Справа № 571/3002/25
Провадження № 1-кп/571/245/2025
УХВАЛА

21 жовтня 2025 року с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000042 від 25.07.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, не інваліда, непрацюючого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньою загальною освітою, неодруженого, непрацюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, непрацюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою,-

встановив:

в провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження. В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень ч.3 ст. 332 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, та в разі не продовження такому запобіжного заходу пов`язаного з триманням під вартою, останній продовжить вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на вищенаведене, просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , вищевказаний запобіжний захід строком на 2 місяці, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор просив подане клопотання задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання сторони обвинувачення заперечив. Просив обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , в судовому засіданні заперечив щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, покликаючись на те, що прокурором не доведено необхідності застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, тому просить задовольнити його клопотання та застосувати відносно його підзахисного тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Заслухавши думку прокурора, думку сторони захисту, вивчивши матеріали клопотань, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення.

До них, згідно з п.9 ч.2 ст.131 КПК України, віднесені запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України ризикам.

Вирішуючи питання про обрання дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимогист.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до частини 1статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, 06.05.2025 обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Відповідно до повідомлення ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» 06.05.2025 ОСОБА_4 звільнено у зв`язку із внесенням застави.

12.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Надалі, зважаючи на наявність обставин, які вказують на порушення підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, 13.08.2025 Рівненським міським судом Рівненської області змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою строком до 25.08.2025.

25.08.2025 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави продовжено до 23.10.2025.

17.10.2025 до Рокитнівського районного суду Рівненської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000042 від 25.07.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про обрання строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.

За змістом статті 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого, його характеризуючих даних, ризики, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які продовжують існувати і не зменшилися, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, є підстави вважати, що обвинувачений, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Поряд з цим, судом не здобуто відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені статті 177 КПК України.

Отже, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Прокурор просив не визначати обвинуваченому розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196, 315 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора щодо застосування запобіжного заходу задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят) днів, до 19 грудня 2025 року без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали до 19 грудня 2025 року, включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1