У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000282

за апеляційною скаргою прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2009 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років, звільнений 18.06.2013 на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.02.2013 з заміною невідбутого покарання строком 2 роки на виправні роботи з утриманням 10% заробітку,

- обвинуваченого за ч. 5 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року ОСОБА_8 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку із тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_11 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Щодо долі речових доказів: автомобіль «ВАЗ», моделі 21103, тип кузова: легковий седан-В, N кузова НОМЕР_1 , колір - зелений, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_12 та перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_8 , який визнано речовим доказом та зберігається на території Кривоозерського ВП, - конфіскувати в дохід держави; 5 купюр номіналом 50 доларів США, серія МІ23701539 А, MB30988983 C, MB69708007C, JF12662718A, MB54327734B; 2 купюри номіналом 20 доларів США, серії МВ77539826 K, MB775399995 K; 1 купюра номіналом 10 доларів США серія MD93702463А, вилучені під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 , які поміщено до пакету №1 та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Кривоозерського ВП, - конфіскувати в дохід держави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 1 226 354 грн. 60 коп. та моральної шкоди у розміні 60 719 грн задовольнити.

Просить відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, у ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та повторно дослідити докази.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у незастосуванні закону, що підлягав застосуванню.

Прокурор оспорює висновки суду першої інстанції в частині визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.10.2019 з тих підстав, що на фото зображення осіб, які були пред`явлені свідку ОСОБА_13 для впізнання, особи нібито явно різного віку, а ОСОБА_8 , на відміну від інших осіб, одягнений у камуфляжний одяг, чим різко виділяється на фоні всіх учасників. Також суд першої інстанції зазначив, що в протоколі пред`явлення особи для впізнання слідчим зазначена дата народження ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в той час як обвинувачений народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . З вказаним висновком прокурор не погоджується, з таких підстав.

Зазначила, що ОСОБА_14 було допитано перед впізнанням про обставини, за яких він бачив ОСОБА_8 . На запитання слідчого, зокрема щодо того, чи впізнає він серед зазначених осіб особу, яку він бачив по АДРЕСА_2 , свідок чітко, без вагань, указав на особу, рахуючи зліва на право, яким є ОСОБА_8 , пояснюючи, що саме цього чоловіка він бачив близько 06:40 год. 08.09.2019 за кермом автомобіля марки ВАЗ 2110 зеленого кольору. При цьому у протоколі відображено, за якими саме ознаками свідок впізнав особу обвинуваченого. Стверджує, що для проведення впізнання були запрошені статисти чоловічої статі з подібними між собою рисами обличчя, без різких відмінностей між собою. Учасники слідчої дії, окрім ОСОБА_8 , який відмовився від підпису, підписали протокол та не висловлювали будь-яких зауважень до нього. Як хід процесуальної дії, так і її результати, на думку прокурора, оформлено відповідно до приписів ст. 104 КПК України, з урахуванням особливостей, установлених у ст. 228 вказаного Кодексу.

Оспорює встановлену судом першої інстанції обставину, що ОСОБА_8 , на відміну від інших осіб, під час проведення впізнання був одягнений у камуфляжний одяг, чим різко виділявся на фоні всіх учасників. На переконання апелянта, слідчим у цьому випадку не порушено вимоги ст. 228 КПК України, оскільки при проведенні впізнання закон не вимагає однакового одягу на учасниках вказаної слідчої дії. Вважає, що орган досудового розслідування дотримався вимог ст. 223, 228 КПК України.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги дані, викладені у протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 з тих підстав, що останнього не було допитано судом першої інстанції з незалежних від суду підстав. Зазначає, що у відповідності до ст. 240 КПК України зі свідком ОСОБА_15 03.10.2019 проведено слідчий експеримент, з метою уточнення показань свідка на місці події. Перед початком слідчого експерименту слідчим роз`яснено учасникам слідчої дії процесуальні права та обов`язки, свідка ОСОБА_14 попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань.

