Дата документу 19.11.2025 Справа № 332/5539/14-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/5539/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/915/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

заявниці ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні її скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0001053 від 31 травня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 серпня 2025 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0001053 від 31 травня 2013 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_7 зазначила, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена з грубим порушенням КПК України.

Просила скасувати постанову слідчого та повернути кримінальне провадження до відділення поліції №1 для проведення слідчо-розшукових дій відповідно до ст. 223 КПК України за її клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2025 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 з тих підстав, що оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства та вимогам ст. 110 КПК України, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що слідчим проведено повне та об`єктивне розслідування, правомірно винесено постанову про закриття кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді та постанову, винесену працівником поліції ОСОБА_8 від 8 серпня 2025 року скасувати, прийняти нове рішення, яким повернути справу до поліції №1 для подальшого розслідування.

В обґрунтування скарги вказує, що слідчим в постанові був констатований факт того, що жодних слідчих дій за її клопотанням проведено не було.

Звертає увагу на те, що вона як потерпіла не була допитана, їй та її представнику не були надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

На переконання колегії суддів, заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, як встановлено апеляційним судом, копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 отримала 22 вересня 2025 року, у подальшому 25 вересня 2025 року остання звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 з апеляційної скаргою. Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 було повернуто у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 та зазначив, що між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо нерухомого майна. Вказаний спір був неодноразово вирішений судами різних інстанці. Так, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року було визнано право власності за ОСОБА_9 на частину будинку в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_10 , вказане рішення переглядалась в апеляційному та касаційному порядку, внаслідок чого вказане рішення залишено без змін, таким чином під час досудового розслідування було встановлено, що фактично жодного незаконного заволодіння майном ОСОБА_7 не відбулося. ОСОБА_7 зазначає, що вказане нерухоме майно належить їй, оскільки вона є спадкоємцем, однак рішеннями судів вказаних інстанції встановлено інше та такі судові рішення набрали законної сили. Вважає, що скарга ОСОБА_7 фактично зводиться до її незгоди з прийнятими судовими рішеннями.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_7 , прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржено рішення дізнавача про закриття кримінального провадження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі відсутності події кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого складається з вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Апеляційний суд вважає, що слідчий провів усі необхідні слідчі дії, дослідив всебічно, повно і неупереджено всі обставини кримінального провадження, висновки слідчого, викладені у постанові про закриття кримінального провадження, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на зібраних слідчим доказах, які вказують на відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, що стало безпосередньою підставою для прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Так, як слідує з матеріалів кримінального провадження, 31 березня 2013 року були внесені відомості до ЄРДР за №0001053, з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом того, що невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи майном ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування була допитана ОСОБА_7 , в якості потерпілої.

Як слідує із протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 18 липня 2013 року, після смерті ОСОБА_10 , який був рідним братом її чоловіка - ОСОБА_11 , залишилась спадщина у вигляді 31/50 частини житлового будинку, разом з цим успадкувати вказане майно ОСОБА_11 не встиг, у зв`язку зі смертю. Після смерті ОСОБА_11 вона як дружина та ОСОБА_9 мали право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги на вказаний житловий будинок по 1/2 частині. Проте, відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, власником вказаного житлового будинку є ОСОБА_9 на підставі рішення суду від 30 березня 2007 року. Про наявність вказаного судового рішення вона дізналась після отримання позовної заяви 28 жовтня 2012 року. Крім того, нею до першої нотаріальної контори м. Запоріжжя була подана заява про прийняття спадщини та отримано 24 грудня 2003 року відповідний витяг, проте отримати право власності на спадкове майно вона не мала можливості, з огляду на тривалий судовий спір в ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо спадкового майна у вигляді квартири. Крім того, вона зверталась до БТІ для реєстрації права власності на житловий будинок, разом з тим, їй було відмовлено, оскільки власником всієї частини житлового будинку є ОСОБА_9 , який є другим спадкоємцем за законом. Вважає незаконними дії судді ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виніс незаконне судове рішення, а також ОСОБА_12 , яка діяла в інтересах ОСОБА_9 за змовою з адвокатом ОСОБА_13 .

