Справа № 227/2826/24
ВИРОК

іменем України

(на підставі угоди про визнання винуватості)

15 жовтня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000142, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13 червня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, стрільця помічника гранатометника третього стрілецького відділення першого стрілецького взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно рішення Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 № 2797/0/15-24 змінена з 7 жовтня 2024 року територіальна підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська (на теперішній час міста Дніпра).

Суд уважає доведеним, що солдат ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді стрільця помічника гранатометника третього стрілецького відділення першого стрілецького взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №622, ст. 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», ст. 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», наказу Міністра оборони України №359 від 29 червня 2005 року «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», в другій половині червня 2023 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в зоні проведення бойових дій біля населеного пункту Зелений Колодязь Новопокровської селищної громади Чугуївського району Донецької області, знайшов бойовий припас оборонну осколкову гранату типу Ф-1, яка виготовлена промисловим способом та придатна до вибуху та руйнування корпусу при наявності засобу підриву, та зрозумівши, що це бойовий припас, не маючи передбаченого законом дозволу, вирішив залишити його собі з метою подальшого самозахисту, забравши його до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином придбавши бойовий припас, після чого почав зберігати його за вищевказаною адресою до 13 червня 2024 року.

В подальшому, 13 червня 2024 року ОСОБА_6 , у зв`язку з внутрішніми переконаннями, з метою підсилення своєї позиції щодо висловлення невдоволення, під час попереднього спілкування та взаємовідносин, які склалися між ним та ОСОБА_8 , в ході вчинення словесного конфлікту продемонстрував останньому предмет, зовні схожий на гранату, та по завершенню конфлікту відвіз вищевказаний предмет за місцем розташування свого гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , транспортуючи бойовий припас в кишені одягнутих на ньому шортів, вирушивши з місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , до вищевказаного гаражного масиву, таким чином вчинивши незаконне носіння бойових припасів. Прибувши до зазначеного місця, ОСОБА_6 , сховав дану гранату біля власного гаражного приміщення, прикривши камінням.

В подальшому, 13.06.2024 у період часу з 16 години 33 хвилини до 17 години 34 хвилини в ході проведення огляду місця події поблизу гаражного масиву за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Добропілля, вулиця Матросова, протиправні дії ОСОБА_6 , працівниками поліції було припинено, де було виявлено та вилучено корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1, виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною, який (окремо без запала) до категорії бойових припасів не відноситься, є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці).

Водночас, у період часу з 18 години 26 хвилини до 19 години 06 хвилини слідчим, проведено обшук у автомобілі торгової марки «ЗАЗ», моделі «110380-40», з номером шасі « НОМЕР_2 », перебуваючого у користуванні ОСОБА_6 , за адресою: Донецька область, Покровський р-н, м. Добропілля, вул. Олександра Лі, біля буд.43, в ході якого було виявлено та вилучено засіб підриву (засіб детонування) уніфікований запал ручної гранати, модернізований, дистанційної дії типу УЗРГМ, виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною. Запал типу УЗРГМ (окремо без спорядженого корпусу гранати) до категорії бойових припасів не відноситься, є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці).

У конструкційному поєднанні запал типу УЗРГМ та корпус гранати Ф-1 являється оборонною осколковою ручною гранатою типу Ф-1, вказана граната відноситься до категорії бойових припасів.

13.09.2024 року у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України та між прокурором ОСОБА_9 і обвинуваченим ОСОБА_6 30 вересня 2025 року укладена угода про визнання винуватості останнім.

Відповідно до даної угоди обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у кримінальному правопорушенні та обсяг підозри за ч. 1 ст. 263 КК України.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, а саме за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України застосувати ст. 69 КК України на призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

3 урахуванням ст. 69 КК України, з якої вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення ст. 65 КК України, сторони мають право, використовуючи положення ст. 69 КК України, узгоджувати інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_6 , за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.

Сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин кримінального провадження на підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 2 роки на покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 (два) роки в відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

В угоді передбачені наслідки її ухвалення та затвердження, невиконання яких роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_6 .

