Справа № 135/87/26
Провадження № 1-кс/135/27/26
У Х В А Л А

іменем України

21.01.2026 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відекоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ладижин Вінницької області клопотання слідчого СВ ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будукав Облученського району Хабаровського краю РФ, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, військовослужбовця, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження

21.01.2026 до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене начальником Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України, у кримінальному провадженні №0000025 від 19.01.2026.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання надійшло своєчасно в установленому чинним законодавством порядку і відповідає вимогам ст. 184 КПК України. Копія клопотання разом з додатками, передбаченими ст. 184 КПК України, вручена підозрюваному та його захиснику 21.01.2026 о 11 год 30 хв згідно з письмовою розпискою про отримання.

2. Короткий виклад клопотання та позицій учасників судового провадження

2.1. У клопотанні слідчий просив обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів з заставою у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На обґрунтування клопотання зазначено, що солдат ОСОБА_4 , який наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2025 № 16-РС призначений на посаду командира відділення командира екіпажу безпілотних літальних комплексів 8 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу розвідки та корегування роботи безпілотних систем 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та поставлений на всі види забезпечення, як військовослужбовець Збройних Сил України зобов`язаний, відповідно до вимог статей 11, 16, 49, 127128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватися вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені завдання, додержуватися військової дисципліни, не допускати негідних учинків, неухильно виконувати накази командирів (начальників).

Статтями 34 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків і вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України та накази командирів (начальників).

Водночас всупереч зазначеним вимогам законодавства України та військових статутів, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

18.01.2026 приблизно о 19 год 45 хв солдат ОСОБА_4 , проходячи по АДРЕСА_3 , яке належить громадянину ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх протиправність та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вирішив незаконно проникнути на територію зазначеного домогосподарства, а надалі до розташованого на його території гаражного приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне порушення недоторканності іншого володіння особи та гарантованого права на недоторканність житла й іншого володіння, передбаченого, зокрема, ст. 12 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, який набув чинності для України 23.03.1976, ст. 30 Конституції України, згідно з якими ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла чи іншого володіння, проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в ньому огляду чи обшуку можливе виключно на підставі вмотивованого рішення суду, а також порушуючи ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожної особи на повагу до її приватного і сімейного життя, житла та кореспонденції, солдат ОСОБА_4 , не маючи добровільного дозволу власника домоволодіння чи вмотивованого рішення суду, діючи без жодних законних на те підстав, достеменно усвідомлюючи, що домоволодіння АДРЕСА_3 йому не належить, а дозволу власника на вхід до нього він не отримував, шляхом вільного доступу підійшов до металевої хвіртки, яка на той момент не була зачинена, та, відчинивши її, зайшов на подвір`я зазначеного домоволодіння, чим незаконно проник на його територію.

Продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на незаконне проникнення до іншого володіння особи, ОСОБА_4 підійшов до металевих воріт гаражного приміщення, що розташоване на території цього ж домоволодіння, які на той момент також не були замкнені, та, відчинивши їх, зайшов усередину гаража, де протиправно продовжив перебувати, не маючи на це будь-яких правових підстав.

Отже, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України і маючи підвищений обов`язок суворо дотримуватися законів України, вимог Конституції України, міжнародних зобов`язань держави та військових статутів, умисно, без згоди власника та без вмотивованого рішення суду незаконно проник до іншого володіння особи на територію та в гаражне приміщення домоволодіння АДРЕСА_3 , чим учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Після цього, продовжуючи незаконно перебувати в гаражному приміщенні, розташованому на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , солдат ОСОБА_4 на ґрунті тривалих неприязних відносин, що склалися між ним та особами з близького оточення користувача зазначеного майна, сформував умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна, а саме мотоцикла марки «GEON DAKAR GNS 300» чорного кольору, користувачем якого є ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, цього ж дня, приблизно о 19 год 45 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді пошкодження чужого майна, та бажаючи настання таких наслідків, навмисно перекинув мотоцикл марки «GEON DAKAR GNS 300» чорного кольору на праву сторону, після чого відкрив кришку паливного бака зазначеного транспортного засобу і за допомогою запальнички підпалив паливну суміш у районі горловини бака, внаслідок чого відбулося активне загоряння мотоцикла.

