Справа № 953/3167/25
Провадження № 1-кп/953/713/25
В И Р О К

Іменем України

16 грудня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 , потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від ІНФОРМАЦІЯ_3 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Кемерово, рф, громадянка України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, офіційно працевлаштована в ТОВ «Істейт про» на посаді економіста з фінансової роботи, не одружена, на утриманні малолітня дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2025 року приблизно о 09 годині 50 хвилин ОСОБА_4 керувала технічно справним автомобілем Hyundai Getz, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належав останній, та рухалася по вулиці Соборності України (Дружби Народів), в місті Харкові, зі сторони будинку № 213, в напрямку вулиці Гвардійців Широнінців.

Під час руху по вулиці Соборності України, а саме в районі буд. №213 в місті Харків, водій ОСОБА_4 , діючи необережно, грубо, порушила вимоги п. 10.1, 18.1, Правил дорожнього руху України, та перед здійсненням маневру ліворуч із виїздом на головну дорогу з другорядної, не впевнилася, що це буде безпечно, та не надала дорогу пішоходу ОСОБА_10 , який вже перебував на проїзній частині, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, на якому в цей час знаходився пішохід, не зупинила керований нею транспортний засіб та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїжджу частину автодороги зправа наліво відносно її руху, по нерегульованому пішохідному переходу, та який за наслідками події отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у лікарні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупу № 12-17/60-А/25 від 21.03.2025, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пішоходу - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спричинено травму голови у вигляді забою головною мозку із утворенням вогнищ контузії в глибинних структурах головного мозку на рівні мозолистого тіла з боку правої півкулі головного мозку та вогнищ контузії в полюсно-базальному відділі обох лобних часток і в полюсному відділі обох скроневих часток головного мозку, що супроводжувалося тотальним субарахноїдальним крововиливом у всіх відділах головного мозку та мозочку, двобічного субдурального крововиливу із заходом у міжпівкульну щілину та намет мозочку із стисненням речовини головного мозку, а також закритого перелому кісток зведення та основи черепа екваторіального характеру, що супроводжувалося кровотечею у порожнину пірамідки правої скроневої кістки, із наявністю крововиливу у м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні в тім`яно-потиличній ділянці, забитої рани в потиличній ділянці справа та саднення в лівій тім`яно-скроневій ділянці та травму тулубу у вигляді закритого перелому тіл 3, 4 , 5, 6, 7, 8, ребер між переднє-паховою та середнє-паховою лініями справа із крововиливом в пристінкову плевру в місцях переломі із наявністю синця по лівій переднє-боковій поверхні грудної клітки, а також закритого поперечного перелому крижової кістки на рівні 2 та 3 крижових хребців із переломом серединних та присередніх крижових гребнів із залученням крижових отворів та розповсюдженням на бокові маси з обох сторін зі зміщенням кісткових фрагментів досередини тазу, із наявністю крововиливу у м`які тканини в області проекції крижу із деяким розповсюдженням в глибокі м`язи поперекового відділу та в товщу м`язів крижу, а також у товщу м`язів лівої сідниці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Причиною смерті ОСОБА_10 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 в приміщенні лікарні, явилася важка тупа сукупна травма із ушкодженням головного мозку перелом кісток черепа, ребер та крижу, що у своїй течії ускладнилася жировою емболією легень, набряком - набряканням тканини головного мозку та його оболонок, а також безповоротнім травматичним шоком.

Згідно з висновком комплексної експертизи матеріалів, засобів звукозапису, відеозапису та судово-автотехнічної експертизи №КСЕ-19/121-25/6144 від 21.03.2025, дії водія автомобіля «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , не відповідали вимогам п. 10.1 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується У вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 сі. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Допитана в судовому засіданні обвинувачена свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнала повністю та не оспорювала фактичних обставин, місця, часу та способу вчинення дій, про які зазначено в обвинувальному акті. Свої дії піддала критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення.

Суд, зважаючи на повне визнання вини обвинуваченою за ч. 2 ст. 286 КК України, повідомлення нею фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд вважає обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вивченням особистості обвинуваченої встановлено, що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності; офіційно працевлаштована на посаді економіста з фінансової роботи в ТОВ «Істейт про», за місцем роботи характеризується як кваліфікований спеціаліст та порядна людина; не перебуває на спеціальних обліках; є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомості щодо батька якої записані відповідно до частини першої статті 135 СК України; обвинувачена зареєстрована та проживає разом з дитиною та матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , якій відповідно до висновку від 25.04.2025 №617 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує положення ст. ст. 50, 65 КК України, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, особу обвинувачену, при цьому, суд вважає, що для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів, необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі.

Водночас, суд зауважує, злочин за ч. 2 ст. 286 КК за формою вини (до настання наслідків) є необережним і закон (ст. 75 КК України) не містить застережень щодо застосування її положень до осіб, які вчинили згадане діяння.

