Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 562/2951/25

Провадження № 11-кп/4815/335/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000084 від 06.03.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 лютого 2026 року із збереженням визначеної раніше застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України в разі її внесення.

Не погодившись з вказаною ухвалою захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що обраний та продовжений обвинуваченому запобіжний захід є надто суворим, а стороною обвинувачення не доведено, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та належної поведінки, тому вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Вказує, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні, жодним чином не підтверджені та ґрунтуються виключно на припущеннях. Наголошує, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я, тому потребує постійного спостереження в лікарів, одружений, має двох малолітніх дітей, які потребують його підтримки та уваги, щиро розкаюється у вчиненому та не має наміру в майбутньому вчиняти протиправні дії, тому вважає, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Просить скасувати ухвалу суду від 17 грудня 2025 року та постановити нову, якою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, оскільки вказує, що у зв`язку з тривалими відключеннями електроенергії, які вводилися за розпорядженням «Укренерго» через наслідки російських атак на енергосистему, вона не змогла вчасно подати апеляційну скаргу.

Згідно вимог п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час провадження в суді першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення.

За наведеного, доводи захисника про те, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 17 грудня 2025 року пропущено з поважних причин, зважаючи на викладене та те, що остання не допустила тривалого необ`єктивного зволікання з поданням апеляційної скарги, є обґрунтованими, відтак, враховуючи вимоги ч.1 ст.117 КПК України, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється за відсутності учасників кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Положенням ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення стосовно обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Вирішуючи подане клопотання, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийшов до вірних висновків про існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Так, ОСОБА_6 , будучи обвинувачений у вчиненні тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а саме, незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичної речовини вчиненого повторно, усвідомлюючи тяжкість можливого призначеного покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, покидати своє місце проживання задля уникнення кримінальної відповідальності.

Також, на переконання апеляційного суду, продовжує існувати і ризик незаконного впливу з боку ОСОБА_6 на свідків, які не допитані у цьому кримінальному провадженні, були залучені як поняті в ході проведення слідчих дій та які проживають на території м. Здолбунів, як і сам обвинувачений, та враховуючи що обвинуваченому відома адреса їх місця проживання, існує цілком обґрунтований ризик що він шляхом тиску чи іншим чином буде на них впливати з метою зміни показань чи дачі завідомо неправдивих показань, а отже саме найбільш суворий запобіжний захід зможе запобігти вказаному ризику.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 офіційно не працює, легальних доходів не має, що вказує на те, що зайняття злочинною діяльністю є основним джерелом прибутку для нього, та свідчить про можливість продовження ним злочинної діяльності.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів не ігнорує аргументи, які наводяться стороною захисту на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі. Тому обставини, на які посилається захисник, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть на даному етапі бути підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника стосовно погіршення стану здоров`я обвинуваченого та необхідності його лікування не підтвердженими належними доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані, які б вказували про неможливість утримання його під вартою, крім того з листа філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Волинській та Рівненській областях щодо інформації про стан здоров`я ОСОБА_6 вбачається, що він може утримуватися під вартою та під час первинного медичного огляду не встановлено потреби в екстреній медичній допомозі, а його загальний стан близький до задовільного.

Також при постановленні ухвали суд, з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України, залишив раніше визначений обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на думку апеляційного суду, достатньою мірою зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, не встановлено, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2025 року.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000084 від 06.03.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2