Після вчинення підпалу ОСОБА_4 з місця події зник, при цьому жодних заходів до локалізації чи гасіння пожежі не вживав, незважаючи на очевидну небезпеку подальшого поширення вогню та можливість завдання значно більшої шкоди як майну, так і оточуючим особам. Виниклу пожежу було локалізовано громадянином ОСОБА_8 , завдяки своєчасним діям якого вдалося запобігти настанню більш тяжких наслідків.

Отже, солдат ОСОБА_4 умисно, з мотивів неприязних відносин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом підпалу заподіяв шкоду чужому майну мотоциклу марки «GEON DAKAR GNS 300» чорного кольору, що належить користувачу ОСОБА_7 , чим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України, тобто умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

19.01.2026 о 19 год 00 хв ОСОБА_4 затримано як особу, підозрювану у вчиненні кримінальних правопорушень, у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. 20.01.2026 підозрюваному ОСОБА_4 у спосіб та строки, встановлені статтями 111, 135, 276278 КПК України, вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 194 КК України.

З огляду на наведені в клопотанні фактичні обставини, характер і ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, а також мету застосування запобіжного заходу, визначену ст. 177 КПК України, слідчий у поданому клопотанні, посилаючись на ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує на наявність щодо ОСОБА_4 таких ризиків, передбачених цією нормою, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

2.2. У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання слідчого в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на неможливість досягнення мети запобіжного заходу шляхом застосування більш м`яких заходів.

Обґрунтовуючи неможливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурор зазначив, що у даному кримінальному провадженні з урахуванням характеру інкримінованого злочину, його небезпечного способу (підпал), наявності встановлених ризиків, а також даних про особу підозрюваного, лише тримання під вартою є здатним повною мірою запобігти зазначеним ризикам. Водночас прокурор звернув увагу, що стороні обвинувачення на час розгляду клопотання не відомо, чи наявні в органів Національної поліції електронні засоби контролю в достатній кількості, що унеможливлює належну перевірку дотримання підозрюваним умов цілодобового домашнього арешту, зокрема його постійного перебування за місцем проживання.

Прокурор акцентував на обставинах вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_4 , а саме: підозрюваний є військовослужбовцем Збройних Сил України, який, відповідно до вимог військових статутів, повинен безумовно додержуватися законів України, бути зразком дисципліни та правослухняної поведінки, однак, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без будь-якого дозволу власника незаконно проник на територію домоволодіння, умисно пошкодив майно потерпілого шляхом підпалу, свої протиправні дії знімав на відео, поводився зухвало, використовував нецензурну лайку, що свідчить про яскраво виражену зневагу до закону та прав інших осіб.

Окремо прокурор звернув увагу на мотиви вчинення інкримінованих діянь неприязні стосунки підозрюваного з одним із свідків у провадженні, ОСОБА_9 , що, на його думку, посилює ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), з огляду на те, що підозрюваний особисто знайомий з ними, проживає з ними в одному населеному пункті та має до них емоційно забарвлені претензії.

Прокурор також зауважив, що за такої моделі поведінки підозрюваного, зокрема вчинення підпалу транспортного засобу в гаражному приміщенні на території домоволодіння в умовах алкогольного сп`яніння, могли настати значно тяжчі наслідки, у тому числі у вигляді знищення або пошкодження житлового будинку, інших будівель і майна, а також створення реальної небезпеки для життя та здоров`я осіб, які могли перебувати поблизу.

