Справа № 182/5155/15-к
Провадження № 1-кп/0182/31/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

25.11.2025 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконферецзв`язку в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2015 № 0000213 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , не працює, не одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимий:

- 30.07.2010 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ст. 198, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 22.03.2012 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. 01.07.2014 звільнений на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

- 27.12.2024 вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 2 міс. позбавлення волі;

- 06.03.2025 вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 10.04.2025 вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

- 23.05.2025 вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

- 08.07.2025 вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна,

у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

(в режимі ВКЗ з власного пристрою)

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

(в режимі ВКЗ з власного пристрою)

потерпілого ОСОБА_7 ,

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Обвинувачений ОСОБА_3 22.01.2015 приблизно о 20:00 год., разом з встановленою особою, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби та встановленою особою, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності, знаходячись на перехресті вул. Вчительська та вул. Херсонська у м. Нікополі Дніпропетровської області, побачили потерпілого ОСОБА_7 та в них виник злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу на потерпілого. Реалізуючи свій злочинний умисел, за попередньою змовою групою осіб, підійшли до нього та встановлена особа, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності, напала на останнього вдаривши його кулаком у обличчя, в цей час встановлена особа, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби, натягнув на голову потерпілого капюшон, щоб обмежити йому коло зору та вдарив ОСОБА_7 кулаком в область голови - життєво важливий орган, подавивши тим самим супротив останнього та заподіяли потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку СМЕ № 228 від 16.05.2016 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, гематоми перенісся, гематоми в області нижньої щелепи, гематоми верхньої та нижньої повіки правого ока, крововиливу та садна лобу, які оцінюються у сукупності та за своїм характером носять ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого, поваливши потерпілого на землю, в той час як встановлена особа, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності, утримував потерпілого за ноги, а встановлена особа, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби, тримав на його голові капюшон, ОСОБА_3 з внутрішньої кишені куртки потерпілого умисно, з корисливих мотивів заволодів гаманцем, в якому знаходилися гроші в сумі 30 грн. та пластикові картки банку «Кредит Дніпро» та банку «Сбербанк росїї», та з сумки потерпілого відкрито, умисно, з корисливих мотивів заволодів мобільним телефоном «Нокіа Х2» з навушниками та зарядним пристроєм вартістю 500 грн., в якому знаходилася сім картка «МТС» вартістю 15 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 40 грн. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії встановлена особа, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби, разом з ОСОБА_3 та з встановленою особою, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності, затягнули потерпілого у більш темне місце, де встановлена особа, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби, продовжував утримувати ОСОБА_8 , щоб останній не чинив опір, в цей час ОСОБА_3 погрожував потерпілому вдарити його цеглиною, яка лежала на землі поряд з потерпілим, по голові. ОСОБА_8 сприйняв ці погрози реально, як загрозу своєму життю та здоров`ю, злякавшись, повідомив ОСОБА_3 пін-коди викрадених карток, з яких в подальшому ОСОБА_3 та встановлена особа, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності, зняли гроші кошти: з картки «Кредит Дніпро» - грошові кошти в сумі 200 грн., з картки «Сбербанк росїї» грошові кошти в сумі 2 200 грн., чим заподіяли матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 3 005 грн. З місця злочину втекли, викраденими речами розпорядилися на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення /злочин/, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

Позиція обвинуваченого

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав спочатку частково, потім повністю. Суду показав, що потерпілого раніше не знав. З ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вони друзі. У кінці січня 2015 року він з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були на автобусній зупинці на 3-й дільниці міста. До них підійшов потерпілий і попросив цигарку. Вони дали. Це було у вечірній час, близько 20:00 год. Після цього потерпілий пішов до кафе. Через деякий час вони підійшли до входу в приміщення кафе. Підійшли просто так, без всякої мети. Потерпілий вийшов на вулицю, вони підізвали його до себе. Під час розмови чи він їм, чи вони йому запропонували випити пива. Вони всі разом пішли до ТВЦ-4. Чому вони пішли саме туди, він вже не пам`ятає. Ближче до ТВЦ-4 він штовхнув потерпілого із-за чого і виник конфлікт. Потерпілий упав, а він забрав у нього гаманець. Вони з ОСОБА_10 пішли до банкомату, у гаманці був пін-код до банківської картки. Вони ще уточнили у потерпілого, чи вірний пін-код. Зняли близько 2 тис. грн. Потім повернулися, забрали ОСОБА_9 і пішли. Потерпілому дали грошей на дорогу. Коли після вказаного вони прийшли на 3-тю дільницю, де на них чекала ОСОБА_11 , ОСОБА_9 віддав йому мобільний телефон з навушниками, який він потім продав ОСОБА_12 . За скільки продав, вже не пам`ятає. Він один раз штовхнув потерпілого і той упав. Ніхто потерпілому не погрожував. Можливо потерпілий ще десь знайшов собі проблеми, так як така у нього була поведінка.

У гаманці,який він взяв употерпілого, лежали картки і якісь папірці з цифрами. Він у потерпілого уточнив, чи це пін-код до картки банківської. Він спочатку сказав, що ні, а потім підтвердив, що це пін-код. Бо він йому тоді пояснив, що вони підуть і перевірять і якщо пін-код буде не вірним, то банківську картку буде заблоковано. Погроз не було. Він агресивно себе не поводив. Потерпілий був випивши, вони теж пили пиво.

Заявлений цивільний позов визнає.

