні можуть вживати взаємних заходів щодо впливу один на одного, задля вироблення однієї лінії поведінки, коригування власних показів, тощо.

Слід зауважити, що з огляду на специфіку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких на теперішній час обгрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , процесуальні джерела доказів у вигляді показань відіграють надзвичайно важливу роль, що на переконання слідчого судді додатково підтверджує вірність доводів сторони обвинувачення відносно існування в рамках такого кримінального провадження наведеного ризику.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що в рамках такого кримінального провадження також існує ризик можливого незаконного впливу з боку підозрюваного на інших підозрюваних, а також свідків в рамках даного кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Водночас, слідчий суддя вважає необгрунтованими доводи сторони обвинувачення щодо існування ризиків, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно до долученої у судовому засіданні прокурором ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025, шестимісячний строк досудового розслідування спливає 25.12.2025, що дає об`єктивні підстави вважати, що за вказаний термін стороною обвинувачення виконано основний комплекс слідчих (розшукових) та інших процесуальних заходів, спрямований, у тому числі, на встановлення необхідних речей та документів, що мають доказове значення у даному кримінальному провадженні та отримання відповідних висновків експертів тощо. З огляду на що, слідчий суддя вважає доводи сторони обвинувачення в цій частині немотивованими.

6. Обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

При цьому, ризик, це, зокрема, невизначенаподія, яка по суті, представляє собою ймовірністьотриманнянесприятливих для досудовогослідстваподій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України. Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, слідчим суддею повинен бути обраний такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Слідчий суддя зазначає, що інкриміновані за обставинами даного кримінального провадження підозрюваному кримінальні правопорушення в обов`язковому порядку вимагають від слідчого судді визначення відповідного розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, у випадку якщо слідчий суддя прийде до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (абзац 1 ч. 3 ст. 183 КПК України).

Відтак, на думку слідчого судді, з огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі, які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, в результаті яких, у тому числі, інкримінованими йому діями, ймовірно було спричинено шкоди на загальну суму 9 442 033,28 гривень, а також ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, досягнути мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідчий суддя знову ж таки наголошує, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для підозрюваного не буде безальтернативною, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

7. Відомості, які враховуються слідчим суддею при визначенні підозрюваному відповідного розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієїстатті.

Як вбачається з наявних у слідчого судді матеріалів, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування поданого клопотання, ОСОБА_4 інкримінується можливе вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, в результаті ймовірного вчинення яких було завдано майнової шкоди державі на загальну суму 9 442 033,28 гривень.

Так, згідно п. 2 абзацу 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, між тим згідно зазначеної статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В свою чергу згідно ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтований у рішенні про визначення застави і повинен враховувати майновий стан обвинуваченого.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, враховувати положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням встановленої шкоди, завданої, у тому числі, діями підозрюваного у розмірі 9 442 033,28 гривень, на думку слідчого судді можливо вважати виключним випадком.

При цьому, слідчий суддя звертає, що за обставин даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , а також іншими невстановленими слідством особами, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, розуміючи, що штатна чисельність особового складу військової частини НОМЕР_1 є значною, має структурні підрозділи, які дислокуються та виконують завдання на різних ділянках, що територіально віддалених одна від одної, а тому військовослужбовці військової частини не мають фізичної можливості знати один одного та володіти інформацією про місця перебування інших військовослужбовців під час несення військової служби, що надає можливість приховати відсутність військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_1 та створити умови фіктивного проходження ним військової служби, з використанням підроблених документів та підконтрольних співучасникам фізичних осіб, шляхом зловживанням службовим становищем, привласнив бюджетні кошти шляхом нарахування грошового забезпечення на особові карткові рахунки підконтрольних військовослужбовців, які фактично не проходять військову службу, та заволодіння такими грошовими коштами шляхом їх переведення в готівку, спричинивши збитки Державі в особі в/ч НОМЕР_3 у великих розмірах.

Відтак, слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_4 є ймовірним пособником у можливому вчиненні означеної кримінальної діяльності.

За таких обставин, беручи до уваги ймовірний розмір майнової шкоди, який міг бути спричинений за обставинами даного кримінального провадження (з огляду на інкриміновані підозрюваному дії та його ймовірну роль у даній кримінально-протиправній діяльності), а також з огляду на встановленні в судовому засіданні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного слід визначити розмір застави у вигляді 496 (чотириста дев`яносто шість) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 501 888 (один мільйон п`ятсот одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) гривень, який на думку слідчого судді в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на нього процесуальних обов`язків. Наведені обставини у своїй сукупності обумовлюють необхідність виходу слідчого судді за межі застави, передбаченої абзацом 2 п. 2 ч. 1 ст. 182 КПК України.

8. Висновки слідчого судді.

Таким чином, вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання та надавши правову оцінку всім доводам як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання, а тому керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 25.12.2025, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 501 888 (один мільйон п`ятсот одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного строком до 25.12.2025, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в рамках даного кримінального провадження (щодо обставин кримінального провадження);

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до ГУ ДМС в Одеській області.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1