ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000299 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Бабівці, Чернівецького району, Чернівецької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, не працюючої заміжньої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів

Провадження № 11-кп/822/402/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_11

громадян, що становить 1275 гривень.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 , 18.03.2025 року, о 13:00 год., перебуваючи за адресою: м. Чернівці, вул. Небесної Сотні, 23 Б, а саме на території ринку "Буковинський", усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій і відповідні наслідки та бажаючи їх настання, в ході конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_9 , умисно нанесла останній один удар правою рукою в область потилиці , в результаті чого потерпіла втратила рівновагу та впала на землю, після чого завдала їй ще один удар рукою в область голови, заподіявши такими своїми діями ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді садна потилиці та скроневій ділянки, струс головного мозку, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої .

Судом кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На вказаний вирок суду першої інстанції представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності її вини, просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ст. 125 КК України.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.

Зазначає, що ОСОБА_6 не визнала всіх обставин кримінального правопорушення, жодного разу не вибачалась перед потерпілою ОСОБА_9 та не запропонувала будь-якого відшкодування завданої шкоди, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.

Стверджує, що суд при ухваленні рішення не врахував особу обвинуваченої, яка жодним чином не усвідомила неправомірність своїх кримінально караних дій, а тому її виправлення не можливе без ізоляції від суспільства.

На вказану апеляційну скаргу захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Заперечення апеляційної скарги мотивовані відсутністю підстав для зміни судового рішення, оскільки апеляційна скарга ґрунтується на не підтверджених припущеннях, не спростовує жодних висновків суду першої інстанції , не містить нових доказів чи істотних обставин, які могли б вплинути на вирок.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, доводи представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_5 , які присили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку та правильність кваліфікації її дій, жодним з учасників провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, колегією суддів не переглядаються. Провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_6 , колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Санкція кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, відсутність обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують їй покарання, а також особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, не має негативних характеристик, підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася та попросила пробачення у потерпілої, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має сталі соціальні зв`язки.

Враховуючи ці обставини, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у вигляду штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду та вважає, що призначене покарання є співмірним, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні визнала свою вину, висловила жаль з приводу вчиненого та попросила вибачення.

Водночас обвинувачена не вживала жодних заходів для примирення з потерпілою чи відшкодування завданої шкоди.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку зазначеним обставинам при призначенні покарання та правильно встановив факт визнання вини, розкаяння та вибачення перед потерпілою.

Разом з тим суд правильно не визнав ці обставини такими, що пом`якшують покарання, оскільки обвинувачена не здійснила дій, спрямованих на реальне примирення з потерпілою або компенсацію шкоди.

Суд першої інстанції дотримався вимог ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 та врахував всі обставини, з якими Закон України про кримінальну відповідальність пов`язує визначення виду та розміру покарання.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання несправедливим через його м`якість.

Призначення найсуворішого покарання, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у виді обмеження волі, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, не відповідатиме ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, а також даним про особу обвинуваченої, яка раніше не судима та має міцні соціальні зв`язки, а відтак буде несправедливим.

Колегія суддів не встановила порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому приходить до висновку, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного перегляду не встановлено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000299 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_11

Судді: [підпис] ОСОБА_3

[підпис] ОСОБА_2