Справа № 712/1030/26
Провадження № 1-кс/712/574/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 10000040 від 06.01.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Болградського р-ну Одеської обл., громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст поданого клопотання

До слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_3 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000040 від 06.01.2026 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації до в/ч НОМЕР_1 , з 17.04.2025 визнаний таким, що самовільно залишив розташування частини. За версією слідства, 19.12.2025 у м. Черкаси, скориставшись вільним доступом до салону автомобіля, він привласнив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк», яка належить потерпілій, а надалі в умовах воєнного стану здійснив низку безконтактних оплат цією карткою, заволодівши грошовими коштами потерпілої на загальну суму 9 267 грн 18 коп.

У зв`язку з цим, 22.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Необхідність тримання під вартою обґрунтована наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливістю переховування від органів досудового розслідування та суду (з урахуванням тяжкості санкції та факту самовільного залишення частини), незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також вчинення нового кримінального правопорушення (з огляду на попередню судимість за корисливі злочини та вчинення нового майнового злочину в період іспитового строку). У зв`язку з цим слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з утриманням у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання. Звернули увагу, що у підозрюваного не має намірів ухилятися від органу досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженні, є дружина та діти, наразі підозрюваний намагається пройти військово-лікарську комісії для того щоб продовжити проходження військової служби.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді.

3.1. Законодавчі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина 3 ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 та 7 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 ст. 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, складено і підписано 22.01.2026 та в цей же день вручено останньому.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом із тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, які додані до матеріалів клопотання, та які досліджені слідчим суддею в ході судового розгляду, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_7 , випискою з банківського рахунку, протоколами огляду предметів, протоколами пред`явлення особи для впізнання, показаннями свідків та іншими матеріалами досудового розслідування.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК)

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

З матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що об`єктивно посилює спонукання уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, за наведеними у клопотанні даними, підозрюваний є військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, та з 17.04.2025 визнаний таким, що самовільно залишив розташування військової частини, тобто фактично вже продемонстрував схильність до ухилення від виконання покладених обов`язків. Указана обставина у сукупності з тяжкістю можливого покарання свідчить про реальну ймовірність того, що, перебуваючи на свободі, він може вчинити дії, спрямовані на уникнення від участі у процесуальних діях та судовому розгляді.

Також слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, зокрема відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання (сталої зайнятості, стійких соціально-побутових прив`язок), що, за відсутності належних стримувальних чинників, полегшує можливість зміни місця перебування та ухилення від явки за викликами слідчого, прокурора чи суду.

За таких обставин, з урахуванням сукупності наведених даних, слідчий суддя дійшов висновку, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду є реальним та обґрунтованим.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК)

Слідчий суддя враховує, що у цьому кримінальному провадженні значення для встановлення обставин події мають, зокрема, показання потерпілої та свідків, які повідомили відомості про обставини заволодіння банківською карткою та подальше використання її для безконтактних оплат. На цій стадії досудового розслідування такі показання є істотним доказовим джерелом, а тому будь-який неправомірний вплив на цих осіб здатний негативно позначитися на повноті та об`єктивності збирання і перевірки доказів.

Підозрюваний, перебуваючи на волі, матиме реальну можливість контактувати з потерпілою та свідками, зокрема через особисті зустрічі, телефонний зв`язок або інших осіб, та вчиняти дії, спрямовані на коригування їхньої процесуальної поведінки. При цьому для висновку про наявність ризику закон не вимагає доведення того, що такий вплив вже здійснювався достатньо встановити обґрунтовану ймовірність його вчинення з урахуванням конкретних обставин провадження та даних про особу підозрюваного.

З огляду на характер інкримінованого діяння (корисливий злочин), за який передбачено реальну перспективу призначення покарання у виді позбавлення волі, у підозрюваного наявний мотив уникнути кримінальної відповідальності, у тому числі шляхом впливу на учасників провадження. У сукупності зазначене дає достатні підстави вважати, що ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків є реальним і актуальним, а тому потребує запобігання шляхом застосування належного запобіжного заходу.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК)

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя оцінює з урахуванням даних про особу підозрюваного, його поведінки до та після вчинення інкримінованих діянь, а також наявності обставин, що свідчать про схильність до протиправної поведінки.

З матеріалів клопотання вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини № 270 від 18.09.2024 ОСОБА_4 призваний та направлений для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 . Разом із тим, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2025 підозрюваного знято з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням розташування частини. Така поведінка свідчить про ігнорування встановлених правил та обов`язків і характеризує підозрюваного як особу, яка не схильна дотримуватися вимог закону та дисципліни, що підвищує ймовірність вчинення ним нових правопорушень у разі перебування на волі.