Позиція потерпілого

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 22.01.2015 після роботи він пішов до кафе «Берлога», що на 3-й дільниці. Там він зустрівся з ОСОБА_13 . Вони вживали алкогольні напої, він випив 1 бокал пива об`ємом 0,5 л. Потім у ОСОБА_14 закінчилися цигарки і він вийшов на вулицю, це було близько 18:00 год. Побачив на зупинці компанію молодих людей. Було 3 хлопці і одна дівчина. Вони пили пиво. Він попросив у них цигарку, вони дали і він повернувся у кафе. Приблизно через годину ОСОБА_14 пішла до туалету, в цей час зайшла дівчина з той компанії і просила його вийти до хлопців, сказала, що вони хочуть з ним поговорити, але про що не сказала. Це було приблизно о 19:00 год. Він вийшов. Один із хлопців з тої компанії представився ОСОБА_15 . Він запропонував піти попити пива у під`їзді, щоб він їх пригостив. Він відмовився від даної пропозиції і повернувся до кафе. Там побачив, що ОСОБА_14 в кафе вже немає. Тоді він взяв свої речі і пішов з кафе за ОСОБА_16 . Дорогою він зателефонував до неї, однак мобільний телефон у неї був виключений. Коли він йшов, його наздогнали хлопці з тої компанії, почали прямо наказувати йому піти з ними пити пиво. Він відмовлявся, говорив, що йому на роботу завтра. Але хлопці пішли за ним. Він тоді вже подумав, що це якось підозріло. Він зупинився зателефонувати, щоб відійти від хлопців. Біля «Ковчега» на протилежній стороні ОСОБА_10 , який йшов попереду нього, різко повернувся і наніс йому удар кулаком у ніс. Позаду нього хтось одягнув йому на голову капюшон, потім ударили його під ноги, він упав. Хто саме був позаду сказати не може. Потім його почали бити зі всіх сторін. Почали шукати речі. Також сказати не може, хто це робив, бо на голові у нього був капюшон і він нічого не бачив. Крім того, було темно. З куртки забрали телефон «Нокіа» з зарядним пристроєм, гаманець, з сумки навушники. Потім почали його піднімати за куртку. ОСОБА_3 він запам`ятав по світлому взутті, бачив, що він ногою у ніс бив білими кросівками. Потім вони його вже не били, а поволокли до паркану школи № 22. Хтось ззаду ударив його по ногам, він від вказаного удару сів на коліна, хтось наказав руки прикласти до паркану і не чинити опору, а то буде гірше. Він хотів до них повернути голову, однак йому цього не давали зробити. Хтось тримав його за голову. Зліва, хтось почав підносити картку банку «Кредит-Дніпро» та вимагати назвати пін-код. Він спочатку назвав їм не вірний пін-код. Хтось його тримав, а чув, що 2 чоловіки, по крокам це почув, пішли до банкомату в сторону ТВЦ-4. Через декілька хвилин хтось зателефонував до хлопця, що його тримав, і сказав, що він дав їм не вірний пін-код. Хлопець, що його тримав, ударив його і почав вимагали правильний пін-код. Потім повернулися ті двоє через декілька хвилин. Його почали бити з усіх сторін: по голові, по спині, по ногах. Тоді він сказав їм правильний пін-код. Почали запитували скільки грошей на картці. Він сказав, що на картці 2 250 грн. і назвав пін-код. І знову 2 пішли, а один залишився з ним. Хто саме пішов, а хто залишився, сказати не може. Потім зателефонували знову до того хлопця, що був з ним, і він зрозумів, що гроші вони зняли. Тоді він з розмови і голосу, зрозумів, що з ним був ОСОБА_10 . Потім повернулися знову ті 2 хлопці і почали запитувати, чи є у нього ще банківські картки. Він сказав, що не має. Але вони знайшли у нього кредитну картку «ПриватБанк». Він сказав, що на вказаній картці грошей не має. Вони почали йому знову погрожувати і тоді ОСОБА_10 показав цеглину і сказав: «ось камінь і я ним розіб`ю тобі голову», інший казав: «називай пін, або підріжемо». Після вказаної погрози він все їм розповів. А саме, що у нього є картка «Сбербанк росії» і сказав де записаний пін-код від вказаної картки, так як його не пам`ятав. Вони пішли знімати гроші, зняли їх. ОСОБА_10 наказав йому, щоб не йшов до поліції, бо він знає де він працює, так як у гаманці був пропуск. Дав йому 4 грн. на проїзд і повернув гаманець. Наказав протягом п`яти хвилин не вставати, а самі побігли в сторону 1-го кварталу. Після цього він встав і пішов додому. Додому насилу дійшов. Наступного дня він звернувся до лікарні. Викликати швидку медичну допомогу він не міг, так як у нього не було мобільного телефону, і до того ж йому було погано. До лікарні він дійшов, вживаючи обезболюючі. Його госпіталізували і пролежав він у лікарні 10 днів.

Заявлений цивільний позов підтримує. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_10 по 25 тис. грн. ОСОБА_9 йому вернув 12 тис. та 3 255 грн. На лікування він витратив 1 146 грн., що підтверджується відповідними чеками. Співробітники поліції мобільний телефон йому повернули. Послуги адвоката 5 тис. грн. З ОСОБА_9 просить стягнути 2 500 грн.

Він не звертався спочатку за медичною допомогою, так як думав, що йому стане легше, але легше йому не ставало і тому він звернувся до лікарні. Чіпси, напитки він купував у аптеці, так як там більше ніде було, щось купити.

Вони при знайомстві представилися іншими іменами, він їх погано запам`ятав. На даний час він точно може сказати, що саме ОСОБА_10 йому погрожував цеглиною, а ОСОБА_3 погрожував підрізати.