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті.

Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, незаконно придбав, носив, зберігав бойові припаси.

Суду також показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який відноситься до кримінального проступку, беззастережно і добровільно, повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинувачені.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він повністю розуміє та усвідомлює наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.ст. 472, 473 КПК України, згодний з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди та наполягає на затвердженні даної угоди.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , який визначений відповідною постановою керівника прокуратури до групи прокурорів за даним кримінальним провадженням, захисник ОСОБА_5 , просили затвердити угоду про визнання винуватості на умовах, які вказані в угоді.

За таких підстав суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: незаконному придбанні, носінні, зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Обвинуваченому ОСОБА_6 судом роз`яснено, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, він має права передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Таким чином, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, суд дійшов висновку про відповідність угоди вимогам ст.ст. 470, 472 КПК України, добровільність її укладення, відповідності інтересам суспільства, можливості її виконання та наявності всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 02.11.2004 по справі № 1-33/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, задовільний стан здоров`я, характеризується задовільно, одружений, має неповнолітню дитину на утриманні, відсутні відомості про його притягнення до адміністративної відповідальності, відсутні відомості про наявність відносно обвинуваченого інших кримінальних проваджень, які перебувають на стадії досудового розслідування або судового розгляду,

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд, відповідно до припису статті 69 КК України, вважає, що:

- ОСОБА_6 свою провину визнав повністю;

- не перешкоджав слідству, активно сприяв розкриттю злочину - своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення;

- щиро каявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання;

- ОСОБА_6 раніше не судимий.

Обставини які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено та прокурор на такі обставини не посилається.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом Кримінального Закону ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому Суд враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи вищевикладене та вищезазначені обставини кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а також дані про його особу, поведінку та ставлення ОСОБА_6 до скоєного злочину, а також те, що хоча останній і вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану в країні, однак таке правопорушення не було без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілі які постраждалі від військової агресії відсутні, злочин не вчинено щодо майна осіб, які тимчасово залишили житло, отже ОСОБА_6 , вчиняючи дане кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.

Наведені обставини та дані про особу обвинуваченого в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд вважає за необхідне призначити останньому покарання. за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, застосувати положення ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, а сам е покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки (два роки).

Крім того, з урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 58, 65, 69 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_6 за вчинене кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки - на покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 (два) роки в відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Суд переконаний, що визначене обвинуваченому покарання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, для проведення судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/105-24/4286-ВТХ від 25.06.2024 року, Донецький НДЕКЦ МВС, ідентифікаційний код 24060300 у розмірі 6 058,24 гривень.

Цивільний позов не заявлений та не пред`являвся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369-371, 468-476, ч. 15 ст. 615 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 30 вересня 2025 року про визнання винуватості між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000142 від 13.06.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, затвердити.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 вересня 2025 року покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, а саме - покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки (два роки).

На підставі ст. 58, 65, 69 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_6 за вчинене кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки - на покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 (два) роки в відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Без застосування спеціальної конфіскації.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, для проведення судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/105-24/4286-ВТХ від 25.06.2024 року, Донецький НДЕКЦ МВС, ідентифікаційний код 24060300 у розмірі 6 058,24 гривень.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази, після набрання вироку законної сили:

- флеш накопичувач (як додаток до протоколу огляду місця події та проведення обшуку автомобіля від 13.06.2024 року) зберігати в матеріалах справи;

- DVD-R дискові носії (як додатки до протоколів допиту свідків від 17.07.2024 року, 23.07.2024 року, 15.08.2024 року) зберігати в матеріалах справи;

- DVD-R дискові носії (як додаток до протоколу проведення слідчого експерименту від 13.08.2024 року) зберігати в матеріалах справи;

- предмет схожий на корпус від гранати Ф-1 та предмет схожий на механічну частину запалу тим УЗРГМ знищіти.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку - обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором - виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

15.10.2025