Щодо доводів сторони захисту про нагальну необхідність проходження підозрюваним медичного лікування та заплановану на 02.02.2026 планову госпіталізацію до медичного закладу, прокурор зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства медична допомога, включаючи необхідне лікування, забезпечується й особам, які тримаються в умовах попереднього ув`язнення. На його думку, установа попереднього ув`язнення спроможна за наявності відповідних медичних показань організувати надання ОСОБА_4 необхідної медичної допомоги, у тому числі спеціалізованої, у разі його відповідного звернення, а тому потреба у лікуванні сама по собі не виключає можливості застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2.3. Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених у клопотанні слідчого, висловив щире каяття з приводу скоєного, зазначив, що усвідомлює протиправність та неприпустимість своєї поведінки і запевнив, що надалі подібні дії з його боку не повторяться. Підтвердив, що на даний час проходить військову службу у складі Збройних Сил України та перебуває за місцем проживання на законних підставах направлений військовою частиною для проходження військово-лікарської комісії (ВЛК).

Водночас заперечуючи проти обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_4 посилався на нагальну необхідність проходження ним медичного лікування колінного суглоба та заплановану на 02.02.2026 планову госпіталізацію до медичного закладу з метою проведення оперативного втручання, у зв`язку з чим вважає доцільним застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Додатково зазначив, що страждає на захворювання печінки (гепатит), однак належних медичних документів, які б підтверджували наявність відповідного діагнозу, у судовому засіданні надати не зміг.

Пояснюючи мотиви вчинення інкримінованих правопорушень, ОСОБА_4 підтвердив, що тривалий час перебуває у неприязних стосунках з одним зі свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_9 . З його слів, у день події він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вживав горілку і слабоалкогольний напій «Джин-тонік»), побачив ОСОБА_9 на вулиці та висловив бажання з ним примиритися, однак останній від нього віддалився. Припустивши, що ОСОБА_9 пішов до домоволодіння ОСОБА_7 , ОСОБА_4 зайшов на територію цього домоволодіння, почав голосно кликати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , однак відповіді не отримав. Зі слів підозрюваного, з власником домоволодіння ОСОБА_7 він має загалом нормальні стосунки, раніше підтримував з ним дружні відносини, однак надалі останній почав більше спілкуватися з ОСОБА_9 , що викликало в нього образу та негативні емоції.

Саме на тлі цієї образи, з огляду на те, що ніхто з вказаних осіб не вийшов до нього, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та емоційного збудження, ОСОБА_4 пошкодив і підпалив мотоцикл, який знаходився в гаражному приміщенні, розташованому окремо від житлового будинку на території домоволодіння. Він підтвердив, що свої дії фіксував на камеру власного мобільного телефону, який надалі був вилучений працівниками поліції. Після підпалу мотоцикла він залишив територію домоволодіння, але згодом повернувся. За словами підозрюваного, він повернувся з наміром «допалити мотоцикл», однак цьому завадили працівники поліції; при подальшому поясненні він додав, що відчуває сором за скоєне і в певний момент мав намір «спалити себе», вказавши, що в нього «в голові повний кавардак» і частину подій він чітко не пам`ятає.

ОСОБА_4 зауважив, що зазвичай алкогольні напої не вживає, однак у день події вжив їх попри існуючі застереження, усвідомлюючи, що під впливом алкоголю не контролює свою поведінку. Також він підтвердив, що добре знайомий із потерпілим ОСОБА_7 та всіма свідками, зазначеними стороною обвинувачення, і підтримував з ними різного роду контакти до події. Окрім цього, підозрюваний повідомив суду, що має стабільний щомісячний грошовий дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, який дозволяє йому матеріально утримувати себе.