Вказує, що в подальшому зі свідком відтворено обстановку події, свідком якого він став 08.09.2019, та зафіксовано протоколом важливі деталі для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зокрема, свідок ОСОБА_16 вказав місце, де він перебував, де бачив водія, та де бачив підозрілих осіб, де зупинився автомобіль, до якого сіли вказані особи, з якого напрямку рухався автомобіль та куди в подальшому вони на ньому поїхали. Учасники слідчої дії, підписали протокол та не висловлювали будь-яких зауважень до нього. Як хід процесуальної дії, так і її результати, на думку прокурора, оформлено відповідно до приписів ст. 104, 105 КПК України, з урахуванням особливостей, установлених у ст. 240 КПК України.

Вважає, що факт перебування не лише авто, а й підозрілих осіб, поведінка яких вказувала на вчинення неправомірних дій, підтверджується сукупністю показань свідків, яким судом не надано належної оцінки та не оцінено у сукупності із розглянутими вище протоколом пред`явлення для впізнання та слідчим експериментом.

Так, свідок ОСОБА_17 повідомила, що 08.09.2019 близько 06:40 - 6:45 вона перебувала вдома, мешкає по сусідству з потерпілим ОСОБА_10 , та бачила підозрілих чоловіків, які йшли від будинку ОСОБА_10 по його городу та вийшли на вул. Лугову. Ці особи дивно себе поводили, оглядались, вона спостерігала за ними, як вони йшли у напрямку траси «Київ- Одеса».

Свідок ОСОБА_18 повідомила, що 08.09.2019 близько 06:00 год бачила як авто темно - зеленого кольору, «ВАЗ 2110», проїхало на дуже великій швидкості по вулиці Лугова, повз її будинок, зі сторони будинку Кертичака у бік автодороги «Київ - Одеса».

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що працювала у потерпілого продавцем у магазині, який розташований поряд з його будинком. У день крадіжки водій сказав їй, що бачив, що по подвір`ю потерпілого ходять якісь люди, остання повідомила про це потерпілого ОСОБА_10 .

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що протокол пред`явлення для впізнання, протокол слідчого експерименту, показання допитаних в суді свідків, повністю узгоджуються між собою, мають об`єктивний зв`язок з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення та підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вважає, що на підставі ч. 1 ст. 96-2 КК України, автомобіль, використаний ОСОБА_8 для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, підлягає конфіскації в дохід держави.

Крім того, цивільний позов потерпілого до обвинуваченого про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди в сумі 1 226 354 грн. 60 коп. та моральної в сумі 60719 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у тому, що 08 вересня 2019 року близько 05:00 год, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вступив у злочинну змову із невстановленими в ході досудового розслідування особами.

Виконуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_8 та невстановлені в ході досудового розслідування особи, на автомобілі марки «ВАЗ-2110» р.н. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , прибули до території домогосподарства, належного ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 .

08 вересня 2019 року близько 06:30 год, прибувши до домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 та невстановлена особа, через паркан проникли на територію домогосподарства, шляхом підважування кватирки пластикового вікна, проникли до житлового будинку, з метою відшукання речей для незаконного збагачення. Перебуваючи в житловому будинку почали відшукувати майно для викрадання, в ході чого в шафі-купе, розташованій в кімнаті житлового будинку, виявили спортивну сумку чорного кольору, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 700 000 грн, 20 000 доларів США (з розрахунку 25 грн 31 к. за 1 долар), що складає 506 200 грн та 720 євро (з розрахунку 27 грн 98 к. за 1 євро), що складає 20 145 грн 60 к.

Заволодівши викраденим, з місця вчинення злочину зникли, викрадене майно привласнили та розпорядилися ним на свій власний розсуд в корисливих для себе цілях, чим завдали потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1 226 354 грн 60 коп.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло, в особливо великих розмірах.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що протокол огляду місця події від 08.09.2019 свідчить лише про факт вчинення крадіжки з домоволодіння потерпілого, проте не доводить причетності обвинуваченого до її вчинення. Суду не надано експертних висновків щодо вилучених на місці злочину папілярних узорів пальців рук, відбитків ніг чи структури матеріалу (тканини), які б підтвердили участь у злочині ОСОБА_8 .