У подальшому, 20 січня 2014 року ОСОБА_7 була також допитана в якості потерпілої. Так, до наданих нею раніше показів, ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_12 , яка є колишньою дружиною її чоловіка - ОСОБА_11 звернулась в інтересах ОСОБА_9 до ІНФОРМАЦІЯ_2 з позовною заявою про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та квартиру по АДРЕСА_1 . Довіреність на підставі якої ОСОБА_12 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_9 була завірена нотаріусом рф та діяла тільки на території рф. Вказану позовну заяву ОСОБА_12 було залишено без розгляду, з огляду на подання нею копії зазначеної довіреності. У 2004 році ОСОБА_12 повторно звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 з аналогічними позовними вимогами. У вказаному судовому процесі ОСОБА_12 надала довіреність на представлення інтересів свого сина ОСОБА_9 , яка мала такі ж номер та серію, як і довіреність, яку ОСОБА_12 надавала у 2004 році, проте, була датована 2005 роком. На підставі вказаної довіреності судом було винесено судове рішення про поділ квартири між позивачем та відповідачем в рівних частинах (по 1/2 частині), щодо поділу житлового будинку у задоволенні позову було відмовлено. Вважає, що є всі підстави для висновку про підроблення вказаної довіреності. У жовтні 2012 року ОСОБА_12 подано позовну заяву про виселення її з будинку. До вказаного позову ОСОБА_12 долучила рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 2007 року. Після отримання вказаного судового рішення вона дізналась, що не є спадкоємцем. Рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 2007 року вона вважає незаконним, оскільки ОСОБА_12 обманним шляхом подала позовну заяву, зазначивши про те, що єдиним спадкоємцем є ОСОБА_9 , який успадковував майно після смерті ОСОБА_10 . Крім того, з вказаного судового рішення слідує, що спадщина у вигляді житлового будинку приймалась від держави, проте, до нотаріальної контори таке майно не передавалось, представник міської ради в якості відповідача у цивільному позові участь не приймав, як і представник нотаріальної контори. Вважає, що під час прийняття вказаного судового рішення не були враховані спадкоємці ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Крім того, під час досудового розслідування було допитано одночасно ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу одночасного допиту від 27 лютого 2014 року убачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_7 підтвердили, що судові спори між ними розпочались з серпня 2014 року, ОСОБА_12 зазначила, що вона двічі зверталась до суду з позовами про отримання спадкового майна, ОСОБА_7 зазначила - три рази. Крім того, ОСОБА_12 вказала, що в позові від 2002 році вона вказала ОСОБА_7 як відповідача, а в 2006 році при подачі позову відповідачем була адміністрація Заводського району м. Запоріжжя, ОСОБА_7 вказана не була, у 2007 році позов було пред`явлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де третьою особою виступала - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, під час одночасного допиту ОСОБА_12 зазначила, що вона не вказала ОСОБА_7 при подачі позовної заяви у 2007 році, оскільки вважала, що спадкоємцем спірного майна є померлий ОСОБА_14 , який не встиг прийняти у спадок майно від держави, а ОСОБА_7 не є спадкоємцем, а також як на підставу відсутності у позові ОСОБА_7 зазначила про те, що двом сторонам у позові, поданому у 2006 році було відмовлено у праві спадкування та ОСОБА_7 не було зазначено в документах на будинок.

Також, органом досудового розслідування була допитана ОСОБА_12 в якості свідка, яка показала, що у 2004 році приблизно у вересні чи серпні, нею в інтересах ОСОБА_9 до ІНФОРМАЦІЯ_2 був поданий цивільний позов про прийняття спадкового майна на 1/2 частину квартири, в якій проживав ОСОБА_11 та на 1/2 частину житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_2 . Під час розгляду вказаної справи вона представляла інтереси свого сина - ОСОБА_9 , на підставі наданої ним довіреності, яку він вислав з рф. Вказана довіреність була датована 21 серпня 2003 року та мала серію 29 АО та №042148. У зв`язку із тим, що строк вказаної довіреності закінчився, ОСОБА_9 надіслав їй довіреність, датовану 31 березня 2005 року, серія 20 АО №041480, проте у вказаній довіреності було зазначено, що вона дійсна на території рф, внаслідок чого судове засідання було відкладено для надання можливості отримати від ОСОБА_9 іншу довіреність, яка б була дійсна на території України. Довіреність від 2 квітня 2002 року за №041480 в судових засіданнях вона ніколи не надавала та вважає, що її підробила ОСОБА_7 , з копії наданої нею довіреності від 31 березня 2005 року серія 20 АО№041480. У 2007 році за її позовом було прийняте рішення про визнання за її сином - ОСОБА_9 права власності на 31/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . При подачі вказаного позову ОСОБА_7 на засіданнях присутня не була, оскільки її не було вказано в нотаріальних документах. Крім того, при подачі позову про отримання спадкового майна, як спадкоємця вона вказала лише свого сина ОСОБА_9 , у зв`язку із тим, що будь-яких документів на вказане майно вона не мала, та такі документи збирались судом під час розгляду справи, а також їй не відомі обставини, чому судом не було встановлено ОСОБА_7 , як спадкоємицю.

Під час додаткового допиту ОСОБА_7 , як потерпілої, остання показала, що 28 травня 2014 року відбувся судовий розгляд в апеляційному суді, за результатом якого, їй було відмовлено у перегляді рішення від 30 березня 2007 року за нововиявленими обставинами.

