Провадження №1-кс/523/6437/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року Пересипський районний суд міста Одеси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000765 від 06.10.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого індивідуальний номер платника податку НОМЕР_1 , розлученого, зі слів має на утриманні неповнолітню дитину, з середньою освітою, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді солдат резерву 3 взводу солдатів резерву 90 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, ОСОБА_6 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000765 від 06.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, звернулась до Пересипського районного суду міста Одеси з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у відношенні ОСОБА_5 .

Відповідно до даного клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 30.01.2023 громадянин України ОСОБА_5 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період і направлений до військової частини НОМЕР_2 .

У подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.06.2023 № 75-РС солдата ОСОБА_5 призначено на посаду солдат резерву 3 взводу солдатів резерву 90 запасної роти військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 30.01.2023, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5 з ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІX введено воєнний стан на всій території України.

В останній раз, згідно Указу Президента України від 14 липня 2025 року №468/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року на 90 діб року строком на 90 діб, тобто до 05.11.2025.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, солдат ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 14, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Згідно наказу командира 11.07.2023, 90 запасна рота військової частини НОМЕР_2 виїхала з АДРЕСА_2 для відправки з залізничної станції «Одеса-Товарна» м. Одеса до м. Краматорськ, Донецької області в район безпосередньої участі у бойових діях. Перед відправленням зі станції «Одеса-Товарна» приблизно о 21 год. 30 хв. було проведено перевірку особливого складу. Станом на 22 год. 00 хв. встановлено відсутність солдата ОСОБА_5 .

Тобто 11.07.2023 о 22 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, за відсутності поважних причин, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_2 , а саме район завантаження військової частини на потяг поруч з залізничним вокзалом «Одеса-Товарна» за адресою: АДРЕСА_3 .

Незаконно перебуваючи поза місцем служби солдат ОСОБА_5 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Надалі, 06.08.2025 солдата ОСОБА_5 затримано співробітниками Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві зареєстрованого за адресою м. Одеса, просп. Князя Володимира Великого, 106.

У кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідальність за вчинення якого передбачає позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, що згідно ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджуються матеріалами, зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 07.08.2025 підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ІНФОРМАЦІЯ_4 строком до 04 жовтня 2025 року включно.

Двох місячний строк досудового розслідування, з часу повідомлення ОСОБА_5 про підозру, завершується 06.10.2025.

У той же час, строк досудового розслідування кримінального провадження постановою керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони південного регіону ОСОБА_7 від 25.09.2025 продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 06.11.2025.

Водночас, завершити досудове розслідування у передбачений п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України строк, протягом двох місяців з дня повідомлення особам про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України не надається можливим, оскільки для прийняття законного та обґрунтованого рішення у вказаних матеріалах досудового розслідування необхідно виконати наступне: допитати у якості свідків співслужбовців ОСОБА_5 яких неможливо було допитати через їх участь у стримуванні збройної агресії та знаходженні поза Одеською областю, отримати відповіді з лікувальних закладів, з урахуванням отриманих даних вирішити питання щодо можливості повідомлення підозрюваному про нову підозру та/або зміну раніше повідомленої підозри; отримати додаткові характеризуючі документи щодо підозрюваного; виконати інші слідчі та процесуальні дії, в проведенні яких виникне необхідність.

Відомості, які будуть отримані в результаті здійснення перелічених слідчих (розшукових) та процесуальних дій, дозволять отримати докази, які можуть бути використані під час судового розгляду, забезпечать всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Завершення досудового розслідування без проведення вказаних слідчих та процесуальних дій неможливо.

Окрім того, у кримінальному провадженні необхідно виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Результати проведення зазначених слідчих дій мають суттєве значення для слідства, оскільки дані показання мають конкретизувати обставини та наслідки від злочину, отже остаточна кваліфікація дій підозрюваного, впливає на конкретність обвинувачення, а також для підтвердження або спростування первинних показань учасників кримінального провадження.