Досліджені в судовому засіданні докази

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду показав, що знає ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , неприязних відносин з ними немає. ОСОБА_9 не знає. В ході досудового розслідування він давав покази, що ніби він з ОСОБА_3 продавав мобільний телефон ОСОБА_12 , якого він знає як ОСОБА_18 . Але цього насправді не було. Він у той час був на підписці, стосовно нього було кримінальне провадження. Слідча йому сказала, що коли він не підпише, то його закриють. Про кримінальну відповідальність його попереджали. Коли він підписав, завели ОСОБА_3 до кабінету і тоді він зрозумів, що він його здав. ОСОБА_12 він дійсно приносив декілька мобільних телефонів, але своїх. Як так сталося, що був телефон потерпілого, пояснити не може.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні суду показав, що потерпілий його пасинок. 22.01.2015 після роботи приблизно о 18:00 год. сина не було, подумали, що гуляє з дівчиною. Дружина почала хвилюватися, телефонувати. Спочатку син відповідав на її дзвінки. Після 20:00 год. на дзвінки перестав відповідати, а потім взагалі був поза мережею. Вирішили, що може сіла батарея у телефоні. Останній автобус десь о 21:30 год. приїжджає. Дружина пішла його зустрічати, але сина не було. Потім сіла в таксі і поїхала на 3-ю дільницю, де був син. Дружина здзвонилася з дівчиною ОСОБА_16 і вони разом шукали ОСОБА_20 . Знайшли його і привезли додому приблизно о 24 год. Він був побитий, наляканий. Спочатку до лікарні не хотів звертатися. Але йому ставало все гірше і тому наступного дня він пішов до лікарні. Син дружині розповідав, що його били, вимагали код від карток банківських, що він спочатку сказав невірний код, потім вони знову повернулися і почали йому погрожувати, і тоді він вже назвав вірний пін-код до картки. Зняли грошові кошти з його карток. Забрали у нього мобільний телефон, який потім повернули йому працівники поліції. У нього був струс мозку і перелом носу.

Він говорив, що нападників було 3, що він їх раніше не знав.

Ранком вони звернулися до лікаря.

Йому було погано, у нього була блювота. Спочатку думали, що це у нього стрес, що може все пройде. Він говорив «я заспокоюся і все пройде». Говорили вони йому і про звернення до поліції, однак він був проти звернення.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні суду показала, що знає потерпілого. Обвинувачених знає лише імена. Було прохолодно, дати не пам`ятає. Вона і ОСОБА_7 , з яким вона тоді зустрічалася, були в кафе «Берлога», пили пиво, це було ввечері. Випили вони приблизно по 2-3 бокала пива.

Приблизно через годину ОСОБА_7 кудись вийшов, тоді вона встала і пішла. Пішла, так як побачила, що він спілкується з якимось хлопцями. Вона на нього образилася за те, що він з кимось спілкується, хоча прийшов з нею. Конфліктів ні з ким у неї не було. Чому потерпілий пішов на вулицю, причину, вона вже не пам`ятає. Щоб вона просила його сходити за цигарками вона також не пам`ятає. Вона пішла до куми, де була її сестра, пробула там 2 2,5 години, потім пішла додому. Чи дзвонив до неї в цей час потерпілий не пам`ятає.

Коли вона прийшла вже додому, там вже був потерпілий, він знав, де вона живе, бо був у неї в гостях. Потерпілий був п`яний, просив дати подзвонити матері, щоб та його забрала, пояснював, що телефон загубив. Тілесних ушкоджень на ньому вона не бачила. Він якось вів себе не так, розмовляв незрозуміло. Що він пояснював, чому прийшов, вже не пам`ятає. Прийшов він приблизно за 10-ть хвилин до її приходу. Його впустила донька сестри. Він нічого не розповідав. Потім приїхала на таксі його мама і забрала його. До квартири його мати не заходила. Свої покази, які вона давала на слідстві, вона читала, однак не підтверджує їх.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні суду показав, що він ні з потерпілим, ні з обвинуваченими не знайомий. Його знайшли співробітники поліції. Він купив телефон біля ларька «Барвінок», що на площі. Він там купував цигарки. Підійшов хлопець, він його не знав, вони з ним розговорилися. Хлопець запропонував купити телефон. У нього були гроші. Хлопець сказав, що телефон не крадений. Коробка і зарядне у нього дома. ОСОБА_22 сказав, що йому потрібні гроші, а тому він і продає. Був телефон марки «Нокія Х2». Він купив телефон за 100 грн. Вони зі вказаним хлопцем обмінялися номерами телефонів і розійшлися. Обмінялися номерами, так як домовилися здзвонитися, і хлопець віддасть йому зарядне і коробку від телефону. Він телефонував до вказаного хлопця, однак абонент був поза зоною.

На слідстві йому показали 3 фото. На 2-х він упізнав знайомих, вони були з його двору. Це були ОСОБА_23 хлопець на фото був схожий на того хлопця, який йому продав телефон.

Хлопець, що продавав телефон підходив до нього один, на вулиці було пусто. До нього ніхто не телефонував. ОСОБА_17 він не знає.

Письмові докази, законність, належність та достовірність яких учасниками судового провадження не оспорювалася, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000213, які були досліджені судом у судовому засіданні та судом визнані допустимими, а саме:

- ксерокопії документі на мобільний телефон (гарантійний талон, іmei) (а.п. 16);

- довідка, надана представником мережі магазинів «Мобіл Січ», згідно якої вартість мобільного телефону «Nokia Х2», станом на 22.01.2015 становить 500 грн. (а.п. 17);

- виписка по рахунку клієнта ОСОБА_24 за період з 21.01.2015 по 23.01.2015, надана ПАТ «Банк Кредит Дніпро», а саме операції за картковим рахунком (а.п. 18);

- виписка по рахунку клієнта ОСОБА_24 за період з 01.01.2015 по 23.01.2015, надана АТ «Сбербанк росії», а саме операції по банківській картці. (а.п. 19);

- протокол огляду від 29.01.2015 добровільно наданого ОСОБА_25 ДВД-диску з відеозаписом з камер зовнішнього спостереження у кафе «Берлога», за адресою: м. Нікополь, Дніпропетровської області, вул. Добролюбова, 46-А. А саме: зображений потерпілий, який знаходиться у приміщенні кафе, а також зображені ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які знаходяться біля входу до кафе, розмовляють з потерпілим ОСОБА_26 , а в подальшому йдуть за ним та залишають територію, на якій ведеться відеоспостереження. До протоколу огляду додано ДВД-диск з відеозаписом (а.п. 21, 23);

