КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/7030/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 і накладено арешт на майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме на «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_8 подала в інтересах власника майна ОСОБА_9 апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Зокрема, апелянт звертає увагу, що розгляд клопотання відбувся за відсутністю сторін, а зі змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді представник ознайомилась лише 27 серпня 2025 року.

Крім того, автор апеляції стверджує, щовилучений мобільний телефон не має жодного відношення до цього кримінального провадження, а також не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, представник зауважує, що під час проведення обшуку ОСОБА_9 добровільно надала свій мобільний телефон та пароль до нього для зняття з нього даних. При цьому апелянт зазначає, що в матеріалах, які додані до клопотання, відсутні відомості про призначення органами досудового розслідування експертного дослідження мобільного телефону.

Також автор апеляції наголошує, що ОСОБА_9 не є підозрюваною у цьому кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником ОСОБА_8 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим управління ГУ СБУ у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000774, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

21 липня 2025 року на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України було проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_9 , під час проведення якого було вилучено «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 .

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ СБУ у місті Києві та Київській області ОСОБА_11 від 21 липня 2025 року вилучене майно було визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

28 липня 2025 року (клопотання датоване 21 липня 2025 року) прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме на «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Це клопотання мотивовано необхідністю забезпечити збереження даного майна як речового доказу у кримінальному провадженні.

29 липня 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва вказане клопотання прокурора про арешт майна було задоволено.

Задовольняючи наведене клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження № 0000774, про накладення арешту на майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме на «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, які додані до клопотання, і прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме на «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, з огляду на те, що це майно відповідає критеріям, приведеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що органом досудового розслідування було винесено відповідну постанову.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , є об`єктом кримінально протиправних дій, містить в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідає критеріям речового доказу, регламентованим ст. 98 КПК України, прокурор повинен був зібрати і надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів цьому в клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не приведено, а саме в матеріалах провадження відсутні відомості, які б давали розумні підстави та підозри вважати, що «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , був об`єктом кримінально протиправних дій або містить в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів за наявними в матеріалах провадження документами не вбачає підстав для накладення арешту на майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме на «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

З огляду на вищенаведене, як переконана колегія суддів, постанова старшого слідчого в ОВС СУ ГУ СБУ у місті Києві та Київській області ОСОБА_11 від 21 липня 2025 року про визнання мобільного телефону речовим доказом у кримінальному провадженні є нічим іншим, як звичайною формальністю, оскільки в ній навіть не визначено, якому чи яким критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 . Тому арешт на зазначений мобільний телефон з метою забезпечення збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні накладений слідчим суддею безпідставно.

До того ж, як встановила колегія суддів, ОСОБА_9 під час проведення обшуку було добровільно надано органам досудового розслідування «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , та пароль від нього для зняття останніми необхідної інформації з цього телефону.

Звертає увагу колегія суддів і на той факт, що ОСОБА_9 не має процесуального статусу підозрюваної або обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні, тобто вона має лише статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, але будь-якої її причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, не встановлено і жодні дані про це в матеріалах провадження відсутні.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту та необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна і необґрунтована, а апеляційна скарга представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 задоволенню, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме на «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, та завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 і накладено арешт на майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме на «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, вилучене 21 липня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 , а саме на «iPhone 12 Pro Max», IMEI: НОМЕР_1 , з сім-картою НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4