Справа № 449/1712/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2025 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Перемишляни кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000488 від 14.08.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перегноїв Золочівського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Яворівського районного суду Львівської області від 02.02.2023 року, за ч. 5 ст. 407 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленим іспитовим строк 2 (два) роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

07.07.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу та початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу під час мобілізації та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно наказу командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 02.10.2023 №75-РС та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.10.2023 №10 вбачається, що солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу, на види забезпечення та призначений на посаду водія-електрика відділення командно-штабних машин взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05.30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Законами та триває до теперішнього часу, тобто тривав у період часу, який інкримінується винній особі.

Однак, в порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів солдат ОСОБА_4 вчинив ухилення від військової служби в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, водій-електрик відділення командно-штабних машин взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , в порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командування, 30.05.2024 до 06.00 год., точного часу досудовим розслідування не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами її розташування до 16.10.2025, знаходячись безпідставно, тривалістю понад три доби, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто до моменту виявлення працівниками поліції під час проведення обшуку за його місцем проживання та затримання останнього в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, чим припинено вчинення ним триваючого злочину.

Відтак, з 30.05.2024 до 16.10.2025 солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи за місцем свого проживання.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це зробити.

Свою вину у скоєному злочині ОСОБА_4 , визнав повністю, в порядку ст.63 Конституції України, від дачі показів відмовився, у вчиненому розкаявся.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого злочину повністю та об`єктивно стверджується іншими зібраними по справі доказами, проте суд визнає недоцільним дослідження цих доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечують учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував у обвинуваченого, а також інших учасників процесу, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази по справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, доведена повністю.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно копії паспорта, витягу з наказу, службової характеристики, медичної характеристики, довідки-характеристики, вимоги УІАП при ГУНП України у Львівській області, характеристики Глинянської міської ради Львівської області та відповіді ЦРЛ, встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий, зарахований до списків особового складу, на види забезпечення та призначений на посаду водія-електрика відділення командно-штабних машин взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 , за час виконання службових обов`язків зарекомендував себе з задовільної сторони, під час проходження служби у військовій частині за медичною допомогою звертався лише з приводу застудних захворювань, за місцем проживання скарг та зауважень немає, за психіатричною допомогою не звертався.

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 02.02.2023 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі, із застосування ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на строк 2 роки.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є раніше судимою особою, кримінальне правопорушення, що йому інкримінується вчинив в період іспитового строку, що свідчить про те, що останній відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчинення корисливих злочинів, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства. При цьому суд звертає увагу, що до обвинуваченого за попереднім вироком вже застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.75 КК України, що позитивних наслідків не мало та його виправлення без реального відбування покарання суд вважає неможливим.

На думку суду покарання у виді позбавлення волі буде законним, справедливим, пропорційним і співрозмірним із ступенем тяжкості, характером, обставинами та наслідками вчиненого, буде відповідати особі обвинуваченого та меті покарання, а також буде розумним балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав і свобод особи.

Ухвалою слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 17.10.2025 року, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави, з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)»

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Суд зазначає, що встановлене за цим вироком правопорушення вчинено ОСОБА_4 після постановлення вироку Яворівського районного суду Львівської області від 02.02.2023 року.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним визначити ОСОБА_4 покарання на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, призначивши остаточне покарання шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 02.02.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 17.10.2025 року накладено арешт на майно, яке було виявлене та вилучене в ході проведення обшуку 16.10.2025 року в період часу з 06 години 59 хвилин по 07 годину 56 хвилин у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на мобільний телефон марки «HOTWAV», модель «Note 12» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із cім-карткою оператора «lifecell» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 ; військовий квиток серії НОМЕР_5 виданий на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно ч.4 ст.174 КПК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В АЛ И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, й призначити йому покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Відповідно до ч.1, 4 ст.71 КК України, шляхом приєднання частково не відбутого попередньо покарання, згідно вироку Яворівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року, призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у вигляді 5 років 2 місяці позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 16.10.2025 року.

Скасувати арешт на майно, яке було накладено ухвалою слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 17.10.2025 року, а саме: мобільний телефон марки «HOTWAV», модель «Note 12» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із cім-карткою оператора «lifecell» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 ; військовий квиток серії НОМЕР_5 виданий на ім`я ОСОБА_4 та повернути ОСОБА_4 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1