Суду першої інстанції надані стороною обвинувачення протокол огляду мобільного телефону Nokia від 02.10.2019; протоколи тимчасового доступу до інформації про місце знаходження учасників з`єднання абонентських номерів, яка перебуває у володінні операторів мобільного зв`язку, та інформації про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг, здійснених через базові станції мобільних операторів за місцем вчинення злочину та на шляху руху автомобільною дорогою до смт Голованівськ; протоколи огляду відеозаписів з камер спостереження, розташованих на шляху руху автомобільною дорогою з смт Криве Озеро до смт Голованівськ та аналітичну довідку з роздруківкою на карті такого руху.

Вищенаведені докази доводять, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно перебував у смт. Криве Озеро Миколаївської області в день та час вчинення крадіжки і після 6:51 год. ранку їхав автомобілем до смт. Голованівськ автомобільною дорогою М05 Київ-Одеса.

В свою чергу, обвинувачений не заперечував, що дійсно їздив до смт Криве Озеро зранку 08.09.2019 на ринок, в цей день була неділя, тобто день коли ринок працює. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені докази не дають підстав дійти висновку про беззаперечну причетність обвинуваченого до злочину. Те, що автомобіль, схожий на автомобіль обвинуваченого, проїжджав по вулиці, на якій розташоване домоволодіння потерпілого, також не може доводити його причетність до цього злочину, оскільки як пояснили суду учасники процесу та свідок ОСОБА_18 , ця вулиця є проїзною, а тому обвинувачений міг їхати нею з ринку.

Судом першої інстанції встановлено, що при проведенні обшуку домоволодіння за місцем проживання обвинуваченого та автомобіля «ВАЗ-2110» р.н. НОМЕР_3 , яким володіє обвинувачений, будь-які речі або грошові кошти, які мають відношення до крадіжки та вказані в ухвалах слідчого судді про надання дозволу на обшук, віднайдені не були.

Судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Проте, ці свідки не повідомили суду жодних відомостей, які могли б переконливо свідчити про причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочину.

Суд першої інстанції не взяв до уваги протокол слідчого експерименту від 03.10.2019 за участі свідка ОСОБА_13 , оскільки свідок не був допитаний судом з незалежних від суду підстав.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 02.10.2019, судом першої інстанції визнаний недопустимим доказом, оскільки ця слідча дія проведена з порушенням вимог ст. 228 КПК України.

Також судом враховано, що свідок ОСОБА_13 під час досудового розслідування перебував під слідством за вчинення іншого злочину, а тому міг бути залежний від органу досудового розслідування, що ставить під сумнів правдивість його показань.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність допустимої доказової бази на підтвердження вини ОСОБА_8 , що дає підстави для сумнівів у доведеності висунутого йому обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 просили вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_10 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, але на неодноразові виклики до апеляційного суду не з`явився. Просив апеляційний розгляд провести без його участі. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши докази за клопотанням прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У Постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року (у справі №754/17019/17, провадження № 51-2568км19) зазначено, що при вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч. 2 та 4 ст. 17 КПК, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені вимоги закону та правова позиція Верховного Суду в повній мірі враховані судом першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку.

Виправдовуючи ОСОБА_8 з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив зібрані у справі докази, проаналізував їх та надав їм належну оцінку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 08.09.2019 з ранку він на своєму автомобілі «ВАЗ-2110» р.н. НОМЕР_3 , виїхав з смт Голованівська Кіровоградської області, де він проживає, до смт Криве Озеро Миколаївської області на ринок. Відвідавши ринок у смт Криве Озеро, він після 6 години ранку поїхав додому по автодорозі М05 Київ-Одеса в смт Голованівськ.

Стверджував, що крадіжку не вчиняв. Проїжджав по вулиці, на якій розташоване домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 , так як це центральна вулиця у смт Криве Озеро, по ній він їхав з ринку.

Повторно допитаний в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення.

Допитаний в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 підтримав цивільний позов. Пояснив, що 08.09.2019 з його домоволодіння викрадено грошові кошти 700 000 грн та 20 000 доларів США.

