Номер провадження: 11-сс/813/2325/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого суддіПриморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2025 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність посадових осіб Відділу поліції № 5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР),

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Відділу поліції № 5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за його заявою датованою 18 серпня 2025 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, щоухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2025 року у справі №522/19273/25, зобов`язано посадових осіб Приморської окружної прокуратури м. Одеси, внести до ЄРДР відомості, які містяться в заяві ОСОБА_6 від 18 серпня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам, передбачених ст. 370 КПК України, та є такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, з огляду на наступне.

Зміст скарги від 29.10.2025 року не є аналогічною до змісту попередньої скарги від 26.08.2025 року, яка була предметом розгляду слідчого судді, згідно ухвали від 15.09.2025 року у справі № 522/19273/25 (провадження №1-кс/522/5010/25), оскільки в останні наявні інші обставини, та інший суб`єкт бездіяльність якого оскаржується за скаргою, при цьому, зміст скарги не має на меті перегляд ухвали слідчого судді від 15.09.2025 року, або переоцінку встановлених у ній обставин і висновків, та знецінення обов`язковості його виконання. Навпаки, скарга від 29.10.2025 року має на меті забезпечити виконання рішення слідчого судді від 15.09.2025 року, яке фактично ігнорується та не виконується, через бездіяльність.

На підставі наведено апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді та поставновити нову, якою зобов`язати посадових осіб Відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області виконати вимоги ст.214 КПК України та внести до ЄРДР відомості, які містяться у заяві ОСОБА_6 від 18 серпня 2025 року.

Позиції учасників судового розгляду.

Апелянт ОСОБА_6 надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Прокурор Приморської окружної прокуратури ОСОБА_7 надала заява про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого та/або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні до слідчого судді, наведений у п.п. 1-11 ч. 1 статті 303 КПК України. Зазначений перелік не підлягає розширеному тлумаченню, оскільки скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не охоплюються вищенаведеною нормою, не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду на іншій стадії кримінального провадження - зокрема, під час підготовчого провадження згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Системний аналіз оскаржуваного судового рішення дає підстави стверджувати про те, що воно приписам вищевикладеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Приписами ст. 3 КПК України передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

Із змісту скарги, поданої до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, убачається, що ОСОБА_6 просив внести відомості до ЄРДР за його заявою від 18 серпня 2025 року, яка надійшла 22 жовтня 2025 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.

Слідчим суддею із матеріалів скарги, які надані заявником, було встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року у справі №522/19273/25, зобов`язано посадових осіб Приморської окружної прокуратури м. Одеси, внести до ЄРДР відомості, які містяться в заяві ОСОБА_6 від 18 серпня 2025 року.

Надавши оцінку вказаним обставинам, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя прийшов до висновку, що підстав для повторного внесення одних і тих же відомостей до ЄРДР чинним КПК України не передбачено, колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не передбачає багаторазового (повторного) внесення до ЄРДР відомостей про одне й те саме кримінальне правопорушення, а також не регламентує повноваження слідчого судді у випадку оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за подібними за змістом заявами про те саме кримінальне правопорушення.

Водночас у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, як верховенство права та обов`язковість судових рішень (п. п. 1, 14 ч. 1 ст. 7 КПК).

Зокрема, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини /далі ЄСПЛ/.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини /далі Конвенція/, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (п. 61 рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» / Brumarescu v. Romania, заява №28342/95; п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» / Khristov v. Ukraine, заява №24465/04).

Правова певність (юридична визначеність) передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду (п. 52 рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії» / Ryabykh v. Russia, заява №52854/39).

Захист від дублювання кримінального провадження є однією з конкретних гарантій, пов`язаних із загальною гарантією справедливого судового розгляду у кримінальному провадженні згідно зі ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09.03.2006 щодо прийнятності заяви у справі «Братякін проти Росії» / Bratyakin v. Russia, заява №72776/01). Принцип правової визначеності також гарантує певну стабільність у правових ситуаціях, що сприяє довірі суспільства до судів. Така довіра, безперечно, є однією з найважливіших складових існування держави, заснованої на верховенстві права (п. 107 рішення ЄСПЛ від 12.01.2016 у справі «Борг проти Мальти» / Borg v. Malta, заява №37537/13).

Водночас відхід від зазначеного принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (п. 52 рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії» / Ryabykh v. Russia, заява №52854/39). Так, відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи, або у випадках, коли є необхідність забезпечити відшкодування (у контексті виконання рішень ЄСПЛ) (п. 62 рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «Морейра Феррейра проти Португалії» / Moreira Ferreira v. Portugal, заява №19867/12).

Апеляційним судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 подав доПриморського районного суду м. Одеси скаргу на бездіяльністьпосадових осіб щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за його заявою датованою 18 серпня 2025 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, яка є тотожна- поданій з тих самих підстав, що і попередня, яка вже вирішена слідчим суддею по суті.

Натомість, колегія суддів звертає увагу на те, що чинним кримінальним законодавством України окремо передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання судового рішення, яке набрало законної сили (ст. 382 КК України).

Отже, оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, слідчий суддя повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам КПК України. Підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на наведене, прийняте слідчим суддею рішення відповідає вимогам ст. ст. 303, 306-307 КПК України, є законним і обґрунтованим, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2025 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність посадових осіб Відділу поліції № 5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4