Крім того, під час досудового розслідування був наданий тимчасовий доступ до цивільної справи №2-1068/2006 р. за позовом ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_9 про визнання права власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Із наявною в матеріалах кримінального провадження відповіді з ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11 вересня 2014 року слідує, що після смерті 9 липня 2003 року ОСОБА_11 , із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дружина - ОСОБА_7 , на підставі її заяви була заведена спадкова справа №436/2003, а також із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась ОСОБА_12 , яка діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_9 - сина спадкодавця. Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_11 не видавалось.

Також, із матеріалів кримінального провадження випливає, що була допитана в якості свідка ОСОБА_15 , яка показала, що у період з 2004 року по 2011 року займала посаду юриста в ІНФОРМАЦІЯ_7 , до її повноважень входило представлення інтересів у судових засіданнях. Ознайомившись з рішенням суду від 30 березня 2007 року, наданого слідчим, вона пояснила, що на підставі судової повістки ІНФОРМАЦІЯ_2 вона була присутня на судовому засіданні в якості відповідача, проте, з урахуванням того, що у судовому засіданні на житловий будинок претендували спадкоємці, то прийняте рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 не оспорювалось.

Із протоколу додаткового одночасного допиту ОСОБА_7 та ОСОБА_12 слідує, що крім наданих ОСОБА_7 раніше показів, остання зазначила, що за документами на даний час (9 липня 2015 року) житловий будинок належить ОСОБА_9 , в якому мешкає вона. Рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року не скасовано. Відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину вона не оскаржувала.

Крім наданих ОСОБА_12 раніше показів, остання вказала, що вона восени 2006 року звернулась до адвоката за правовою допомогою зі складання позовної заяви про отримання права на спадщину житлового будинку. У зв`язку із тим, що її син є громадянином рф, вона діяла на підставі довіреності, яку він їй надіслав. 30 березня 2007 року рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 її позовну заяву було задоволено у повному обсязі. Вона не була обізнала щодо правильності складання позовної заяви, з огляду на відсутність в неї юридичної освіти. Позовну заяву про визнання за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину житлового будинку складала адвокат, яку вона підписала. Причиною відсутності ОСОБА_7 як сторони у позовній заяві є те, що остання була відсутня у документах на вказаний будинок та вона не знала, що ОСОБА_7 є спадкоємцем.

Також в матеріалах кримінального провадження №0001053 міститься рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року, з якого убачається, що позов ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_9 задоволений, визнано за ОСОБА_10 право власності на 31/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за заповітом його матері ОСОБА_16 , засвідченого ІНФОРМАЦІЯ_9 3 лютого 1998 року за реєстровим номером 610, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , визнано за ОСОБА_9 право власності на 31/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його дядька ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 13 березня 2013 року рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року залишено без змін.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 квітня 2018 року було виправлено описку у рішенні ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року, зазначено у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду замість адреси: АДРЕСА_3 , адресу: АДРЕСА_2 .

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 19 червня 2018 року, ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 квітня 2018 року залишено без змін.

Крім того, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 зверталась із позовною заявою до ОСОБА_12 про визнання нотаріальних довіреностей серії АО №41710, серії 29 АО №041480 та серії АО №042148 недійсними.

Так, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 4 грудня 2008 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про визнання вказаних довіреностей недійсними відмовлено.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 5 лютого 2009 року рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 4 грудня 2008 року залишено без змін.

Крім того, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 червня 2013 року визнано за ОСОБА_7 право власності на 31/100 частину будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_13 , скасовано державну реєстрацію права власності в частині реєстрації права власності на 31/100 частин будинку АДРЕСА_2 за ОСОБА_9 .

Натомість, у подальшому рішенням ІНФОРМАЦІЯ_12 від 6 серпня 2013 року, рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_14 з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2013 року рішення ІНФОРМАЦІЯ_12 від 6 серпня 2013 року залишено без змін.

При цьому, із вказаної ухвали було встановлено правомірність набуття права власності за ОСОБА_9 спадкового майна.

Крім того, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 грудня 2014 року задоволений позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про перерозподіл спадкового майна.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 23 квітня 2015 року, рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 грудня 2014 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про перерозподіл спадкового майна, закрито.

Із матеріалів кримінального провадження також встановлено, що неодноразово були подані заяви про перегляд рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року.

Зокрема, ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 8 липня 2013 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

У подальшому, ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 березня 2014 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_7 про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами рішення суду від 30 березня 2007 року, яку ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 28 травня 2014 року, залишено без змін.

Крім того, з матеріалів справи випливає, що ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_12 від 6 квітня 2016 року, залишено без змін ухвалу судді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 лютого 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Тобто, із наведеного слідує, що заява про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами рішення суду від 30 березня 2007 року також неодноразово була предметом судового розгляду.

