Справа № 712/1280/26
Провадження № 1-кс/712/715/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, подане у рамках кримінального провадження № 0000261 від 28.01.2026 за ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст поданого клопотання та його обґрунтування

До слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000261 від 28.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 28.01.2026 близько 15 год 00 хв у м. Черкаси водій спеціалізованого вантажного фургона Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , рухаючись заднім ходом на проїзній частині прилеглої території біля будинку № 208/1 ТРЦ «Любава» по бул. Шевченка, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , унаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована.

Під час огляду місця події та транспортного засобу виявлено механічні пошкодження. Постановою від 29.01.2026 зазначений автомобіль визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів провадження. Транспортний засіб направлено на тимчасове зберігання на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104.

Прокурор зазначає, що автомобіль містить сліди кримінального правопорушення та відомості, які можуть бути використані як докази, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів і проведення судових експертиз просить накласти арешт на спеціалізований вантажний фургон Ford Transit, р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , із забороною користування, відчуження та будь-якої зміни права власності на це майно.

Позиції сторін кримінального провадження

У судове засідання прокурор не з`явилася, у клопотанні зазначила, що просить його розглянути за її відсутності.

Володілець майна ОСОБА_6 подав заяву про проведення розгляду клопотання без його участі. Проти задоволення клопотання не заперечував.

Нормативне регулювання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені ст. ст. 131, 132 КПК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування в установленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, згідно якої, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для третіх осіб.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення сторін та перевіривши наведені доводи, слідчий суддя виходить із такого.

Із клопотання та доданих матеріалів убачається, що у кримінальному провадженні № 0000261 від 28.01.2026 здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю спеціалізованого вантажного фургона Ford Transit, р.н. НОМЕР_1 , внаслідок якої пішохід отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована.

Як убачається з протоколу огляду місця події та транспортного засобу, під час огляду виявлено механічні пошкодження автомобіля, що можуть бути безпосередньо пов`язані з подією ДТП. Постановою слідчого від 29.01.2026 зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, а також направлено на тимчасове зберігання на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що вказаний транспортний засіб відповідає критеріям речового доказу у розумінні ст. 98 КПК України, оскільки містить на собі сліди події та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, для проведення автотехнічних, трасологічних та інших судових експертиз, встановлення механізму ДТП, характеру та локалізації пошкоджень тощо.

Разом із тим, з огляду на характер майна (рухомий транспортний засіб) та необхідність його збереження у стані, придатному для проведення експертних досліджень, існує ризик зникнення, переміщення, пошкодження, зміни стану об`єкта або слідів на ньому, що може перешкодити встановленню істини у провадженні та виконанню завдань досудового розслідування.

З урахуванням наведеного слідчий суддя вважає доведеною правову підставу для арешту майна та мету арешту забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України). Обраний спосіб арешту у вигляді заборони користування, відчуження та будь-якої зміни права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, оскільки спрямований на мінімально необхідне обмеження прав володільця/власника на час проведення відповідних процесуальних дій та експертиз.

Слідчий суддя також враховує, що володілець майна не заперечував проти задоволення клопотання та просив провести розгляд без його участі.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання задовольнити.

2.Накласти арешт на спеціалізований вантажний фургон Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , із забороною користування, відчуження та будь-якої зміни права власності на вказаний транспортний засіб.

3.Роз`яснити власнику (володільцю) майна, що відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково за клопотанням власника чи володільця майна, підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

4.Ухвала підлягає негайному виконанню.

5.Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1