- висновок експерта № 70 від 14.02.2015, згідно якого: по даним медичних документів у ОСОБА_7 , 1994 року народження виявлені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, гематоми перенісся, гематоми в області нижньої щелепи, гематоми верхньої та нижньої повіки правого ока, крововиливу та садна лобу. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, або від ударів об такі предмети. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному у постанові слідчого. В зв`язку зі зниженням зору на праве око після отриманої травми, встановлення ступеня тяжкості виявлених тілесних ушкоджень, буде можливо через три місяці після отриманої травми та надання медичних документів про стан зору на праве око. (а.п. 25-26);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 27.01.2015, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 з 3-ох осіб упізнав ОСОБА_9 під № 3, як чоловіка, який був серед нападників, які 22.01.2015 близько 20:00 год. в районі перехрестя вул. Херсонська та вул. Вчительська у м. Нікополі скоїли грабіж належних йому грошових коштів та мобільного телефону. Упізнає його за загальними рисами обличчя, статурою. До протоколу огляду додано довідку. (а.п. 34-36);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.01.2015, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 з 3-ох осіб упізнав ОСОБА_10 на фотознімку № 3, як чоловіка, який був серед нападників, що на нього напали 22.01.2015 близько 20:00 год. на перехресті вул. Вчительська та вул. Херсонська у м. Нікополі. Упізнає його за рисами обличчя, формою обличчя, зачіскою. До протоколу огляду додано довідку. (а.п. 37-39);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.01.2015, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 з 3-ох осіб упізнав ОСОБА_27 на фотознімку № 1, як чоловіка, який був серед нападників, що на нього напали 22.01.2015 близько 20:00 год. на перехресті вул. Вчительська та вул. Херсонська у м. Нікополі. Упізнає його за рисами обличчя. До протоколу огляду додано довідку. (а.п. 40-42);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2015, в ході якого свідок ОСОБА_21 з 3-ох осіб упізнав ОСОБА_17 на фотознімку № 3, як хлопця, який назвався чи то ОСОБА_28 чи то ОСОБА_29 , і у якого він купив мобільний телефон «Нокіа Х-200». Упізнає його за зовнішніми рисами обличчя. До протоколу огляду додано довідку. (а.п. 56-58);

- заява ОСОБА_30 від 05.02.2015 про добровільне надання для огляду та вилучення мобільного телефону «Нокіа», який він купив у ОСОБА_31 (а.п. 59);

- протокол огляду від 05.02.2015 мобільного телефону, добровільно наданого для огляду ОСОБА_21 . Мобільний телефон марки «Nokia» модель Х2-00, ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору з червоними вставками по боках, видимих пошкоджень немає, мається потертість в області напису логотипу. Телефон знаходиться у робочому стані. Мобільний телефон вилучено. (а.п. 60);

- розписка ОСОБА_7 про отримання мобільного телефону. (а.п. 62);

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.02.2015, в ході якого ОСОБА_9 за участю понятих та потерпілого ОСОБА_7 детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення. Показав місце вчинення кримінального правопорушення, а саме місце нападу на потерпілого, який розмовляв по телефону. Детально розповів: хто саме наносив удари потерпілому, куди саме були нанесені удари. Під час слідчого експерименту проводився відеозапис. Зауважень та доповнень від учасників не має. До протоколу додано диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 (а.п. 77-82). Судом у судовому засіданні переглянуто відеозапис слідчого експерименту.

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.02.2015, в ході якого підозрюваний ОСОБА_27 у присутності захисника та понятих від проведення слідчого експерименту відмовився (а.п. 108-110);

- протокол одночасного допиту осіб від 05.02.2015, а саме: підозрюваного ОСОБА_27 та підозрюваного ОСОБА_9 , згідно якого підозрюваний ОСОБА_27 у присутності захисника від проведення одночасного допиту, відмовився (а.п. 111);

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.02.2015, в ході якого підозрюваний ОСОБА_10 у присутності захисника та понятих від проведення слідчого експерименту відмовився (а.п. 134-136);

- протокол одночасного допиту осіб від 05.02.2015, а саме: підозрюваного ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_9 , згідно якого підозрюваний ОСОБА_10 у присутності захисника від проведення одночасного допиту, відмовився (а.п. 137).

Судовий том № 1

- висновок експерта № 228 від 16.05.2016, проведеного на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 14.04.2016, згідно якого:

Відповідь на питання № 1: По даним медичних документів у ОСОБА_7 , 1994 року народження виявлені тілесні ушкодження у вигляді - черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, гематоми перенісся, гематоми в області нижньої щелепи, гематоми верхньої та нижньої повіки правого ока, крововиливу та садна лобу.

Відповідь на питання № 2: Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, або від ударів об такі предмети. В зв`язку з тим, що виявлені тілесні ушкодження не відображають в собі характерні особливості травмуючих предметів, встановити конкретно чим були спричинені тілесні ушкодження немає можливості.

Відповідь на питання № 3: Взаємоположення потерпілого та нападників в момент отримання тілесних ушкоджень могло бути різним, та динамічно змінюватись.

Відповідь на питання № 4: Відповісти на дане питання немає можливості через відсутність опису обставин та умов потерпілого в ухвалі суду.

Відповідь на питання № 5: Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному самим потерпілим, ОСОБА_7 , тобто вони могли утворитись і 22.01.2015.

Відповідь на питання № 6: Потерпілому було нанесено не менш 3-4 ударів за короткий невизначений проміжок часу, встановити послідовність ударів немає можливості через відсутність об`єктивних судово-медичних даних.

Відповідь на питання № 7: По виявленим тілесним ушкодженням встановити напрямок ударів немає можливості, можливо тільки вказати, що потерпілий був повернутий обличчям до травмуючих предметів, та дані ушкодження були спричинені з достатньою силою для їх виникнення.

Відповідь на питання № 8, 9, 10: По даним медичних документів у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, гематоми перенісся, гематоми в області нижньої щелепи, гематоми верхньої та нижньої повіки правого ока, крововиливу та садна лобу, оцінюються у сукупності та за своїм характером носять ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Згідно даних медичних документів на момент травми у ОСОБА_7 лікарями було виявлено зниження зору на праве око, та встановлений діагноз.