2.4. Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні повністю підтримала позицію свого підзахисного ОСОБА_4 та заперечила проти задоволення клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник звернула увагу суду на те, що підозрюваний є військовослужбовцем Збройних Сил України, бере участь у захисті держави від збройної агресії та сумлінно виконує покладені на нього обов`язки за посадою. З її слів, ОСОБА_4 має позитивну службову характеристику, відповідно до якої зарекомендував себе як дисциплінований, відповідальний військовослужбовець, належним чином виконує бойові завдання, неухильно виконує накази та розпорядження командирів, порушень військової дисципліни до вчинення інкримінованих діянь за ним не фіксувалося.

Окремо захисник наголосила на стані здоров`я підозрюваного. Посилаючись на консультаційний висновок спеціаліста Інституту травматології та ортопедії, вона зазначила, що на 02.02.2026 ОСОБА_4 запланована планова госпіталізація до зазначеного медичного закладу у зв`язку з необхідністю проведення оперативного втручання на колінному суглобі. За її переконанням, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний не зможе прибути на заплановану операцію, що може призвести до суттєвого погіршення його стану здоров`я, у тому числі до втрати можливості вільно рухатися без сторонньої допомоги.

Захисник також звернула увагу суду на те, що ОСОБА_4 у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, щиро розкаюється у скоєному, співпрацює зі стороною обвинувачення, не заперечує фактичних обставин події та не намагається уникнути відповідальності. На її думку, за таких умов у підозрюваного відсутній реальний мотив здійснювати незаконний вплив на потерпілого чи свідків, оскільки він не заперечує обставин, покладених йому в провину, і не переслідує мети змінити їх показання.

За наведених обставин захисник вважає, що цілі кримінального провадження та завдання запобіжного заходу можуть бути досягнуті шляхом застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а за наявності технічної можливості із застосуванням електронного засобу контролю. На її думку, такий підхід дозволить, з одного боку, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а з іншого надати йому можливість пройти необхідне лікування та після відновлення стану здоров`я повернутися до виконання обов`язків військової служби, продовжуючи здійснювати захист Батьківщини.

3. Норми права, якими керувався суд

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із частиною 1 статті 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 9 частини 2 статті 131 визначено зокрема, що заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 176 КПК визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно із частиною 1 статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Також згідно із статтею 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частинами 1, 3 статті 183 КПК визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами 6 та 7 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із частиною 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 статті 197 КПК визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

4. Обґрунтована підозра

Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу. Набуття особою статусу підозрюваного саме по собі не є достатнім, однак у поєднанні з наявними доказами повинно свідчити про існування такого ступеня підозри, який виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

КПК України не містить нормативного визначення поняття «обґрунтована підозра», тому згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України при його тлумаченні слід виходити з практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до підходу ЄСПЛ, існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (п. 32 рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», п. 175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»). Цей стандарт за рівнем переконання є нижчим, ніж стандарт, необхідний для постановлення обвинувального вироку чи навіть для пред`явлення обвинувального акта, а отже факти, що стали підставою для підозри, не мають бути настільки переконливими, як докази вини поза розумним сумнівом (п. 55 рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 194 КК України, у клопотанні слідчого та в судовому засіданні підтверджувалася сукупністю письмових та усних доказів, зокрема: рапортом з ІПНП; рапортом оперативного уповноваженого СКП ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області; протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.01.2026; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 19.01.2026; протоколом огляду місця події від 19.01.2026; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 19.01.2026; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 19.01.2026; протоколами огляду предмета та документа від 20.01.2026; письмовим повідомленням про підозру від 20.01.2026; протоколом допиту підозрюваного від 21.01.2026.

Слідчий суддя враховує, що надані матеріали узгоджуються між собою, взаємно підтверджують описані у клопотанні обставини події, а пояснення самого підозрюваного кореспондують показанням потерпілого і свідків, що свідчить про відсутність на цій стадії внутрішніх суперечностей у доказовому масиві. Факт вручення ОСОБА_4 20.01.2026 письмового повідомлення про підозру, яке відповідає вимогам ст. 277 КПК України та було здійснене з дотриманням статей 111, 135, 278 КПК України, свідчить про набуття ним процесуального статусу підозрюваного у визначеному законом порядку.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами дають достатні підстави вважати підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до іншого володіння особи) та ч. 2 ст. 194 КК України (умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу), обґрунтованою в розумінні ст. 177 КПК України.