Беручи до уваги наведені позитивні дані про особу ОСОБА_4 , установлені пом`якшуючі обставини, зокрема, обвинувачена визнала провину, розкаялася та добровільно компенсував частину завданої шкоди, відсутність обтяжуючих, позицію потерпілої сторони, котра просить не позбавляти обвинувачену волі, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 2 роки та покласти на неї виконання обов`язків, передбачених ч. 1 і п. 1 ч. 3 ст. 76 КК.

Щодо додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає можливе додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Суд зауважує, що вказане положення носить альтернативний характер, що дозволяє суду в межах наданих законом дискреційних повноважень як обрати цей вид додаткового покарання, так і не застосовувати його.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Суд зауважує, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, унаслідок порушення особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20).

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року указав, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, нехтування обвинуваченою Правил дорожнього руху України, а також наслідки у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе лише з призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Щодо заявленого цивільного позову.

До початку судового розгляду потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявили цивільний позов до ОСОБА_4 і Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена заявлений цивільний позов в повному обсязі не визнала у зв`язку з відсутністю фінансової спроможності здійснити задоволення вимог цивільних позивачів.

Зважаючи на позицію обвинуваченої, в частині цивільного позову суд провів судовий розгляд у загальному порядку та в судовому засіданні безпосередньо дослідив докази на підтвердження позовних вимог, що узгоджується із висновком Верховного Суду, який викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 444/870/22.

Водночас, у процесі розгляду справи ОСОБА_4 здійснила часткове відшкодування шкоди та визнала решту вимог щодо відшкодування потерпілим спричиненої моральної шкоди.

У зв`язку із частковим відшкодуванням обвинуваченою шкоди з урахуванням заяви представника потерпілих від 12 грудня 2025 року про зменшення вимог цивільного позову, позивачі просили стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 50000,00 грн відшкодування моральної шкоди, а також стягнути зі страхової компанії на користь ОСОБА_6 суму моральної шкоди в розмірі 32000,00 грн та на користь ОСОБА_7 відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого в розмірі 288000,00 грн.

Заслухавши пояснення учасників щодо цивільного позову, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 129 КПК України, передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Зважаючи на те, що встановлена винуватість обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при цьому заподіяна потерпілим моральна шкода знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до обвинуваченої підлягають задоволенні в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, станом на день дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 12 лютого 2025 року, був діючий поліс № 225008908, який виданий страховиком ТДВ СК «Альфа Гарант», забезпечено транспортний засіб, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Власником транспортного засобу Hyundai Gets, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.

Страхова виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом третім цієї частини, за письмовими зверненнями осіб, які мають право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, здійснюється одноразово.

Положеннями ч. 1 ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

ОСОБА_12 на момент події кримінального правопорушення мав повні вісімнадцять років, але навчався на третьому курсі денного відділення Харківського автотранспортного фахового коледжу, що підтверджується довідкою навчального закладу від 11 березня 2025 року № 76/25.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі 8000,00 грн. Відтак, мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду заподіяну смертю у зв`язку із втратою годувальника становить 288000,00 грн (36 х 8000,00 грн). Вказана сума підлягає стягненню з ТДВ «СК Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_12 .

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах.

Смертю ОСОБА_10 дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях у зв`язку із втратою батька та чоловіка позивачів, які вимушені докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 завдано моральну шкоду, суд визнає обґрунтованими вимоги про її стягнення з Страхової компанії, в межах позовних вимог, з урахуванням принципу диспозитивності, в розмірі 32000,00 грн.

Суд зауважує, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею35 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є обов`язковим (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 465/4621/16-к).

Питання про інші речові докази, необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова 14.02.2025 (н/п 1-кс/953/1314/25), відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

У резолютивній частині вироку серед іншого у разі визнання особи винуватою зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат (ч. 4 ст. 374 КПК України). Процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів (ст. 118 КПК України). У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (ч. 2 ст. 124 КПК України).

З огляду на викладене з обвинуваченої на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта в даному кримінальному провадженні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2(два) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 16 грудня 2025 року.

Відповідно до ст. 76 КК покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) суму моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) суму моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, код ЄДР 32382598) на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 288000,00 грн відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, код ЄДР 32382598) на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) суму моральної шкоди в розмірі 32000,00 грн.

Процесуальні витрати, понесені на залучення експерта за проведення судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-25/4245-ІТ від 17.03.2025 у розмірі 6367,20 грн; за проведення комплексної експертизи матеріалів, засобів звукозапису, відеозапису та судово-автотехнічної експертизи № КСЕ-19/121-25/6144 від 21.03.2025 у розмірі 11938,50 грн - стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь держави.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2025 на тимчасово вилучене майно Hyundai Gets, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

транспортний засіб Hyundai Gets, державний номерний знак НОМЕР_1 , - повернути власнику ОСОБА_4 ;

оптичний носій типу диск - «DVDR Verbatim», на якому міститься відеофайл із назвою «DN_Post 2_4709_4857_1303654» - залишити зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копія вироку підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1