Відповідь на питання № 11: Для визначення наслідків ступеня тяжкості тілесних ушкоджень при травмі носу є відсутність носового дихання (односторонньої або двосторонньої відсутності дихання через носові ходи). У даному конкретному випадку згідно записів ЛОР-лікарів є порушення носового дихання, а не його відсутність, тому можливо вказати, що необхідність операції на носовій перегородці може бути пов`язана з усуненням косметичного дефекту, та поліпшенням носового дихання.

Згідно наданих медичних документів на момент травми встановлені діагнози лікарями окулістами: «миопия слабой степени ОД» та в подальшому лікуванні «миопический астигматизм обоих глаз, гиперметропия сетчатки обоих глаз, ангиопиатия сетчатки по дисциркуляторному типу», не мають травматичної природи виникнення, тому травма правого ока у вигляді - гематоми верхньої та нижньої повіки правого ока має ознаки легких тілесних ушкоджень. (а.п. 185-187).

Судовий том № 3

- висновок експерта № 47 від 22.01.2018, проведеного на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2017: Згідно даних наданої медичної карти стаціонарного хворого № 237/31 ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», хірургічного відділення, записів ЛОР-лікарів при вступу до стаціонару у ОСОБА_7 встановлено викривлення носової перегородки та порушення носового дихання, а не його відсутність через носові ходи (відсутність носового дихання через носові хода може бути як однобічне так і двобічне), що є критерієм визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень при травмі носу, тому можливо вказати, що хірургічне втручання було пов`язане з усуненням косметичного дефекту (викривлення носової перегородки) та поліпшенням носового дихання. Проведене вищевказане хірургічне втручання на зміну ступеня тяжкості виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не впливає.

Оцінка доказів судом

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень ЄСПЛ означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Досліджені у судовому засідання докази повністю між собою узгоджуються та кожен окремо та разом вказують на винуватість ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Хоча обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав частково, а саме: не заперечував факту штовхання ним потерпілого, від чого останній упав; факту заволодіння гаманцем потерпілого, а як результат і заволодіння грошовими коштами потерпілого з його банківських карток, а також не заперечував і факту заволодіння мобільним телефоном з навушниками потерпілого, які йому передав ОСОБА_32 , при цьому обвинувачений ОСОБА_3 наполягав, що він лише один раз штовхнув потерпілого від чого останній упав, що потерпілого ніхто не бив і ніхто йому не погрожував. Можливо потерпілий ще десь знайшов собі проблеми, так як така у нього була поведінка. Потерпілому вони не погрожували. У них палок, зброї не було.

Суд вважає таку версію обвинуваченого ОСОБА_33 неправдивою та вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України є доведеною у повному обсязі.

Так, потерпілий ОСОБА_7 детально розповів про обставини скоєного стосовно нього розбійного нападу, як під час проведення досудового розслідування так і в ході судового розгляду.

Покази потерпілого є послідовними як в ході проведення досудового розслідування, так і під час допиту в судовому засіданні, окрім того, потерпілий попереджений про кримінальну відповідальність, а тому відсутні підстави не довіряти його показам, крім того, про здійснення щодо нього розбійного нападу потерпілий наступного ж дня повідомив у поліцію.

Показання потерпілого не змінювалися під час досудового слідства та судового розгляду справи. Підстав не довіряти або ставити під сумнів достовірність повідомлених даних потерпілим у суду немає.

Свідок ОСОБА_19 , вітчим потерпілого показав, що його пасинок повернувся додому 22.01.2015, був побитий та наляканий. Йому ставало все гірше і тому наступного дня пішов до лікарні. Потерпілий розповідав, що його били, вимагали код від карток банківських, що він спочатку сказав невірний код, потім вони знову повернулися і почали йому погрожувати, і тоді він вже назвав вірний пін-код. Зняли грошові кошти з його карток. Забрали у нього мобільний телефон, який потім повернули йому працівники поліції. Говорив, що нападників було 3-є і, що він їх раніше не знав.

У суду немає підстав для розумних сумнівів у правдивості показань як потерпілого ОСОБА_7 так і свідка ОСОБА_19 , оскільки вони логічні, послідовні, повністю відповідають іншим матеріалам кримінального провадження та у сукупності дають повну картину обставин події.

Будь-яких доказів про наявність ґрунтовних сумнівів в показах потерпілого суду не надано, як і не здобуто під час судового розгляду.

За висновком судової медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_7 виявленні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, гематоми перенісся, гематоми в області нижньої щелепи, гематоми верхньої та нижньої повіки правого ока, крововиливу та садна лобу, які оцінюються у сукупності та за своїм характером носять ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я /висновок експерта № 228 від 16.05.2016, проведений на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 14.04.2016/.

Тілесні ушкодження спричинені потерпілому відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тому насильство є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що спростовує доводи обвинуваченого, про нанесення потерпілому лише одного удару.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Оцінюючи покази свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні показала, що у той день, коли вона прийшла додому, там вже був потерпілий; потерпілий був п`яний, просив дати подзвонити матері, щоб та його забрала, пояснював, що телефон загубив; тілесних ушкоджень на ньому вона не бачила; потерпілий якось вів себе не так, розмовляв незрозуміло; що пояснював, чому прийшов, вже не пам`ятає, суд враховує наступне.

Дані свідком ОСОБА_14 покази суд розцінює як спробу допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються попередніми показами ОСОБА_14 .

Так, в ході досудового розслідування, свідок ОСОБА_14 повідомляла, що потерпілий прийшов до неї додому, у нього було розбите обличчя і він був ввесь у крові, коли вона запитала, що сталося, то він їй розповів, що на нього напали і забрали телефон, з карток зняли гроші, подробиць не розповідав.

Покази свідка ОСОБА_14 , дані нею у судовому засіданні, спростовуються об`єктивною сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не мають протиріч.

