Провадження №: 1-кс/336/87/2026
У Х В А Л А

іменем України

04 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

за участю:

представника заявника - адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5

встановив:

03 лютого 2026 року до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Скаргу мотивовано тим, що 22.01.2026 року ОСОБА_3 та її адвокатом ОСОБА_4 було подано до ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області заяву про вчинення кримінального правопорушення наступного змісту.

«Під час проведення слідчим СВ ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000554 від 26.03.2023 року за ч. 1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_3 , слідчих дій зі свідком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка неодноразово надала завідомо неправдиві покази органу, що здійснює досудове розслідування, а саме.

При проведенні допиту у якості свідка ОСОБА_7 , 26.03.2023 року з 13:48 по 14:13 та при проведенні слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 26.03.2023 року з 15:12 по 15:34, остання будучи, як свідок, попередженою за дачу завідомо неправдивих показів за ст. 384 КК України надала завідомо неправдиві покази пов`язані з обвинуваченням у особливо тяжкому злочині ОСОБА_3 .

Так 26.03.2023 ОСОБА_7 двічі, під час проведення її допиту як свідка та під час проведення слідчого експерименту за її участю, повідомляла слідчому, що перебуваючи на кухні квартирі безпосередньо бачила, як ОСОБА_3 перебуваючи на кухні квартири під час конфлікту з ОСОБА_8 нанесла останньому два удари ножем та вбила його.

В подальшому під час одночасного допиту підозрюваної ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 07.06(2023 з 13:05 по 14:27 та в судовому засіданні 30.01.2025 року остання повідомляла, що не бачила, як ОСОБА_3 наносила ОСОБА_8 удари ножем, не чула конфлікту між ними, а також, що первісні покази неправдиві та надані за вказівкою працівників поліції.

Під час проведення одночасного допиту підозрюваної ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 07.06.2023 року та під час допиту в судовому засіданні 30.01.2025 року, остання, будучи як свідок попередженою за дачу завідомо неправдивих показів за ст. 384 КК України, свої попередні покази 26. 03.2023 повторно спростувала. Так ОСОБА_7 повідомила слідчому, що перебувала в туалеті і нічого не бачила, вийшла с туалету і одразу побачила на кухні лежить ОСОБА_8 , а ОСОБА_3 побачила потім в коридорі, ні ножа ОСОБА_3 ні ударів ножем ОСОБА_8 вона не бачила, її покази під час допиту та слідчого експерименту

26.03.2023 року були неправдиві та отримані під тиском працівників поліції.

Свідок ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 ч. 1 КК України (особливо тяжкий злочин) надала завідомо неправдиві покази відносно ОСОБА_3 , які були використані для її обвинувачення у особливо тяжкому злочині. При цьому, саме ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням вчиненим ОСОБА_7 (завідомо неправдивими показами свідка поєднаними з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині) завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 55 КПК України ОСОБА_3 є потерпілою від завідомо неправдивих показів ОСОБА_7 .

Таким чином, дії ОСОБА_7 , яка 26.03.2023 року двічі вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 384 КК України відносно ОСОБА_3 , а саме надала завідомо неправдиві показання свідка органу, що здійснює досудове розслідування, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, містять склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КПК України.

В свою чергу ОСОБА_3 підлягає визнанню потерпілою, бо саме їй цим кримінальним правопорушенням спричинена шкода».

Просили внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості викладені в цій заяві про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України та розпочати досудове розслідування.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілою у кримінальному провадженні від кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Притягнути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Проте, до сьогоднішнього часу відомості викладені в заяві про вчинення кримінального правопорушення працівниками ВП №3 ЗРУГІ ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР не внесені, а тому звертаються зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Представник заявника підтримав вимоги скарги та просив зобов`язати СВ ВП №3 ЗРУП ГУРІП в Запорізькій області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, які викладені в заяві ОСОБА_3 та її захисника адвоката ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 19.01.2026 року та розпочати досудове розслідування, визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілою у кримінальному провадженні від кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, дійшов до наступного висновку.