Водночас слідчий суддя наголошує, що на цій стадії кримінального провадження оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення винуватості чи невинуватості особи (що є предметом дослідження суду під час розгляду справи по суті), а виключно для визначення вірогідності причетності підозрюваного до інкримінованих кримінальних правопорушень та з`ясування того, чи є підозра настільки обґрунтованою, щоб виправдати подальше досудове розслідування і застосування до особи запобіжного заходу.

5. Оцінка наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України

5.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України)

У клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 під страхом ймовірної кримінальної відповідальності переховуватиметься від органу досудового розслідування, суду.

Оцінюючи наявність цього ризику, слідчий суддя виходить із вимог статей 177, 178 КПК України щодо необхідності врахування, зокрема, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, характеру можливого покарання, даних про особу підозрюваного, а також його поведінки до та після вчинення інкримінованих діянь. ОСОБА_4 підозрюється, серед іншого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років. Суттєва суворість можливої міри покарання за умисний підпал чужого майна створює для підозрюваного об`єктивно значний стимул уникати кримінальної відповідальності, у тому числі шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду.

Водночас сам по собі факт тяжкості покарання не може розглядатися як єдина і достатня підстава для констатації ризику переховування. Слідчий суддя враховує й інші релевантні обставини, а саме: наявність у ОСОБА_4 попередньої судимості за умисне кримінальне правопорушення, за яке призначене покарання у виді штрафу не відбуте повністю; вчинення нового умисного тяжкого злочину в умовах воєнного стану; демонстративний характер скоєного (фіксація підпалу на відео, зухвала поведінка в стані алкогольного сп`яніння); відсутність у підозрюваного стійких сімейних зв`язків (неодружений, утриманців не має); а також те, що визнання ним факту вчинення діяння наразі не супроводжується будь-якими діями, спрямованими на добровільне відшкодування шкоди чи інші прояви довготривалої правослухняної поведінки.

Суд бере до уваги й обставини, які свідчать на користь наявності у підозрюваного певних соціальних зв`язків, постійне місце проживання, проживання разом із матір`ю, проходження військової служби, наявність стабільного грошового забезпечення. Поряд із цим оцінюється й фактична поведінка ОСОБА_4 після вчинення інкримінованих дій: відсутність даних про спроби самостійно звернутися до правоохоронних органів, відсутність активних дій, спрямованих на добровільне відшкодування завданої шкоди, а також те, що його затримання відбулося не за власною ініціативою, а в порядку ст. 208 КПК України. Оцінивши зазначені фактори в сукупності з наведеними вище негативними характеристиками, слідчий суддя доходить висновку, що наявні соціальні зв`язки за конкретних умов не здатні запобігти ризику переховування і не слугують достатньою гарантією належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги, що в умовах дії правового режиму воєнного стану, пов`язаного з широкомасштабною збройною агресією проти України, контроль за переміщенням осіб на всій території держави фактично ускладнений, що об`єктивно збільшує можливості для ухилення від правосуддя, слідчий суддя вважає доведеним існування реального ризику того, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість можливого покарання та наслідки притягнення до кримінальної відповідальності, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду. Водночас саме по собі визнання підозрюваним своєї вини не усуває цього ризику, оскільки не нівелює мотивів його можливої протиправної поведінки, пов`язаних із загрозою призначення йому реального строку позбавлення волі.