Крім того, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 04.07.2024 засуджений Приморським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Незважаючи на це, за версією слідства, підозрюваний у період іспитового строку вчинив новий тяжкий корисливий злочин, що свідчить про відсутність належних висновків із попереднього засудження та про стійку криміногенну налаштованість.

За таких обставин, з урахуванням попередньої судимості за корисливі злочини, вчинення нового тяжкого майнового злочину під час іспитового строку, а також даних про недотримання підозрюваним встановлених обов`язків та правил (самовільне залишення військової частини), слідчий суддя доходить висновку, що ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення є реальним та обґрунтованим.

3.5. Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

Вирішуючи питання про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя виходить із вимог ст. 183 КПК України, відповідно до яких тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і може бути застосоване лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як установлено під час розгляду клопотання, у даному кримінальному провадженні наявні та є реальними ризики, передбачені п. 1, 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Їхній характер і рівень інтенсивності у сукупності з обставинами інкримінованих діянь та даними про особу підозрюваного свідчать про недостатність процесуальних обмежень, притаманних більш м`яким заходам, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та недопущення продовження протиправної діяльності.

Так, застосування особистого зобов`язання чи особистої поруки не передбачає дієвих механізмів контролю за поведінкою підозрюваного і фактично ґрунтується на добровільному виконанні ним покладених обов`язків, що за наявних ризиків не забезпечує досягнення мети запобіжного заходу. Домашній арешт, навіть із покладенням обов`язків та використанням засобів контролю, також не є достатнім, оскільки не усуває можливості ухилення від органу досудового розслідування/суду та не мінімізує ризик продовження протиправної діяльності.

Крім того, стороною захисту не наведено переконливих доводів, які б істотно знижували встановлені ризики, зокрема, щодо наявності стабільних соціальних зв`язків, офіційної зайнятості, легальних джерел доходу чи інших обставин, що об`єктивно забезпечують передбачуваність процесуальної поведінки. За таких умов слідчий суддя не знаходить підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім та ефективним для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Отже, з огляду на встановлені ризики та їхню реальність, слідчий суддя доходить висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного досягнення мети запобіжного заходу, у зв`язку з чим застосування тримання під вартою є необхідним.

3.6. Щодо визначення розміру застави

Вирішуючи питання про визначення розміру застави, слідчий суддя виходить із вимог ст. 182, 183 КПК України, відповідно до яких у разі постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, за винятком випадків, коли застава не застосовується.

Розмір застави має бути співмірним із характером та обставинами інкримінованих кримінальних правопорушень, даними про особу підозрюваного, його майновим станом (наскільки ці дані встановлені у судовому засіданні), а також рівнем та інтенсивністю ризиків, які підлягають нейтралізації. При цьому застава не може бути завідомо непомірною для підозрюваного, однак має становити достатній стримувальний фактор, який забезпечує його належну процесуальну поведінку та гарантує виконання покладених обов`язків.

З огляду на встановлені під час розгляду клопотання ризики, передбачені п. 1, 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя доходить висновку, що визначення застави є необхідним як альтернативи триманню під вартою, але її розмір має бути таким, щоб реально стримувати від порушення покладених процесуальних обов`язків та ухилення від правосуддя.

Разом із тим, під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували наявність стабільного легального доходу, наявність майна чи інших обставин, що свідчили б про спроможність сплатити високий розмір застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, щоб це не становило завідомо непомірний тягар для підозрюваного. За таких умов, з метою забезпечення балансу між ефективністю застави як запобіжного заходу та недопущенням її надмірності, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави на рівні, який є достатнім для гарантування виконання підозрюваним обов`язків, але водночас є співмірним встановленим даним про особу та майновий стан.

З огляду на викладене, слідчий суддя визначає заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що, з урахуванням інкримінованих діянь, ступеня ризиків та даних про підозрюваного, є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків у разі внесення застави.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням установлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним інкримінованих злочинів, про достатні підстави вважати, що існують ризики вчинення дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання та застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. 177-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 309, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.03.2026 включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду негайно. Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 22.01.2026.

Визначити підозрюваному, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 133 120 грн (сто тридцять три тисячі сто двадцять) грн, у разі внесення якої звільнити його з-під варти.

Після внесення застави підозрюваний звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення підозрюваним або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

-не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-заборонити без дозволу слідчого та прокурора спілкуватися із потерпілою, свідками у кримінальному провадженні, про яких йому стане відомо під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження;

-здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, якщо підозрюваний не виконає покладені на нього обов`язки застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, його захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення її копії.

Повний текст ухвали проголошено о 08 год 30 хв 27.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1