Зі змісту положень частини п`ятої статті 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурором, слідчим буде доведено, що обставини, зазначені у частині третій названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Також, при вирішенні питання про продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід врахувати такі обставини:

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо через наявність у підозрюваного можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Вказані обставини є підставами вважати, що до підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків має бути застосований запобіжний захід тримання під вартою.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Зазначені обставини є ризиками і підставою для продовження підозрюваному дії запобіжного заходу у вигляді саме тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Кожен з вищезазначених ризиків, знаходить своє підтвердження у зібраних матеріалах, які додані до клопотання та обґрунтовують доводи органів досудового розслідування та прокуратури.

Наявність же ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити одну чи кілька із наведених дій як другу складову підстави обрання запобіжного заходу, означає наявність даних, які свідчать про обґрунтовану ймовірність вчинення ним таких дій.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вказані дані, у своїй сукупності, свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.11.2025 року, оскільки ризики збільшились, крім того пояснив, що буде докладено більшу зусилль для прискорення завершення досудового слідства.

Захисник залишив питання запобіжного заходу на розсуд суду, при цьому просила обрати заставу передбачену законодавством.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню на підставі наступного.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує ризики передбачені ст.177 КПК України, обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання (за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі), той факт, що підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності в силу ст.89 КК України, на момент вчинення правопорушення був військовослужбовцем.

Окрім цього, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду з прав людини, «у п-п.» «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру». У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства (1994), суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болкарії» (2001 рік), Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Метою та підставами продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто ризикам, передбачених п.п. 1, 2, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, зберігається реальний ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється.

Крім цього, є реальна загроза того, що останній у разі не застосування запобіжного заходу буде переховуватися на території іншої країни.

Таким чином, існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаного ризику та належному виконанню останнім своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, ОСОБА_5 , в міру своєї професіональної діяльності, достовірно знає яким чином знищити, сховати або спотворити речові докази, місцезнаходження яких на даний час не встановлено, в яких наявні відомості стосовно вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та викривити відомості, які мають істотне значення для встановлення його обставин, враховуючи те, що на даний час досудове розслідування не завершено, тривають слідчі дії, тобто наявний ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, відповідно до матеріалів, доданих до клопотання, наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків військовослужбовців та інших осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні, які на даний час встановлюються в ході проведення досудового розслідування, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню. При цьому, враховуючи те, що суд безпосередньо досліджує докази, є можливість того, що ОСОБА_5 вплине на свідків до їх допиту у судовому засідання та вони змінять свої покази і таким чином завдасть перешкоду прийняттю обґрунтованого та законного рішення.

Так, перебування ОСОБА_5 під іншим більш м`яким запобіжним заходом або при його відсутності, не виключає можливості здійснення впливу на вказаних осіб.

Також, існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки з метою уникнення від кримінальної відповідальності спроможна продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також може вчинити нове, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а також, суспільний резонанс кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 наявні у вказаному кримінальному провадженні інтереси суспільства, держави, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи підозрюваного неможливість виконання останнім своїх процесуальних обов`язків належним чином, тому обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним достатнім запобіжним заходом для уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Окрім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України (тримання під вартою).

Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а також, суспільний резонанс кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 наявні у вказаному кримінальному провадженні інтереси суспільства, держави, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи підозрюваного неможливість виконання останнім своїх процесуальних обов`язків належним чином, тому обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним достатнім запобіжним заходом для уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням особи підозрюваного та обставин злочину, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави у межах розміру передбаченого ст.182 КПК України, який передбачений для осіб підозрюваних чи обвинувачених у вчиненні тяжкого злочину.

'На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 181, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у відношенні ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті Південного ТУ ВСП ЗС України строком до 06.11.2025 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі - 80 (восьмидесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2025 року 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні

та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до Головного управління ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ст.182 ч.8, 10, 11 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 06.11.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1