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 направив до СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області заяву від 22 січня 2026 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, зміст якої зводиться до незгоди заявника із свідченнями свідка ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115 КК України (ЄРДР № 0000554 від 26 березня 2023 року), а саме з показаннями свідка наданими під судового розгляду, під час досудового розслідування та при проведенні слідчого експерименту.

Вказана заява отримана ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області 22 січня 2026 року та зареєстрована.

Відповідно до листа заступника начальника СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана ОСОБА_10 за № 8532-2026 від 23 січня 2026 року (94812) вказано про відсутність у поданій ним заяві достатніх відомостей та фактичних обставин, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України та відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому відомості, які вказують на ознаки складу злочину, кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення до ЄРДР.

До ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 (п. 36 цієї постанови) у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Таким чином, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно із ст. 91 КПК України у заяві про вчинення кримінальних правопорушень необхідно вказати про подію кримінального правопорушення, в тому числі час, спосіб, місце, мотив і мету його вчинення, вид і розмір завданих збитків (в чому вони конкретно полягають), їх обґрунтування та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч 1, 3, 4, 5, 6 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Свідок зобов`язаний давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду, а експерт - слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Висновок або думка особи, яка дає показання, можуть визнаватися судом доказом, лише якщо такий висновок або думка корисні для ясного розуміння показань (їх частини) і ґрунтуються на спеціальних знаннях в розумінні статті 101 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 96 КПК України сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка.

Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка.

Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань.

Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В заяві про вчинення кримінального правопорушення не зазначено обставин, які могли б об`єктивно свідчити про обставини кримінального правопорушення.

Заявник не погоджується з показаннями свідка ОСОБА_7 , а тому звернувся із заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Частиною 2 статті 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що встановлення факту надання суду завідомо неправдивих показань свідка є виключно прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, оскільки саме суд під час розгляду справи дає оцінку доказам на предмет їх належності, достовірності та допустимості, зокрема й показанням свідка у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні. І тільки після цього, за наявності підстав, сторонами можуть бути ініційовані питання про притягнення свідка до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве показання.

На думку слідчого судді, у заяві захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 від 19.01.2026 р. викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, оскільки не містять об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема, й завідомість неправдивості показань свідка), не містить ця заява й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій свідка за ч.2 ст.384 Кримінального кодексу України.

Аргументи захисника про можливе вчинення кримінального правопорушення фактично ґрунтуються на власних судженнях та суб`єктивній незгоді захисника з показаннями свідка та суперечливості як доказу у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115 КК України (ЄРДР № 0000554 від 26 березня 2023 року).

Слідчий суддя враховує, що в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 336/5568/23 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.1 ст.115 КК України (ЄРДР за № 0000554 від 26.03.2023 року), кримінальне провадження наразі розглядається по суті судом першої інстанції, який, за результатом розгляду має надати оцінку наявним у справі доказам, у тому числі показанням свідка у сукупності з іншими зібраними доказами та поданими суду до відповідного обвинувального акту.

Отже, після направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_3 до суду, саме на цей суд у відповідності до ч.1 ст. 94 КПК України покладається обов`язок за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. За відсутності належної правової оцінки судом, який розглядає обвинувачення ОСОБА_3 по суті, доказів у кримінальному провадженні, включаючи і показань свідка ОСОБА_7 крізь призму наявних у справі доказів, висновків судових експертиз тощо, слідчий суддя позбавлений можливості по іншому, аніж цей суд оцінювати показання свідка ОСОБА_7 на предмет їх відповідності фактичним обставинам кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та наявним доказам у кримінальному провадженні, зокрема, і висновкам судових експертиз, а відтак і вирішувати питання про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 384 КК України. Оскільки такі дії слідчого судді можуть бути розцінені як втручання у здійснення правосуддя.

Слід зазначити, що самих лише припущень заявника недостатньо для висновку про наявність кримінального правопорушення, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;1-1)скасування повідомлення про підозру; 2)зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Даний перелік є вичерпним.

За таких обставин, у задоволенні скарги ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_4 від 19 січня 2026року, яка зареєстрована 22 січня 2026 року необхідно відмовити.

Вимога заявника про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні від кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КПК України виходить за межі повноважень слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 214, 303-307 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_4 від 22 січня 2026 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: