Справа №293/2314/21
Провадження № 1-кс/293/11/2025
УХВАЛА

18 вересня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі: секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів усну заяву обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід головуючого судді Черняхівського районного суду Житомирської області ОСОБА_7 щодо розгляду кримінального провадження №0001492, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2021 за ч.3 ст.152 КК України

ВСТАНОВИВ:

11.09.2025 у провадження судді Черняхівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 надійшла усна заява обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_7 від розгляду кримінального провадження №293/2314/21 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України. Вказана заява про відвід зафіксована в журналі судового засідання №5103236 від 11.09.2025. Відвід головуючому судді ОСОБА_7 заявлений з підстав видалення обвинуваченого із зали судових засідань 05.08.2025.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою заяву про відвід головуючого судді підтримав, просив її задовольнити. Вказав, що згідно ст. 75 КПК суддя ОСОБА_7 підлягає відводу, так як у нього є сумніви в його неупередженості. Вказує, що під час розгляду судом клопотання прокурора про продовження строків тримання його під вартою, були порушені його права, а саме: нелюдське поводження, приниження його честі та гідності, нанесення йому тілесних ушкоджень, незаконне застосування фізичної сили з боку працівників конвою. Вважає, що застосування сили відносно нього конвойними було здійснено за вказівкою судді ОСОБА_7 .

Разом з тим, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував факту агресивної поведінки 05.08.2025 та категорично відмовився приймати участь в даному судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заяву свого підзахисного підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засідання просила відмовити в задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_8 . Вказала, що у разі незгоди з процесуальними рішеннями суду обвинувачений має право на їх оскарження в апеляційному порядку. Зазначила, що заявлений відвід є безпідставним та необґрунтованим.

Суддя ОСОБА_7 будь-яких пояснень щодо заявленого відводу не подав та у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали кримінального провадження №293/2314/21 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.3 ст.152 КК України, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд дійшов наступних підстав.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Підстави для відводу судді визначені нормами статей 75-76 КПК України.

Зокрема, згідно із п.3,4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні якщо він особисто, його близькі родичі чи члени сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно ч.4, 5 ст.80 КПК України заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Так, з матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені 16.08.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001492 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, справа №293/2314/22 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 не погоджуючись з рішенням суду, яке полягало у видаленні його із зали судового засідання 05.08.2025.

Згідно ч.1 ст. 330 КПК України якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду.

Відповідно до вимог п.3 ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний підкорятися законним вимогам та розпорядженням суду.

Так, ухвалою від 05.08.2025 суд видалив обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст.330 КПК з зали суду тимчасово на одне судове засідання 05.08.2025.

Ухвала мотивована тим, що, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не виправляє свою поведінку, незважаючи на раніше вжиті щодо нього попередження, повторно в судовому засіданні 05.08.2025 продовжив порушувати порядок у залі судового засідання та не підкорятися розпорядженням головуючого у судовому засіданні, тому його необхідно видалити з суду тимчасово на одне судове засідання 05.08.2025.

Також, як видно зі змісту ухвали суду від 05.08.2025 головуючий неодноразово роз`яснював обвинуваченому ОСОБА_4 обов`язок дотримуватися порядку в судовому засіданні, звертав його увагу і попереджав його про недопущення порушення порядку в судовому засіданні, неповажного ставлення до інших учасників судового провадження, роз`яснював йому процесуальні заходи впливу і їх наслідки. Такі зауваження та попередження обвинуваченому судом неодноразово фіксувалися в журналах судових засідань.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 правильних висновків не зробив, свою поведінку не виправив та продовжив порушувати порядок в судовому засіданні, не реагуючи на зауваження і попередження судді.

Таким чином, судом встановлено, що у судовому засіданні 05.08.2025 обвинувачений ОСОБА_4 , після заявлення клопотань, залишив залу суду і відмовився прибувати до зали суду, поводив себе агресивно, перешкоджав доставці його до зали суду.

Також із журналу судового засідання №4937376 від 05.08.2025 вбачається, що надійшло повідомлення від представника колонії про те, що обвинувачений ОСОБА_4 категорично відмовляється приймати участь в даному судовому засіданні, перешкоджає доставці його до зали суду, погрожує фізичною розправою, висловлюється словами нецензурної лайки, перебуває в агресивному стані.

Як зазначив Європейський суд з прав людини присутність підсудного в залі судового засідання при розгляді його справи є досить важливим аспектом, однак проведення засідання за відсутності підсудного не є невідповідним положенням Конвенції, якщо ця особа може згодом домагатися перегляду вироку судом, який розглядав його справу, або вищим судом. При цьому ЄСПЛ підкреслив, що для належного здійснення правосуддя важливо, щоб повага і порядок в залі суду були визначальними критеріями для судових розглядів; явне недотримання підсудним основних принципів належної поведінки не може і не повинно допускатися. Таким чином, ЄСПЛ допускає можливість видалення обвинуваченого із залу суду як наслідок порушення ним порядку в судовому засіданні за умови дотримання мінімальних гарантій права на справедливий суд, наприклад, шляхом забезпечення права на захисника, права на оскарження вироку суду.

Дотримуючись вказаних стандартів, суд виходив з того, що суд попереджав обвинуваченого про можливість видалення його з зали судового розгляду у випадку продовження ним порушення порядку в судовому засіданні та не виконання розпоряджень головуючого, проте обвинувачений порушення не припинив і розпорядженням головуючого не підкоряється, що унеможливлює подальший розгляд справи в його присутності.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

На думку суду, заявлений обвинуваченим ОСОБА_4 відвід судді ОСОБА_7 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК.

Більшість вказаних заявником доводів заявленого відводу обвинуваченого ґрунтуються винятково на його незгоді з видаленням його із зали судового засідання та застосування до нього сили працівниками конвойної служби.

Проте, сам обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні 18.09.2025 не заперечував фактів протиправності своєї поведінки в судовому засіданні, не виконання розпоряджень головуючого судді у судовому засіданні 05.08.2025 та перешкоджання доставці його до зали суду.

Варто відмітити, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК.

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Утім, будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_7 в розгляді вказаної справи, не встановлено, та будь-яких доказів такої упередженості заява про відвід не містить, а незгода з процесуальним рішенням не може бути підставою для відводу.

Також, Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.

В зв`язку з цим, суд відмовляє обвинуваченому в задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 75,76,80-82 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід головуючого судді Черняхівського районного суду Житомирської області ОСОБА_7 від розгляду кримінального провадження №0001492, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2021 щодо ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, у справі №293/2314/21 відмовити за безпідставністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_9