Під час апеляційного розгляду прокурор заявив клопотання про повторний допит потерпілого ОСОБА_10 , яке задоволено. Разом з тим, на неодноразові виклики в судове засідання потерпілий до суду не з`явився. Згідно телефонограми від 15.10.2025, потерпілий повідомив, що участі в судовому засіданні брати не бажає та просив розглянути справу без його участі (т. 3 а.с. 99). Таким чином, потерпілий ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду повторно не допитаний з незалежних від суду обставин, оскільки він відмовився брати участь у судовому розгляді, а прокурор після неодноразової неявки потерпілого не заперечував розглянути справу без участі потерпілого та без його повторного допиту.

Апеляційним судом повторно досліджено протокол огляду місця події від 08.09.2019, згідно якого оглянуто домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 . Територія домоволодіння огороджена металевим забором. Вхід здійснюється через металеві ворота, які на момент огляду відчинені. З лівої сторони розташований магазин «Продукти» та підсобне приміщення. Прямо перед воротами знаходиться приміщення гаражу. Прямо перед входом розташований двоповерховий житловий будинок, вхід до якого здійснюється зі сторони проїзної частини дороги через металеві двері, які на момент огляду зачинені та через вхідні двері зі сторони присадибної ділянки.

У кімнаті №2 (кухня) вікно пластикове було відчинене, на підвіконні виявлено частинку металу від металевого вікна. У кімнаті №5 знаходиться спальне ліжко, шафа-купе, дві дерев`яні тумбочки, одяг розкиданий по підлозі.

Під час огляду виявлено та вилучено пластиліновий зліпок із механічними пошкодженням, один відбиток структури матеріалу (тканини) вилучений з внутрішньої сторони пластикового вікна над ручкою, один відбиток структури матеріалу (тканини) вилучений зі скляних дверей шафи-купе, сліди папілярних узорів (т. 2 а. с. 29).

Хоча згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_8 та невстановлена особа проникли до житлового будинку, проте суду не надано експертних висновків щодо вилучених на місці злочину папілярних узорів пальців рук, відбитків ніг чи структури матеріалу (тканини), які б підтвердили участь у злочині ОСОБА_8 .

За такого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний протокол свідчить лише про факт вчинення крадіжки з домоволодіння потерпілого, проте не доводить причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до її вчинення.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанції досліджено протокол огляду мобільного телефону Nokia, від 02.10.2019 (т. 2 а.с. 33-34), який видала ОСОБА_21 і яким користувався ОСОБА_8 , а також протоколи тимчасового доступу до інформації про місце знаходження учасників з`єднання абонентських номерів, яка перебуває у володінні операторів мобільного зв`язку, та інформації про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг, здійснених через базові станції мобільних операторів за місцем вчинення злочину та на шляху руху автомобільною дорогою до смт Голованівськ (т. 2 а. с. 202-213), а також протоколи огляду відеозаписів з камер спостереження, розташованих на шляху руху автомобільною дорогою з смт Криве Озеро до смт. Голованівськ та аналітичну довідку з роздруківкою на карті такого руху. На відеозаписах зафіксовано рух автомобіля зеленого кольору, схожого на автомобіль обвинуваченого, з 06:51 год 08.09.2019 (т. а.с. 215-217, 219-221, 223-225, 227-229, 231-234, 236-238, 240-243, т. 3 а.с. 1-11).

Повторно дослідивши ці докази, колегія суддів встановила, що вони доводять те, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно перебував у смт Криве Озеро Миколаївської області в день та час вчинення крадіжки, та після 06:51 год ранку їхав автомобілем до смт Голованівськ автомобільною дорогою М05 Київ-Одеса.

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував ці обставини, але стверджував, що дійсно їздив до смт Криве Озеро зранку 08.09.2019 на ринок, в цей день була неділя, тобто день коли ринок працює.

Зазначені пояснення обвинуваченого під час судового розгляду не спростовані, а досліджені письмові докази не підтверджують, що саме ОСОБА_8 вчинив крадіжку з будинку потерпілого ОСОБА_10 , та не дають підстав дійти висновку про беззаперечну причетність обвинуваченого до злочину.

Лише та обставина, що автомобіль обвинуваченого ОСОБА_8 проїжджав по вулиці, на якій розташоване домоволодіння потерпілого, чого не заперечував обвинувачений, не доводить його причетність до цього злочину, оскільки ця вулиця є проїзною, а тому обвинувачений міг їхати нею з ринку, про що він стверджував в суді.

В суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду, досліджено протоколи обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_21 , за місцем проживання обвинуваченого, та автомобіля «Ваз-2110» р.н. НОМЕР_3 , яким володіє обвинувачений (т. 2, а.с. 147-151, 157-160).

Зі змісту вказаних протоколів вбачається, що обшуки проведені на підставі ухвал слідчого судді, з метою відшукання та вилучення викрадених у потерпілого ОСОБА_10 грошових коштів, прикрас із золота, спортивної сумки потерпілого, в якій знаходились вказані гроші, взуття із протектором, залишеним у слідах на території домогосподарства потерпілого, а також інструментів, за допомогою яких під час крадіжки здійснено підважування та відчинення вікна.

Проте, будь-які речі або грошові кошти, які мають відношення до крадіжки та вказані в ухвалах слідчого судді про надання дозволу на обшук, в результаті проведених обшуків не віднайдені.

Щодо обставин перебування у місці вчинення злочину обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор в апеляційній скарзі вважає, що на противагу висновків суду, цей факт встановлений достовірно. На думку прокурора, факт перебування не лише авто, а й підозрілих осіб, поведінка яких вказувала на вчинення неправомірних дій, підтверджується показаннями свідків, яким судом першої інстанції не надано належної оцінки та не оцінено у сукупності із даними протоколу пред`явлення для впізнання та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 .

Разом з тим, надаючи оцінку вказаним доводам прокурора, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Проте вказані свідки не повідомили суду жодних відомостей, які могли б переконливо свідчити про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину.

Зокрема, свідок ОСОБА_18 лише вказала, що бачила автомобіль зеленого кольору, який їхав в напрямку від будинку потерпілого, але осіб, які перебували у цьому автомобілі вона не бачила.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 бачили двох чоловіків в робі синього кольору на подвір`ї та на городі потерпілого.

Однак жоден зі свідків не вказав на ОСОБА_8 як на особу, що перебувала біля або на території домоволодіння потерпілого. Доказів цьому суду не надано. З цими свідками не проведено слідчої дії пред`явлення особи для впізнання. Таким чином, пояснення цих свідків взагалі не доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення крадіжки, оскільки жоден із вказаних свідків не вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка перебувала в автомобілі та в подальшому пересувалася подвір`ям потерпілого.

У вироку суд першої інстанції констатував, що окрім зазначених свідків, сторона обвинувачення наполягала на допиті свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_13 , які неодноразово викликались судом, до них застосовувався примусовий привід. Проте свідки на неодноразові виклики не з`явились до суду та допитані не були, а суд в свою чергу вичерпав процесуальні можливості для виклику свідків, яких просив допитати прокурор.

Колегія суддів зауважує, що під час апеляційного розгляду прокурор не ставив питання про допит цих свідків, зокрема свідка ОСОБА_13 , хоча прокурор оспорює висновки суду першої інстанції в частині визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.10.2019, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_8 , якого бачив 08.09.2019 близько 06:40 за кермом автомобіля марки ВАЗ-2110 зеленого кольору, по вул Лугова в смт Криве Озеро (т. 2 а. с. 161-164).

Згідно даним зазначеного протоколу, проведено пред`явлення для впізнання свідку ОСОБА_13 наступних осіб:

1- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (так зазначено у протоколі, хоча у обвинуваченого інші анкетні дані щодо дати народження ІНФОРМАЦІЯ_3 );

2- ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

3- ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

4- ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У протоколі зазначено, що перед пред`явленням особи для впізнання, слідчим у свідка ОСОБА_13 з`ясовано, чи може він впізнати особу, слідчий опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких бачила цю особу.

На вказані запитання слідчого свідок відповів (дослівно): що «зможе впізнати особу по формі обличчя, кольору волосся, зачісці та інших ознаках в їх сукупності», тобто ця відповідь не є конкретною.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Колегія суддів звертає увагу, що в порушення вимог ч. 1 ст. 228 КПК України, слідчим перед тим, як пред`явити особу для впізнання, попередньо не опитано свідка ОСОБА_13 про зовнішній вигляд і прикмети особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. Зазначено лише абстрактно, що свідок «може впізнати особу», без конкретизації обставин за яких вона бачила особу, яку зможе впізнати, та її конкретні прикмети.

