КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/9518/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002433 від 22 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0002433 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на автомобіль марки Citroen Berlingo реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є якого є ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Застосовано щодо автомобіля марки Citroen Berlingo реєстраційний номер НОМЕР_1 , заборону володіння, користування та розпорядження арештованим майном.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та зобов`язати повернути автомобіль володільцю.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що слідчим суддею неправильно застосовано ст.98 КПК України, оскільки вищевказаний автомобіль не відповідає критеріям речового доказу.

Апелянт наголошує на тому, що він не є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, а арештований автомобіль під його керуванням не брав участі у ДТП, його діями не заподіяно шкоди пішоходам.

Апелянт у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності особи, яка без поважних причин не прибула у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, 14.11.2025 близько 07:59 в с. Пищики по вул. Миру 24 Білоцерківського району водій ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_2 , який керував ТЗ Peugeot Expert н.з. НОМЕР_2 , рухаючись у бік с. Фурси здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_3 , яка прямувала узбіччям разом зі своїм братом ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 в попутному напрямку. ОСОБА_11 , потерпілим не став та ТУ не отримав, ОСОБА_10 , попередній діагноз: закрита травма живота, була госпіталізована Київська обласна дитяча лікарня №2. Також ОСОБА_9 , повідомив, що відразу як здійснив наїзд на ОСОБА_10 , ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та пішов до потерпілої в цей час рухався у бік с. Фурси ТЗ Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 , який не помітив, що ТЗ Peugeot Expert н.з. НОМЕР_2 стоїть на дорозі та в результаті чого здійснив наїзд на ТЗ Peugeot.

25.11.2025 під час огляду місцевості транспортний засіб Peugeot Expert н.з. НОМЕР_2 та транспортний засіб Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_1 вилучено та поміщено до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою а/д Біла церква-Володарка 4 км.

За вказаним фактом 22.11.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002433, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 встановлено, що власником автомобіля марки Citroen Berlingo реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

25.11.2025 вказаний автомобіль у кримінальному провадженні визнано речовим доказом.

28.11.2025 ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області накладено арешт на автомобіль марки Citroen Berlingo реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є якого є ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Застосовано щодо автомобіля марки Citroen Berlingo реєстраційний номер НОМЕР_1 , заборону володіння, користування та розпорядження арештованим майном.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався та не врахував, що прокурор до клопотання про арешт майна не надав достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження того, що автомобіль марки Citroen Berlingo реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідає критеріям, зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, є предметом та доказом розслідуваного кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя не врахував, що хоча прокурором додано до клопотання постанову про визнання вказаного майна речовими доказами, однак таке визнання його речовим доказом у кримінальному провадженні носить лише формальний характер.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя не врахував, що автомобіль, на який прокурор просив накласти арешт, не може відповідати критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його арешт зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються, позаяк в ході досудового розслідування не встановлено причетності водія автомобіля Citroen Berlingo до наїзду на пішоходів.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що будь-які дані, що вищезазначений автомобіль був об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, в матеріалах провадження відсутні.

Крім цього, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника майна.

Таким чином, позаяк правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту майна органом досудового розслідування не доведено, колегія суддів доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі вищевикладеного, з огляду на однобічність, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002433 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0002433 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна, а саме:

автомобіль марки Citroen Berlingo реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є якого є ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 -залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_12

Судді:

ОСОБА_13