Вина обвинуваченого доведена дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: протоколом огляду відеозапису з камери зовнішнього відеоспостереження кафе «Берлога», на якому зафіксовано спілкування ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , біля входу до кафе, з потерпілим ОСОБА_24 в подальшому ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 йдуть за потерпілим та залишають територію, на якій ведеться відеоспостереження; протоколами впізнання, згідно яких потерпілий ОСОБА_24 упізнав: ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , як нападників, які 22.01.2015 близько 20:00 год. в районі перехрестя вул. Херсонська та вул. Вчительська у м. Нікополі скоїли напад на нього; протоколом огляду, добровільно наданого ОСОБА_21 мобільного телефону, який належить потерпілому ОСОБА_7 ; виписками по банківських рахунках ОСОБА_24 за 22.01.2015, надані ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та АТ «Сбербанк росії», а саме операцій зі знання готівки у банкоматі 200 грн. та 2200 грн.

До того ж суд враховує, і вказаного не заперечує обвинувачений ОСОБА_3 , що ОСОБА_9 віддав йому мобільний телефон з навушниками, який він потім продав ОСОБА_12 .

Обставини, пов`язані зі збутом мобільного телефону потерпілого, доводять також існування попередньої змови між обвинуваченим та його спільниками, щодо вчинення нападу на потерпілого.

На корисливий умисел обвинуваченого та його спільників щодо майна та грошових коштів належних потерпілому, їх бажання вчинити саме напад поєднаний із насильством, вказують також обставини події. Удар потерпілому ОСОБА_7 наніс несподівано, без всяких розмов, з`ясувань і конфліктів ОСОБА_10 . Далі пішли інші удари і пошуки по кишенях та сумці потерпілого. Тобто, подія розвивалася по класичній схемі нападу: несподіваний сильний удар, який дезорієнтує потерпілого і використання цієї дезорієнтації для заволодіння майном потерпілого. Далі збут мобільного телефону та використання грошових коштів.

Суд відхиляє твердження ОСОБА_3 , що він лише один раз штовхнув потерпілого, від чого останній упав, що ніхто більше потерпілого не бив та ніхто йому не погрожував. Потерпілий під час допиту категорично стверджував, що перший удар йому наніс ОСОБА_10 , який йшов попереду нього, а саме останній різко повернувся і наніс йому удар кулаком у ніс. Далі хтось одягнув йому на голову капюшон, потім ударили його під ноги і він упав і потім його почали бити зі всіх сторін, почали шукати речі. З куртки забрали телефон з зарядним пристроєм, гаманець, з сумки навушники. Коли його поволокли до паркану йому наказали руки прикласти до паркану і не чинити опору, а то буде гірше. Вимагали назвати пін-код до банківської картки. Він спочатку назвав не вірний пін-код. Після того як нападники з`ясували, що він не вірний, хлопець, що його тримав, ударив його і почав вимагали правильний пін-код. Потім повернулися ті двоє через декілька хвилин. Його почали бити з усіх сторін: по голові, по спині, по ногах. Тоді він сказав правильний пін-код. Потім у нього знайшли ще кредитну картку «ПриватБанк» і почали йому знову погрожувати і тоді ОСОБА_10 показав цеглину і сказав: «ось камінь і я ним розіб`ю тобі голову», інший казав: «називай пін, або підріжемо». Після таких погроз він все їм розповів. Вони зняли гроші і з другої картки.

Під час надання показів, у ході досудового розслідування, потерпілий відразу вказав, що всіх нападників він роздивився і зможе їх упізнати.

На ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як на учасників нападу на нього, потерпілий вказав як у ході пред`явлення особи для впізнання (вказав на ОСОБА_9 ) так і під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (вказав на ОСОБА_10 та ОСОБА_3 ).

Потерпілий, як зазначено вище, показав, що після побиття у нього обшукали кишені, сумку, де були гроші і телефон, навушники, яких пізніше він не виявив. Тобто, нападники цілеспрямовано намагалися заволодіти майном потерпілого, застосовуючи насильство, а потім разом ним розпорядилися. Усе це дозволяє зробити висновок, що ОСОБА_3 , який твердить про те, що лише один раз ударив потерпілого, намагається спотворити хід події, з тим щоб уникнути відповідальності за розбій.

Розбій, як злочин проти власності (ст. 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства.

Верховний суд у своїй Постанові від 10.09.2019 по справі № 235/10531/15-к сформулював висновок про те, що при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст.187 КК не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.

В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи. При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів кримінального провадження, вчинення обвинуваченим протиправних дій стосовно потерпілого ОСОБА_7 беззаперечно супроводжувалося як застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого так і погрози вчинення насильства із застосуванням цеглини. Погроза вдарити цеглиною, сприймалася потерпілим, як погроза застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, яка мала реальний характер, сприймалася потерпілим, як така, що дійсно може бути реалізована.

Суд приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_7 про нанесення йому удару кулаком у обличчя, що фактично не заперечує і обвинувачений ОСОБА_3 , однак він говорить, що не бив, а лише штовхнув потерпілого.

Також суд приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_7 щодо натягування йому на голову капюшона його ж, для обмеження кола зору, спричинення удару кулаком в область голови і що після цього усі ці дії супроводжувалися оглядом його кишень, оскільки такі пояснення потерпілого є послідовними, він давав їх як під час проведення досудового розслідування, так і під час надання показів у суді. Потерпілий показав, що коли йому показали на цеглину і при цьому сказали «ось камінь і йому розіб`ють ним голову», «називай пін, або підріжемо», то він сприймав такі слова, відносно нього як небезпеку для свого життя та здоров`я, тому не здійснював ніякого опору, назвав вірний пін-код до банківської картки.

До показів обвинуваченого ОСОБА_3 щодо того, що він взагалі не бив потерпілого, а лише один раз штовхнув, не погрожував йому, суд ставиться критично.

