Справа № 640/9933/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Маніту» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002183 від 24.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить скасувати арешт з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.07.2017 у судовій справі № 640/9933/17.

На обґрунтування клопотання заявник зазначає, зокрема, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.07.2017 у судовій справі № 640/9933/17 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказана ухвала була постановлена за наслідками розгляду клопотання ст. слідчого Київського ВП ГУНП Харківській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002183 від 24.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002183 від 24.06.2017 проводилось у зв`язку із заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно неправомірних дій позичальника ОСОБА_5 щодо іпотечного майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яку він без виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором № МL 700/1143/2008 від 16.04.2008 відчужив 04.05.2016, уклавши договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 , р.№ 635.

17.03.2021 слідчим СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0002183 від 24.06.2017 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, через відсутність складу кримінального правопорушення.

Отже, кримінальне провадження № 0002183 від 24.06.2017, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на теперішній час закрито, у зв`язку з тим, що зібрані під час досудового розслідування дані свідчать про відсутність в діях позичальника ОСОБА_5 , у відношенні іпотечного майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яку він без виконання кредитних зобов?язань за 04.05.2016, уклавши договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 за р. № 635, ознак складу кримінального правопорушення.

Власником вищезазначеного нерухомо майна є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Маніту» , на підставі нотаріально посвідченого договору відступлення прав вимоги від 29.01.2021 року за договором іпотеки № PML-700/1143/2008, посвідченим 16.04.2008 реєстровий номер 2046.

Кримінальне провадження № 0002183 від 24.06.2017 закрито у зв`язку з відсутності складу кримінального правопорушення. Постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим, а питання про скасування арешту майна вирішено не було.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Маніту» адвоката ОСОБА_3 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, за змістом клопотання просить провести судове засідання без його участі. Клопотання просить задовольнити в повному обсязі.

В.о. керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, до суду надійшла заява в якій він зазначає про розгляд клопотання у його відсутність, кримінальне провадження № 0002183 від 24.06.2017 закрито у зв`язку з відсутності складу кримінального правопорушення, прокурори групи прокурорів у провадженні переведені до інших органів.

Суд, дослідивши матеріали клопотання доходить наступного.

З наданих даних достовірно встановлено, що слідчим відділом Київським ВП ГУНП України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002183 від 24.06.2017 за ч. 1 ст. 388 КК України за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно неправомірних дій позичальника ОСОБА_5 у відношенні іпотечного майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яку він без виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором № МL 700/1143/2008 від 16.04.2008 відчужив 04.05.2016, уклавши договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 , р.№ 635.

07.07.2017 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від у судовій справі № 640/9933/17 по кримінальному провадженні №0002183 від 24.06.2017 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 17.03.2021 кримінальне провадження №0002183 від 24.06.2017 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Власником вищезазначеного нерухомо майна є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Маніту» .

Кримінальне провадження № 0002183 від 24.06.2017 закрито у зв`язку з відсутності складу кримінального правопорушення. Постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим, а питання про скасування арешту майна вирішено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В мотивувальній частині вказаної ухвали, слідчий суддя зазначив, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом кримінально протиправних дій, має значення для забезпечення кримінального провадження, а тому клопотання про арешт підлягає задоволенню.

Тобто, захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Постановою слідчого кримінальне провадження за ознаками складу кримінального правопорушення, закрито у зв?язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого. Постанова не скасована.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 15.04.2024 по справі № 554/2506/22 наголосила, що за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна. Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування. Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна. У разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК.

Отже, арешт на вказане майно було накладено з метою забезпечення доказової бази у даному кримінальному провадженні, яка на теперішній час, як встановлено вище, досягнута.

Завданням кримінального провадження, окрім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, однак не визначено порядку оскарження судового рішення, постановленого за результатом розгляду цього клопотання.

ОП ККС ВС зауважує, що посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Положення процесуального закону прямо не регулюють можливості оскарження у апеляційному, а у подальшому й у касаційному порядку рішення суду за результатом розгляду клопотання про вирішення долі речових доказів, але й не забороняють такого оскарження з метою захисту від свавільного обмеження права власності або володіння.

Статтею 374 КПК передбачено, що у разі ухвалення вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо речових доказів і документів, і таке рішення може бути оскаржене як у апеляційному, так і у касаційному порядку.

На переконання ОП ККС ВС, аналогічним правом має бути наділена й особа, яка є володільцем або власником майна, і право якої на вільне розпорядження, користування чи володіння цим майном було обмежено під час досудового розслідування, а кримінальне провадження при цьому закрито слідчим або прокурором.

Забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, прийнятого за результатами розгляду питання про долю речових доказів та документів надає можливість реалізувати легітимну мету судового контролю в аспекті реалізації положень ст. 1 Протоколу до Конвенції.

З огляду на приписи ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами під час застосування таких норм, забезпечують єдину правозастосовну практику і є обов`язковими для всіх судів України.

У випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Враховуючи викладене, наслідки арешту майна розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту з вказаного в клопотанні майна, арештованого ухвалою слідчого судді судді Київського районного суду м. Харкова від 07.07.2017 у судовій справі № 640/9933/17.

Таким чином, наявні правові підстави до задоволення клопотання заявника та скасування арешту з вказаного майна.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 174, 309, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Маніту» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002183 від 24.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, - задовольнити.

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.07.2017 у судовій справі № 640/9933/17.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суддя ОСОБА_1