Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5131/25
Провадження №: 1-кп/332/664/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючої судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі Заводського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 від 09.05.2023, у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2025 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

Того ж дня ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, зазначивши при цьому, що кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду м. Запоріжжя, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення судового розгляду, інших клопотань, в тому числі про колегіальний розгляд справи, не заявляли.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду з наступних підстав.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду м. Запоріжжя.

Так, на підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальну підсудність судових справ Гуляйпільського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Крім того, під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки термін перебування під вартою обвинуваченого закінчується 03 листопада 2025 року, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Зазначив, що прокурором не доведені ризики, на які є посилання у клопотанні, а підставою для обрання запобіжного заходу послугувала лише тяжкість вчиненого злочину. Захисник зауважив, що обвинувачений має ряд захворювань, потребує хірургічного втручання, що підтверджується медичною документацією. Крім того, зазначив, що під час досудового слідства ОСОБА_4 не порушував обов`язки та з`являвся за першим викликом.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника. Додатково повідомив, що він не переховувався від органів досудового слідства, на виклики з`являвся вчасно.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2025 було застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 03 листопада 2025 включно.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд доходить наступних висновків.

При продовженні строку дії запобіжного заходу має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)).

Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Обґрунтованість висунутої обвинуваченому підозри у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення у суду не викликає сумніву, адже підтверджується наданими матеріалами кримінального провадження, зокрема обвинувальним актом з пред`явленим у ньому обвинуваченням та з викладеним в акті реєстром проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам за ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку, обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, обвинувачений раніше не судимий, інші підозри йому не висунуті, будь-яких об`єктивних причин вважати, що обвинувачений має намір вчиняти нові кримінальні правопорушення, у суду немає.

Що стосується ризику впливу на свідків, то суд також вважає наступне. Так, із реєстру матеріалів кримінального провадження видно, що у справі допитувались свідки, натомість є сумнівними доводи сторони обвинувачення про те, що обвинувачений може вплинути на свідків - доказів до цього прокурором не надано, а доводи прокурора є голослівними.

Розглядаючи наявність у даному конкретному випадку ризику переховування від суду, керуючись вимогами ст. 178 КПК України, суд з`ясував у обвинуваченого, що останній має місце проживання, де проживає разом зі своєю дружиною, що не було спростовано стороною обвинувачення. У останнього є повнолітня дитина, а отже ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки. Крім того, суд бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд захворювань, підлягає госпіталізації в урологічне відділення.

Будь-яких інших видів запобіжного заходу до обвинуваченого під час досудового розслідування, окрім тримання під вартою, не застосовувалось, тому оцінити процесуальну поведінку та дотримання обвинуваченим умов застосованих інших запобіжних заходів, у суду немає можливості. Однак, будь-яких даних на підтвердження того, що обвинувачений має намір саме ухилитися від суду, стороною обвинувачення не надано.

Таким чином, суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 частини 1 ст. 177 КПК України, також не знайшов свого підтвердження.

Відповідно до кримінального процесуального закону, при продовженні строку дії запобіжного заходу має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд не знайшов достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з передбачених ч.1 ст. 177 КПК України ризиків.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Хоча інкриміноване обвинуваченому кримінально каране діяння є особливо тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк від п`яти до дванадцяти років, тобто вказаний злочин за формальним критерієм підпадає під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження, проте суд, керуючись наведеними доводами, не вбачає процесуальних підстав для його застосування, адже сама по собі тяжкість висунутого обвинувачення не є підставою для обрання запобіжного заходу.

Таким чином, повно та всебічно оцінивши надані сторонами провадження під час обговорення клопотання прокурора доводи і фактичні дані, суд знаходить клопотання таким, що не підлягає задоволенню, і вважає, що застосування тримання під вартою лише з міркувань тяжкості інкримінованих особі дій та суворості покарання було б таким, що не відповідає загальним засадам кримінального судочинства, нормам Конституції України та міжнародного права.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 314-316, 331, 372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщені Заводського районного суду м. Запоріжжя об 11:40 годині 24 жовтня 2025 року, суддею одноособово.

Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді: прокурор, обвинувачений, захисник обвинуваченого.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно в залі суду.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду в частині призначення кримінального провадження до судового розгляду - оскарженню не підлягає.

Ухвала в частині відмови у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку через Заводський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали виготовлено 15 жовтня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1