Справа № 369/6809/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/6067/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 301-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 03 січня 2026 року включно.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідка, та про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, оскільки він не може забезпечити його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 вказано про необґрунтованість ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 . В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що всупереч вимогам закону до клопотання прокурора не долучено жодного документу на підтвердження обставин, які б свідчили про те, що ризики не зменшились або з`явилися нові, а ухвала суду містить лише перелік тих обставин, на які послався прокурор, натомість судом не обґрунтовано чому ним не прийнято до уваги обставини, на які вказала сторона захисту. Вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, а посилання прокурора на їх встановлення попередніми ухвалами суду першої та апеляційної інстанції безпідставне, оскільки прийняття рішення про наявність ризиків здійснюється на підставі з`ясування всіх обставин в ході розгляду клопотання прокурора, а не на підставі судових рішень. Зауважив, що ОСОБА_6 не має закордонного паспорту та достатнього фінансового забезпечення аби виїхати за кордон, даних про його незаконне перетинання кордону не надано, натомість він сам проживає в України, його батьки проживають в Україні та мають тяжкі захворювання, він мав роботу, приймав участь у бойових діях щодо захисту держави, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, а тому захисник вважає, що ризик переховування від суду недоведений. Також захисник вважає, що ризик впливу на потерпілу та свідка та вчинення іншого кримінального правопорушення є лише припущеннями, адже реальних доказів на підтвердження вказаних ризиків не надано та не встановлено. Крім того, апелянт зазначив про те, що прокурором не доведена, а судом не обґрунтована неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, тоді як цілодобовий домашній арешт, на думку захисника, з урахуванням наведених ним вище даних про особу обвинуваченого, а також з урахуванням того, що він здійснюється під контролем відповідної установи, в тому числі із застосуванням електронного засобу контролю, та виключає можливість контактування з учасниками справи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Просивоскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання його батьків, які надали свою згоду на це.

Захисник ОСОБА_7 та прокурор до суду апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, від обвинуваченого ОСОБА_6 заяв про розгляд провадження за його участі до суду не надходило, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України,не перешкоджає розгляду провадження.

Вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника, ним порушене питання про скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 05 листопада 2025 року, строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою був визначений до 03 січня 2026 року включно, однак з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 17 грудня 2025 року Києво-Святошинським районним судом Київської області постановлено ухвалу, якою ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 лютого 2026 року, що свідчить про те, що на день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 рокуфактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у однин із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і у нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у низці статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що вказує на необґрунтованість вимог захисника обвинуваченого в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення, пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання шляхом залишення цього рішення без змін. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Поряд із цим, як вже було зазначено колегією суддів вище, скасованим може бути лише чинне судове рішення, таке, яке породжує певні юридичні наслідки. Строк дії ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року закінчився 17.12.2025 року. Те, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого є нечинною унеможливлює її скасування.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 січня 2026 року включно, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4