Провадження по справі № 1-кс/522/78/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

08 січня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_5 , поданого в рамках кримінального провадження № 0001124 від 22.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1 КК України, про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001124 від 22.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно у 2016 році більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник злочинний умисел, направлений на самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в охоронній та санітарно - захисній зонах та яка належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, шляхом реконструкції кв. 5 за вказаною адресою зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані та збільшення її площі на 77,9 кв. м., яка належить їй на праві спільної часткової власності.

Встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2012 № 6-1485.

У подальшому, на підставі договору дарування від 25.02.2016 за № 165, ОСОБА_6 передала частку квартири АДРЕСА_3 своєму чоловікові ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_6 переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне будівництво будівель, достовірно усвідомлюючи, що в неї відсутні документи, які посвідчують право власності чи право користування на земельну ділянку у період часу з 2016 року із залученням невстановлених осіб здійснила будівельні роботи, а саме реконструкцію квартири № 5 , шляхом зміни геометричних розмірів фундаментів у плані та збільшення її площі на 77,9 кв. м., яка є одноповерховою, капітальною будівлею та знаходиться безпосередньо на землі, тим самим самовільно зайняла земельну ділянку загальною площею 77,9 кв.м, що знаходиться в охоронній зоні та належить територіальній громаді міста Одеса в особі Одеської міської ради.

В подальшому, ОСОБА_6 , разом з невстановленими особами, з метою надання своїм діям законності, отримала в Управлінні ДАБК Одеської міської ради декларацію про початок будівельних робіт № ОД10 «Реконструкція квартири № 5 без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_5 ».

Відповідно до інформації Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради містобудівні умови та обмеження щодо забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не видавались, а також рішення про передачу у власність або користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовані кв. 5 , яка на праві сумісної приватної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не приймалось.

Згідно з планом зонування території (зонінгом) м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 року №1316-VII, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 розташована в межах зони транспортної інфраструктури ТР-2.

Також встановлено, що вказана земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні залізничних ліній.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 , діючи разом з невстановленими особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що у неї відсутні будь-які дозвільні документи, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, а також документи, які б надавали право на проведення будівельних робіт зі збільшення геометричних розмірів фундаментів у плані, здійснила самовільне будівництво будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 77,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 шляхом збільшення квартири №5 на 77,9 кв. м., що знаходиться в охоронній та санітарно-захисній зонах, яка належить територіальній громаді міста Одеса в особі Одеської міської ради.

Так, 09 грудня 2025 року об`єкт нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_3 , яка на праві спільної сумісної власності належить належить гр. ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 визнаний у кримінальному провадженні речовим доказом.

Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні та проведення в подальшому необхідних експертних досліджень.

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотанні майно.

Позиція учасників кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання, пояснивши, що вказаний об`єкт нерухомості визнаний речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах власниці ОСОБА_6 , в судовому засіданні надав письмові заперечення, зазначивши, що предметом злочину є самовільне будівництво на земельній ділянці, що розташоване за межами квартири. В клопотанні відсутній кадастровий номер земельної ділянки, на якій вчинено будівництво, а тому просить накласти арешт на квартиру, яка згідно заявлених документів складає 22 м? та яка не є предметом злочину.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши думку учасників, приходжу до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1)Правова підстава для арешту майна.

2)Достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

3)Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4)Наслідки арешту майна для підозрюваного та/або інших осіб.

Правова підстава для арешту майна.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

КПК України, також окрім мети арешту майна формулює його завдання, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Мета - це те, до чого прагнуть, чого хочуть досягти, очікуваний кінцевий результат, то завдання - це конкретні проблеми, які потрібно вирішити задля досягнення мети

Інакше кажучи, завдання є засобом досягнення мети. Слід погодитися, що розв`язання завдань, що стоять перед кримінальним судочинством, обумовлює досягнення його цілей.

Намагаючись досягти мети як кінцевий результат діяльності необхідно виконати низку конкретних завдань. Вирішення завдання є етапом на шляху досягнення мети, Саме тому, як встановлено законодавцем, завданнями арешту майна є запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Дослідивши матеріали клопотання в судовому засіданні слідчий суддя дійшов висновку, що метою арешту майна збереження речових доказів, а завданням арешту зазначеного майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0001124 від 22.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Вказане кримінальне провадження було відкрите на підставі старшого слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській капітана поліції ОСОБА_5 , про те що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження за № 0000060 від 26.06.2025 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 197-1 КК України встановлено, що громадянка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозвільних документів, здійснила будівництво житлового будинку, на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером № :38:001:0029, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , при цьому зазначена земельна ділянка входить до категорії земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетичного, оборонного та іншого призначення, тобто в зоні особливого режиму використання земель.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить у рівних частинках (1/2) ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні в якості речового доказу (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається - так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69). Тому, навіть сам факт тривалого тримання майна в якості речового доказу, у випадку якщо таке тримання є безпідставним, може бути порушенням статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Постановою старшого слідчого СВ ВП№2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 09.12.2025 зазначена квартира у АДРЕСА_5 визнана речовим доказом.

У органу досудового розслідування є підстави вважати, що зазначене у клопотанні майно може бути предметом злочину у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає доведеним той факт, що нерухоме майно має значення для доказування під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Тому відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні.

Оскільки зазначений в клопотанні об`єкт нерухомості відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, проведення експерти під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а таке втручання у право на власність є пропорційним, а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчої судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна.

На цьому етапі слідчий суддя оцінює лише обставини, що стосуються арешту майна та які мають значення для прийняття рішення стосовно накладення чи не накладення такого арешту (визначені вище). Слідчий просить накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до відчуження, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Враховуючи те, що зазначений в клопотанні об`єкт нерухомого майна визнаний речовим доказом, а незастосування арешту вказаного майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, може привести до його переоформлення, відчуження або настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, арешт майна є достатнім для збереження в якості речових доказів, слідчий суддя вважає, що таке втручання є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, оскільки втручання у право власності пов`язано із здійсненням кримінального провадження щодо вчинення злочину, пов`язане з заволодінням майном шляхом підроблених документів, а тому таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності із дотриманням справедливого балансу між суспільним інтересом та захистом права власності особи, при цьому враховуючи, що досягнення мети даного кримінального провадження неможливо у інший спосіб, окрім як застосуванням такого заходу забезпечення як арешт майна.

При цьому належить обмежити права власності в частині відчуження, з метою запобігання його зміни чи продажу, оскільки право розпорядження майном - це можливість його власника визначати долю такого майна, що зокрема полягає в можливості зміни фізичної сутності майна аж до його повного знищення або шляхом відмови від права на майно, а право відчуження полягає у можливості переходу прав власності від однієї особи до іншої.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ще будуть перевірятись обставини щодо самочинного будівництва, будуть призначенні відповідні експертні дослідження на достовірність вказаних документів, які стали підставою для оформлення права власності.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, застосування певного обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

На підставі викладеного, оскільки існує необхідність в забезпеченні збереження майна, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, а саме є підстави для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 22,1 кв.м., житлова площа 13,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 01), яка на праві сумісної приватної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 9, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_5 про накладення арешту - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 22,1 кв.м., житлова площа 13,1 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 01), яка на праві сумісної приватної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, заборонивши відчужувати це майно.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 12.01.2026 о 16:00 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя ОСОБА_1