Перевіряючи, чи може вказаний ризик бути усунений застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, слідчий суддя враховує, що: особисте зобов`язання та особиста порука не забезпечать реального контролю за місцеперебуванням підозрюваного і не створюють для нього достатньо вагомих стримуючих факторів; домашній арешт, навіть із покладенням обов`язку не відлучатися з місця проживання та здати паспорт для виїзду за кордон, за наявних обставин не гарантує відсутності спроб ухилення, з огляду на вже продемонстровану підозрюваним готовність до свідомого порушення закону та характер інкримінованого діяння; застава як самостійний запобіжний захід без ізоляції підозрюваного не здатна сама по собі виключити можливість його раптового переховування, враховуючи ступінь суворості можливого покарання та наявну судимість.

За таких умов суд доходить висновку, що встановлений ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду є реальним і значним, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе з достатнім ступенем надійності запобігти реалізації цього ризику та забезпечити безперервну участь ОСОБА_4 у проведенні слідчих (розшукових) дій і судових засідань, а також виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

5.2. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК)

У клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 може впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні з метою зміни їхніх показань для уникнення кримінальної відповідальності, оскільки особисто їх знає, проживає з ними в одному населеному пункті та має можливість безперешкодного контакту з ними.

Оцінюючи наявність цього ризику, слідчий суддя виходить із приписів статей 23, 95, 224, 225, 352 КПК України, відповідно до яких показання свідків і потерпілого є одним із ключових джерел доказів, спочатку отримуються на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а надалі підлягають безпосередньому дослідженню в судовому засіданні шляхом допиту цих осіб судом. Суд має право обґрунтовувати свої висновки лише тими показаннями, які він безпосередньо сприймав, або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, і не вправі посилатися на показання, надані слідчому чи прокурору (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тому будь-який вплив на свідків або потерпілого, що може призвести до зміни їхньої позиції до або під час судового розгляду, здатен істотно вплинути на результати кримінального провадження.

З матеріалів клопотання та пояснень, наданих у судовому засіданні, вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 особисто знайомий із потерпілим ОСОБА_7 та свідками у справі, тривалий час перебуває в неприязних стосунках з одним зі свідків ОСОБА_9 , причому саме на тлі цієї неприязні, зі слів самого підозрюваного, розгорталися події, пов`язані з інкримінованими правопорушеннями. Усі зазначені особи проживають у тому ж населеному пункті, що й підозрюваний, що створює для нього реальну можливість безпосереднього спілкування з ними поза процесуальним контролем. Такий комплекс факторів (конфліктні відносини, емоційно забарвлений мотив, територіальна близькість, особисте знайомство) об`єктивно підвищує імовірність того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може намагатися схилити цих осіб до зміни, пом`якшення або часткової відмови від раніше наданих показань, у тому числі шляхом умовлянь, тиску чи залякування.

Сам факт визнання ОСОБА_4 своєї причетності до інкримінованих діянь не усуває зазначеного ризику, оскільки не виключає його зацікавленості в зменшенні обсягу чи доказового значення показань потерпілого та свідків, а отже у їх зміні на більш сприятливі для нього варіанти. З огляду на суворість покарання за ч. 2 ст. 194 КК України, а також на наявність попередньої судимості, у підозрюваного зберігається об`єктивний інтерес у пом`якшенні своєї правової позиції, у тому числі через вплив на інших учасників провадження.

Перевіряючи, чи може зазначений ризик бути належним чином зменшений шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги, що формальна заборона спілкування з потерпілим і свідками, навіть у поєднанні з домашнім арештом або особистим зобов`язанням, у конкретних умовах даної справи не забезпечить ефективного контролю за дотриманням такої заборони. Це зумовлено тим, що підозрюваний проживає з потерпілим і свідками в одному населеному пункті, має можливість неформальних контактів поза полем зору правоохоронних органів, а саме правопорушення вчинене на тлі особистого конфлікту, що підсилює емоційну складову його можливої поведінки.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що ризик незаконного впливу ОСОБА_4 на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні є реальним і конкретним, зберігатиметься щонайменше до моменту їх допиту судом та не може бути ефективно усунутий шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

5.3. Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України)

У клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано тим, що між ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 існують неприязні стосунки, а свій намір, спрямований на знищення майна потерпілого, підозрюваний не довів до кінця, у зв`язку з чим, на думку сторони обвинувачення, існує висока ймовірність вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 раніше судимий за умисне кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, покарання за яке у виді штрафу ним не відбуте повністю, та, попри це, знову підозрюється у вчиненні умисних кримінальних правопорушень проти власності, одне з яких є тяжким. Така послідовність поведінки свідчить про відсутність належного стримуючого ефекту попереднього засудження та про схильність підозрюваного до ігнорування вимог кримінального закону.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 пояснив, що після первинного підпалу мотоцикла залишив місце події, але згодом повернувся з наміром «допалити мотоцикл», однак цьому завадили працівники поліції. Він також підтвердив тривалі неприязні стосунки з одним зі свідків ОСОБА_9 , який проживає неподалік та, зі слів підозрюваного, був одним із ключових подразників, що спричинили конфліктну ситуацію. Таким чином, уже на цьому етапі простежується не лише одноразовий імпульсивний епізод, а й схильність до продовження протиправної поведінки за відсутності зовнішнього примусового втручання.

Слідчий суддя також бере до уваги характер зафіксованої на відеозаписах поведінки підозрюваного під час вчинення інкримінованих діянь: перебування в стані алкогольного сп`яніння, демонстративність дій (їх відеофіксація на власний телефон), використання нецензурної лайки, відсутність ознак усвідомленого стримування своїх дій, що створювали реальну небезпеку настання більш тяжких наслідків (поширення пожежі на будівлі чи інше майно). У сукупності з попередньою судимістю і мотивом, зумовленим особистим конфліктом, це свідчить про підвищений рівень толерантності підозрюваного до насильницьких та майнових посягань у конфліктних ситуаціях.

За змістом практики Верховного Суду та ЄСПЛ, ризик вчинення нового кримінального правопорушення або продовження вже розпочатого не може ґрунтуватися лише на абстрактних припущеннях щодо «можливої небезпечності» особи, а має випливати з конкретних, підтверджених матеріалами провадження обставин, які свідчать про ймовірність такої поведінки у майбутньому. У цій справі такими обставинами є: попередня судимість за умисний злочин і вчинення нового умисного злочину в умовах дії не до кінця виконаного покарання; фактичне бажання підозрюваного продовжити підпал майна, як він сам про це зазначив; емоційно конфліктний мотив, пов`язаний з особистою неприязню до свідка, який продовжує проживати поруч із підозрюваним; відсутність на час розгляду будь-яких дій з боку ОСОБА_4 щодо налагодження відносин із потерпілим, добровільного відшкодування завданої шкоди чи припинення конфлікту.

Оцінивши наведені обставини в сукупності, слідчий суддя доходить висновку, що існує реальний, а не лише гіпотетичний ризик того, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може як продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється (зокрема, шляхом повторних посягань на майно потерпілого), так і вчинити нові умисні кримінальні правопорушення аналогічного характеру. З огляду на це зазначений ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати доведеним і таким, що додатково обґрунтовує необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

6. Оцінка особи підозрюваного відповідно до ст. 178 КПК України

Здійснюючи оцінку особистості підозрюваного відповідно до вимог ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує як обставини, що свідчать на користь ОСОБА_4 , так і ті, що посилюють установлені ризики. Підозрюваний є військовослужбовцем Збройних Сил України, за місцем проходження служби характеризується позитивно, має стабільне джерело доходу у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, зареєстрований і фактично проживає за постійною адресою, спільно з матір`ю, однак не одружений, неповнолітніх дітей або інших утриманців не має.

Водночас ОСОБА_4 раніше судимий за умисне кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, покарання за яке у виді штрафу ним не відбуте повністю, і, попри це, він знову підозрюється у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким. Така сукупність даних про особу свідчить про те, що наявні соціальні зв`язки та попереднє засудження не забезпечили формування у підозрюваного стійкої правослухняної поведінки і не виконали належної превентивної функції.