Спільні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як до початку вчинення кримінального правопорушення, так і під час заволодіння чужим майном, їх узгодженість вказують на об`єднання таких дій єдиним умислом, охопленим свідомістю об`єктивного сприяння один одному у вчинені розбійного нападу.

Висновок, щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зроблено судом з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Суд вважає, що часткове визнання вини у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , як вище вказувалося, є його способом захисту який пов`язаний з бажанням обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення. Тим більше, що у подальшому ОСОБА_3 в судових дебатах винним себе визнав повністю, але уточняти свої покази не забажав.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

Призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином /ч. 2 ст. 187 КК України/.

Також суд враховує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, характер дій ОСОБА_3 при його вчиненні; дані про особу винного.

Так, ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі та 01.07.2014 був звільнений від відбування реального покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» (а.п. 171), але це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої право-слухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив новий умисний, корисливий злочин, що характеризує обвинуваченого як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень. Не працює. Має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно (а.п. 172). Не одружений. Має одну малолітню дитину, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак його вихованням та утриманням не займається, на розгляді в Нікопольському міськрайонному суді перебуває позов про позбавлення його батьківських справ. Також суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (а.п. 169, 170).

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до статті 66 КК України судом не встановлено.

Суд звертає увагу на відсутність щирого каяття у обвинуваченого.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Проте ОСОБА_3 під час судового розгляду вину у вчиненні злочину спочатку визнав лише частково, вказав, що він лише один раз штовхнув потерпілого і той упав, що можливо потерпілий ще десь знайшов собі проблеми, так як така у нього була поведінка, що не може свідчити про повне визнання ним вини, про критичну оцінку своєї злочинної поведінки і готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне, потім визнав повністю, але свої покази не уточнив.

Також суд приймає до уваги поведінку ОСОБА_3 після вчинення злочину, а саме притягнення його до кримінальної відповідальності постановлення 4-х обвинувальних вироків з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Часткове відшкодування спричиненої шкоди, шляхом вилучення викраденого майна (мобільного телефону) та передачу його потерпілому, пом`якшуючою обставиною суд не визнає, оскільки воно фактично відбулося без участі обвинуваченого, а завдяки діям співробітників поліції.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Враховуючи всі зазначені обставини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції частин статті, за якою кваліфіковані його дії, у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Виходячи з приписів кримінального закону, правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і скласти покарання повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження 8 липня 2025 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, (ураховано вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.05.2025) остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією усього належного йому майна.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_3 засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2025 року, вчинено до постановлення вироку по кримінальному провадженні, що розглядається, менш суворе покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 70 КК України підлягає поглиненню більш суворим покаранням призначеним за даним вироком.

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановлених даних про особу винного, конкретних обставин справи, свідомого порушення обвинуваченим закону незважаючи на невідворотність покарання, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без реального відбування ним покарання, а тому підстав для застосування ст. 69, 75 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Вирішення питання про запобіжний захід

Стосовно ОСОБА_3 , у даному кримінальному провадженні, обрано ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

01.04.2015 на підставі ухвали слідчого судді, ОСОБА_3 було затримано.

Запобіжний захід у виді тримання під ватою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 продовжувався судом під час судового розгляду.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2016 змінено щодо ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з забороною з 20:00 год. до 06:00 год. залишати житло. Строк дії ухвали до 19.10.2016.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_3 продовжувався судом під час судового розгляду.

У подальшому, під час судового розгляду, строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту закінчився і судом не продовжувався.

Що стосується порядку зарахування обвинуваченому ОСОБА_3 строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно якої, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переважуючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив злочин 22.01.2015. Згідно ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Затримано ОСОБА_3 1 квітня 2015 р. ОСОБА_3 утримувався під вартою до 19.08.2016. Враховуючи зазначені обставини, а також положення ч. ч. 1, 4 ст. 5 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII).

Також ОСОБА_3 вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2025 року з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України засуджено до реальної міри покарання.

Суд вважає за необхідне зарахувати у строк відбування покарання за цим вироком строк відбування покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2025 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирішення цивільного позову

Потерпілий ОСОБА_7 до початку судового розгляду заявив цивільний позов про стягнення з обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 солідарно на його користь матеріальну шкоду у сумі 8 651 грн. 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп., по 10 000 грн. з кожного.

В судовому засіданні потерпілий заявлений цивільний позов частково змінив, а саме просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_10 по 25 тис. грн. На лікування він витратив 1 146 грн., що підтверджується відповідними чеками. Послуги адвоката - 5 тис. грн. З ОСОБА_9 просив стягнути 2 500 грн., так як останній частково відшкодував йому спричинену шкоду.

Позиція сторін стосовно заявленого цивільного позову

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 заявлений цивільний позов підтримав. Частково змінив під час судового розгляду, а саме просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_10 по 25 тис. грн. На лікування він витратив 1 146 грн., що підтверджується відповідними чеками. Послуги адвоката - 5 тис. грн. З ОСОБА_9 просив стягнути 2 500 грн., так як останній частково відшкодував йому спричинену шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_3 заявлений цивільний позов визнав частково, враховуючи суми відшкодування завищеними.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 також просив зменшити розмір стягуваної шкоди.

Норми діючого законодавства

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Ч. 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 129 КПК України).

Щодо вимоги про збільшення позовних вимог потерпілим

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 вказаної норми закону визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі й підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд вважає, що потерпілий, подаючи до суду позовну заяву, визначився зі змістом позовних вимог, способом захисту своїх прав та інтересів, тобто із сумою відшкодування заподіяної йому як матеріальної, так і моральної шкоди, а також із відповідачами, з яких він вважав за необхідне стягнути цю суму, а тому суд розглядає заявлені потерпілим позовні вимоги виключно в межах заявленого ним позову.

Усні вислови потерпілого в судовому засіданні щодо збільшення суми відшкодування моральної шкоди не можна вважати заявою про збільшення позовних вимог, оскільки в такому разі порушуються визначені ЦПК України права відповідачів, зокрема право подати заперечення (відзив).