Є правильними висновки суду першої інстанції, що слідча дія - пред`явлення особи для впізнання від 02.10.2019, проведена з порушенням вимог ч. 2 ст. 228 КПК України, якою передбачено, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Разом з тим, згідно протоколу, свідку ОСОБА_13 пред`явлені для впізнання особи різного віку, та які мали значну різницю у віці з ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_23 , 1987 року народження, тобто молодший від Крижанівського на 12 років; ОСОБА_26 , 2001 року народження, тобто на 26 років молодший від ОСОБА_8 , а також ОСОБА_25 , 1990 року народження, тобто на 15 років молодший від ОСОБА_8 .

Також з цього протоколу вбачається, що лише ОСОБА_8 , серед інших осіб, одягнений у камуфляжний одяг, тобто у одяг, який має різку відмінність від одягу інших осіб, які пред`явлені для впізнання.

Окрім того, у цьому протоколі зазначена неправильна дата народження ОСОБА_8 - 21.07.1970, в той час правильно - 09.04.1975.

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.10.2019, свідок ОСОБА_13 впізнав особу, яка розміщена третьою зліва на право та вказав, яким є ОСОБА_8 , пояснюючи, що саме цього чоловіка він бачив по вул. Луговій в смт. Криве Озеро Миколаївської області близько 06:40 год. 08.09.2019 за кермом автомобіля марки ВАЗ 2110 зеленого кольору. Впізнав особу по кольору волосся (руде), короткій зачісці та по формі обличчя.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий вказав, що усі особи, які пред`явлені для впізнання, мали світле волосся, але фактично свідок впізнав ОСОБА_27 за рудим кольором його волосся, тобто свідку пред`явлені особи із різкою відмінністю у прикметах щодо кольору волосся.

Таким чином, колегія суддів вважає, що різка відмінність у віці, їх зовнішності та одязі осіб, які пред`являлись разом з ОСОБА_8 для впізнання свідку ОСОБА_13 вказують на істотні порушенням вимог ст.228 КПК України. За такого доводи апелянта про неправильність висновків суду першої інстанції, якими зазначений протокол визнано недопустимим доказом, позбавлені підстав.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, наступного дня після проведення впізнання зі свідком ОСОБА_28 , з ним проведено слідчий експеримент.

Так, згідно протоколу слідчого експерименту від 03.10.2019 за участю свідка ОСОБА_13 , повторно дослідженого судом апеляційної інстанції, встановлено, що при його проведенні застосована лише фотозйомка, а відео фіксація не велася.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, за яких обставин він опинився неподалік домоволодіння по АДРЕСА_2 вранці 08.09.2019. Він показав територію нежитлового домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , куди прийшов, щоб накопати черв`яків для рибальства. Вказане домогосподарство не має огорожі, на території наявні приміщення, сама територія заросла деревами та кущами. Далі ОСОБА_13 вказав, що перебуваючи на території цього домогосподарства, біля нього зупинився автомобіль на проїзній частині (марка та колір автомобіля не вказано). При цьому він вказав місце, де саме зупинився цей автомобіль (у протоколі не конкретизовано, з якої відстані він побачив автомобіль). Вказаним місцем є проїзна частина вул. Лугова навпроти нежитлового домогосподарства, автомобіль прибув від вул. Чкалова. Свідок пояснив, що коли автомобіль зупинився, за кермом перебував чоловік (який саме та його прикмети не вказано), на той час до автомобіля з узбіччя домогосподарства присадибної ділянки вийшло дві невідомі особи (прикмети осіб не вказано).

При цьому свідок показав місце, звідки вибігли невідомі особи (яка відстань від нього, не зазначено), та сіли до автомобіля. Після чого автомобіль рушив з місця та попрямував в напрямку автодороги Київ-Одеса. Все це відбувалось орієнтовано о 06:00-06:30 год (т. 2 а.с. 165-175), хоча у протоколі пред`явлення осіб для впізнання він вказав конкретний та інший час 06:40.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги цей доказ, так як свідка ОСОБА_13 не було допитано судом з незалежних від суду підстав.

Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку, що показання ОСОБА_13 під час слідчого експерименту не можуть бути визнані належним доказом вини ОСОБА_8 , оскільки суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто, суд першої інстанції фактично ототожнив показання свідка та протокол проведення слідчого експерименту.

В поданій апеляційній скарзі прокурор не погоджується із цими висновками та зазначає, що протокол слідчого експерименту є самостійним джерелом доказів, а тому його неприйняття судом до уваги у зв`язку з відсутністю можливості допиту свідка ОСОБА_13 , за участі якого був проведений слідчий експеримент, не відповідає вимогам КПК України.

Колегія суддів частково погоджується з цими доводами прокурора, з огляду на таке.

У Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження №51-6070кмо19), Суд вказав, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, не врахувавши зазначену правову позицію Верховного Суду, дійшов помилкового висновку про визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом з тієї підстави, що обставини, зазначені в ньому, суд не зміг перевірити внаслідок незабезпечення стороною обвинувачення допиту свідка ОСОБА_13 .

Разом з тим, дослідивши протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , колегія суддів дійшла висновку, що цей протокол не підтверджує обвинувачення, як зазначає прокурор. Зазначені свідком ОСОБА_13 обставини при проведені слідчого експерименту в порушення вимог ч. 1 ст. 240 КПК України не були спрямовані слідчим на перевірку й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Цей протокол фактично містить пояснення свідка ОСОБА_13 , які як вище зазначено, не є конкретними щодо місця, де він бачив автомобіль, яких саме осіб він бачив, їх прикмети, з якої відстані він бачив цих осіб, і чи запам`ятав їх прикмети, якщо так, то які саме. Колегія суддів акцентує, що у цьому протоколі взагалі не вказано марку та колір автомобіля, який бачив свідок. Слід зазначити, що ці дані відображені саме слідчим лише у написах до фотозображень.

Отже, на переконання колегії суддів, зазначені розбіжності, не конкретність обставин, про які зазначав свідок при проведенні слідчого експерименту, викликають обґрунтовані сумніви в достовірності зазначених у вказаному протоколі даних, на які вказував свідок. Зазначене ставить під сумнів результати слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_29 . Зазначені розбіжності могли б бути усунені під час безпосереднього допиту свідка ОСОБА_29 в суді, але сторона обвинувачення не забезпечила явку вказаного свідка до суду для допиту, а суд вичерпав всі процесуальні можливості для його виклику до суду.

Окрім того, колегія суддів звертає на розбіжності, які містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання та у протоколі проведення слідчого експерименту, в частині того, які обставини повідомив свідок ОСОБА_13 . Так, у протоколі пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_13 заявив, що впізнав ОСОБА_8 , якого «він бачив на вул Лугова в смт Криве Озеро о 06:40 год 08.09.2019 за кермом автомобіля марки ВАЗ-2110 зеленого кольору».

Між тим, у протоколі слідчого експерименту зазначено інший час, а саме, що він бачив автомобіль у період часу з 06 год до 06:30, та вказав, що бачив двох осіб, не зазначивши їх прикмети, та не зазначав, що за кермом був ОСОБА_8 , хоча зазначена слідча дія проведена після пред`явлення особи для впізнання, під час якого свідок вказав конкретно на ОСОБА_27 як на водія автомобіля.

Тому, всупереч доводам апелянта, колегія суддів вважає, що протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 не доводить обвинувачення, оскільки не містить відомостей, які підлягали з`ясуванню при його проведенні відповідно до вимог ч. 1 та ч.2 ст. 240 КПК України , а саме, цей протокол містить фактично не конкретні пояснення свідка, без проведення будь-яких вимірювань, плани і схеми не складалися, а долучені фото не містять прив`язки до місцевості.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що усі досліджені судом докази як окремо, так і в їх сукупності, не доводять вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 185 КК України не доведена поза розумним сумнівом.

Оскільки надані стороною обвинувачення докази не підтверджують обвинувачення, та обґрунтовано відкинуті судом першої інстанції як такі, що не доводять вину особи у вчиненні кримінального правопорушення, а усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, відповідно до ст. 62 Конституції України, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного судового рішення, про що просить прокурор, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3