Центральний районий суд м. Миколаєва
Справа № 490/5296/25
У Х В А Л А

08 грудня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія, Одеської області, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, УБД,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

03.12.2025р. до Центрального районного суду м. Миколаєва з Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшло клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що ризик, яий існував на момент обрання запобіжноого заходу обвинуваченому, залишається та може зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від суду. Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаному ризику та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував та вказав, що ОСОБА_3 розуміючи протиправність своїх дій в добровільному порядку звернувся до правоохоронних органів, висловлюючи бажання продовжити проходження військової служби. Добровільне з`явлення обвинуваченого свідчить про відсутність намірів переховуватись від суду, що дає підстави для зміні запобіжного заходу на особисте зобов`язання, оскільки ОСОБА_3 має намір продовжити військову службу.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника та заперечував проти клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, клопотання захисника та додані до них матеріали, суд приходить до таких висновків.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

02.05.2024р., будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на посаді кухара господарчого відділення взводу забезпечення 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби по 12.12.2024р.

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 17.12.2024р. № 354, матроса ОСОБА_3 , колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , якому призупинено військову службу з 25.06.2024р. на підставі витягу ЄРДР від 25.06.2024р. № 0001542, продовжено військову службу з 16.12.2024р. та призначено на посаду матроса резерву 3 взводу резерву рядового складу 1 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_3 , поставлено на всі види забезпечення з 17.12.2024р.

Однак, 24.12.2024р., матрос ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на посаді матроса резерву 3 взводу резерву рядового складу 1 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_3 , діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_1 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби.

Такі дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Так, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника та обвинуваченого, однак не вважає їх беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого судом не встановлено.

Так, суд вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 опинившись на волі, зможе переховуватися від суду.

Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування).

На наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує в разі визнання винними за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території.

Заперечення захисника проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає не достатніми, оскільки вони не підтверджуються належними доказами та не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідних для тримання під вартою.

Вказане є підставою для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 32, 34, 314 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 05.02.2026р. включно.

Ухвала в може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1