Вищевказане узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 26.05.2020 справа № 398/4782/18 провадження № 51-6372км19).

А тому суд вирішує позовні вимоги потерпілого викладені у його позовній заяві від 21.05.2015.

Щодо розгляду позовних вимог стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 по суті.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 03.05.2023 судове провадження у даному кримінальному провадженні стосовно встановленої особи призупинено до закінчення проходження нею військової служби.

Питання про винуватість встановленої особи, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби, в установленому законодавством порядку не вирішено, а відповідно до чинного законодавства, зокрема ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також Основний Закон передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, особа вважається винною не тоді, коли щодо неї висунене обвинувачення, а лише, коли її винність доведена в установленому законом порядку вироком суду.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Також, суд бере до уваги ту обставину, що ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 19.03.2025 кримінальне провадження, в частині обвинувачення встановленої особи ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку і з закінченням строків давності та звільнено встановлену особу від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

А тому, враховуючи відсутність обвинувального вироку щодо встановленої особи, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби та встановленої особи, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності, станом на час постановлення цього вироку, суд вважає, що заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов, в частині стягнення з встановленої особи, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби та встановленої особи, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності, матеріальної та моральної шкоди, необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілому право звертатися до суду у порядку цивільного судочинства.

Позовні вимоги, стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за можливе розглянути по суті.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини /ч. 1, 2 ст. 1190 ЦК України/.

За змістом ч. 1 ст. 1190 ЦК України спільною вважається шкода, як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» вказується, що особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. При вчиненні злочину кількома особами вони несуть солідарну відповідальність за заподіяну шкоду по епізодах злочину, в яких встановлено їх спільну участь.

Обвинувачений ОСОБА_3 , встановлена особа, кримінальне провадження стосовно якої призупинено до закінчення проходження військової служби та встановлена особа, стосовно якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності, у вчинені злочину за ч. 2 ст. 187 КК України, діяли з єдністю наміру, заподіювали неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями, а тому питання відшкодування майнової шкоди має розглядатися виключно із застосуванням приписів ч. 1 ст. 1190 КК України (субсидіарна відповідальність).

За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено вимоги про відшкодування майнової шкоди у загальній сумі 8 651,20 грн., з яких: 2 505 грн. матеріальна шкода; 1 146,20 витрати на лікування та 5 000 грн. витрати на правову допомогу.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, поряд з іншим, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Специфікою цивільних позовів у кримінальному провадженні є можливість стягнення лише тієї матеріальної шкоди, яка підтверджена за результатами судового розгляду кримінального провадження.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» зі змінами, а саме п. 6 передбачено, що при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам

Потерпілим заявлено цивільний позов, згідно якого він просить суд стягнути спричинену майнову шкоду у сумі 2 505 грн. 00 коп. і суд вважає, що вказана сума підлягає відшкодуванню.

У позовній заяві потерпілий вказує, що ним було витрачено на лікування 1 146,20 грн.

Суд вважає доведеними відповідними фіскальними чеками, товарним чеком та квитанцією витрати на лікування в сумі 1 071 грн. 60 коп.

Вимоги про стягнення 74 грн. 60 коп., задоволенню не підлягають оскільки, потерпілим у вказану суму включені вимоги про відшкодування витрат на придбання ним продуктів харчування та напоїв (фіскальні чеки від 29.01.2015; 28.01.2015; 02.02.2015; 30.01.2015; 03.02.2015).

Суд вважає доведеними наявними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, фіскальними чеками, товарним чеком та квитанцією витрати на лікування і вказана сума становить 1 071 грн. 60 коп.

Також, потерпілий заявив вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу потерпілим надано суду Договір № 16 про участь представника потерпілого у кримінальному провадженні від 14 травня 2015 року.

Суд вважає доведеними наявними доказами витрати на правничу допомогу і вказана сума становить 5 000 грн.

Відшкодування спричиненої шкоди покладається на ОСОБА_3 .

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_3 , що після відшкодування шкоди, він має право зворотної вимоги (регресу) до винних осіб на частину відшкодованої ним шкоди.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 10 тис. грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок вчиненого стосовно потерпілого злочину, йому було спричинено моральну шкоду, що виразилась в фізичному болю, душевних стражданнях, вимушених змінах в його житті внаслідок ушкодження здоров`я, необхідності проходження курсу лікування.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд вважає доведеним, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому спричинено моральну шкоду, так як мало місце ушкодження його здоров`я, що потягло за собою лікування, було змінено звичний уклад його життя, внаслідок чого він переносив певні моральні страждання. Тому, з урахуванням обсягу страждань (душевних), яких потерпілий зазнав, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 10 000 грн. і вважає, що визначений розмір відшкодування є достатньою справедливою сатисфакцією.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви,- з іншого.

Вирішення питання про долю речових доказів

Суд вирішує долю речових доказів відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Речові докази по справі:

- DVD-диск з відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження у кафе «Берлога», який долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон «Нокіа Х2000», який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_8 - залишити останньому.

Вирішення питання про процесуальні витрати

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 міс. з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2025 року більш суворим покарання за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 міс. з конфіскацією усього належного йому майна.

Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.

Зарахувати у строк відбування покарання за цим вироком строк відбування покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 - VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 01.04.2015 до 19.08.2016.

Строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні у виді домашнього арешту скінчився.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 8 576 (вісім тис. п`ятсот сімдесят шість) грн. 60 коп., та моральної шкоди 10 000 (десять тис.) грн. 00 коп., а всього 18 576 (вісімнадцять тис. п`ятсот сімдесят шість) грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду, роз`яснивши право звертатися до суду у порядку цивільного судочинства.

Речові докази по справі:

- DVD-диск з відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження у кафе «Берлога», який долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон «Нокіа Х2000», який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_8 - залишити останньому.

Процесуальні витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1