Також, в матеріалах кримінального провадження міститься рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 листопада 2019 року, яким визнано право власності за ОСОБА_7 на 31/100 частину будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану частину житлового будинку.

Натомість, постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 березня 2020 року, рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 листопада 2019 року скасовано.

Отже, із зазначеного слідує, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року, яким визнано за ОСОБА_9 право власності на 31/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, не скасовано.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження мається свідоцтво про смерть ОСОБА_17 .

Як випливає із рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року, його було постановлено ОСОБА_17 , який на той час займав посаду судді зазначеного суду.

Відтак, допитати ОСОБА_17 з об`єктивних причин, органом досудового розслідування не видалось можливим.

На переконання колегії суддів, в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження описано проведені слідчі дії, докладно викладено встановлені слідчим обставини кримінального провадження, проведено ґрунтовний аналіз отриманої інформації та наведені мотиви, за яких слідчий дійшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Із встановлених апеляційним судом обставин випливає, що органом досудового розслідування здійснювалось досудове слідство за фактом того, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном ОСОБА_7 .

У заяві, поданої 3 квітня 2013 року ОСОБА_7 просила притягнути осіб до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України.

Диспозиція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), ч. 2 - за шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Так, обман - це повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися в усній, письмовій формі, у використанні підроблених документів тощо.

Із наданих ОСОБА_7 показів, в якості потерпілої, слідує, що на її думку, в діях ОСОБА_12 , яка діяла в інтересах ОСОБА_9 убачаються ознаки кримінального правопорушення, які полягають в тому, що при подачі позову, який був задоволений рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року, останньою не було зазначено ОСОБА_12 стороною у справі, як спадкоємця, проте ОСОБА_12 була обізнана про такий факт.

Разом з тим, вказане судове рішення неодноразово переглядалось в апеляційному та касаційному порядку і судовими рішеннями цих судів, рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року, залишено без змін.

При цьому, у постанові ІНФОРМАЦІЯ_15 від 2 листопада 2022 року, з посиланням на ст. 82 ЦПК України зазначено, що преюдиційний факт відповідних обставин встановлений саме рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року, яким розглянуто спір по суті.

Так, вказаним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року було встановлено, що єдиним спадкоємцем, після померлого ОСОБА_10 є його племінник ОСОБА_18 .

Як встановлено апеляційним судом, зокрема, із спадкової справи №466/03, дійсно ОСОБА_7 зверталась із відповідною заявою про прийняття спадщини до ІНФОРМАЦІЯ_6 , проте, після померлого ОСОБА_11 .

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься копія спадкової справи №147/03, відповідно до якої слідує, що після смерті ОСОБА_10 , із заявою про прийняття спадщини звернувся його брат - ОСОБА_11 , інших заяв, матеріали спадкової справи не мають.

Разом з цим, відомостей, які б свідчили про факт прийняття спадкового майна після померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Отже, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 березня 2007 року встановлювався факт успадкування спадкового майна, після померлого ОСОБА_10 , а не після померлого ОСОБА_11 , дружиною якого є ОСОБА_7 .

Із показів наданих ОСОБА_7 прослідковуються той факт, що остання фактично оспорює безпідставне виключення її з числа спадкоємців на спадкове майно, зокрема в частині житлового будинку.

На переконання колегії суддів, вказані ОСОБА_7 обставини носить суто цивільно-правовий спір між нею та ОСОБА_9 щодо спадкування нерухомого майна.

Апеляційний суд вважає, що складовою ст. 190 КК України є саме майно, яке належить особі, проте, ним незаконно заволоділи.

Разом з тим, підстав вважати, що частина житлового будинку, про яку зазначає ОСОБА_7 належала їй або може бути у подальшому її власністю, матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того, довіреності, які надавала під час розгляду цивільних справ ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_9 , котрі, як вважає ОСОБА_7 є підробленими, також були предметом розгляду цивільної справи за її позовом про визнання їх недійсними.

Тобто, вказані ОСОБА_7 факти та обставини щодо підроблення довіреностей перевірялись судами, як першої так і апеляційної інстанції.

У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що вказані ОСОБА_7 обставини не можуть свідчити про незаконне заволодіння вказаного нею майна.

Апеляційний суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_7 вочевидь свідчать про її незгоду з прийнятими судовими рішеннями, які винесені не на її користь.

Таким чином, слідчим ОСОБА_8 проведено необхідний комплекс слідчих та процесуальних дій, які в даному випадку є можливими, котрі направлені на встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, однак, факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України не знайшов свого об`єктивного підтвердження, з чим погоджується і апеляційний суд.

Ураховуючи, що слідчим суддею прийнято правильне за суттю рішення, колегія суддів, з огляду на повноваження надані ч. 3 ст. 407 КПК України, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0001053 від 8 серпня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4