Відомостей, які б свідчили про наявність у ОСОБА_4 станів чи обставин, що унеможливлюють застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторони кримінального провадження суду не надали.

Щодо посилань сторони захисту на нагальну необхідність проходження підозрюваним медичного лікування та заплановану на 02.02.2026 планову госпіталізацію до медичного закладу в м. Києві, слідчий суддя зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства медична допомога, у тому числі спеціалізована, забезпечується і особам, які тримаються в умовах попереднього ув`язнення. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_4 страждає на захворювання, яке виключає можливість його тримання під вартою, до суду не подано. Водночас перебування підозрюваного у лікувальному закладі в м. Києві за умов обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання в с. Василівка Гайсинського району Вінницької області об`єктивно унеможливить здійснення належного контролю за його процесуальною поведінкою та не забезпечить нейтралізації встановлених ризиків.

Інші доводи сторони захисту, спрямовані на обґрунтування можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з урахуванням характеру і тяжкості інкримінованих діянь, наявності трьох доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також даних про особу підозрюваного, не спростовують висновку про необхідність застосування до нього більш суворого запобіжного заходу та не свідчать про можливість досягнення мети запобіжного заходу шляхом застосування м`якших альтернатив.

Оцінивши в сукупності всі обставини провадження на підставі наданих матеріалів, вислухавши думки прокурора, підозрюваного та його захисника, зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також обставини, що характеризують підозрюваного, і відсутність у нього таких соціальних стримуючих чинників, які б переважали встановлені ризики, слідчий суддя доходить висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не здатен з достатнім ступенем надійності забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

7. Щодо визначення розміру застави

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, якщо відсутні підстави для незастосування застави, передбачені законом. Розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу, а також наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і не може бути завідомо непомірним для нього.

З огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини, розмір застави має визначатися таким чином, щоб, з одного боку, перспектива її втрати у разі порушення покладених обов`язків або ухилення від правосуддя була для підозрюваного реальним стримувальним фактором, а з іншого щоб сума застави не була настільки надмірною, що через очевидну неможливість її внесення фактично перетворювала б тримання під вартою на безальтернативний захід.

Ураховуючи характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, встановлені у цій ухвалі ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про його особу (наявність стабільного грошового забезпечення військовослужбовця, постійне місце проживання, відсутність утриманців, наявність попередньої судимості та невиконаного до кінця покарання у виді штрафу), а також розмір завданої шкоди, слідчий суддя доходить висновку, що визначення застави у межах, установлених для тяжких злочинів, є обґрунтованим і співмірним.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Такий розмір застави, на переконання суду, з урахуванням майнового стану підозрюваного та встановлених ризиків, є достатнім для того, щоб перспектива її втрати у разі ухилення від органів досудового розслідування та суду або порушення покладених на нього обов`язків була для нього реальним стримувальним чинником, а разом з тим не є завідомо непомірним і не порушує сутність його права на свободу.

Отже, визначений розмір застави відповідає вимогам ст. 182 КПК України, враховує баланс між потребами кримінального провадження та правами підозрюваного, є справедливим і здатним забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у разі її внесення.

8. Обов`язки підозрюваного у разі внесення застави

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави суд зобов`язаний зазначити, які саме обов`язки з передбачених ст. 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, а також роз`яснити наслідки їх невиконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання прокурор доведе наявність обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, суд зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або іншого визначеного органу державної влади, а також може покласти на нього один або кілька додаткових обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України такі обов`язки можуть бути покладені на строк до двох місяців з можливістю їх подальшого продовження у порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Беручи до уваги застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави, а також встановлені у цій ухвалі ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися з населеного пункту, у якому він зареєстрований та фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; негайно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця перебування; утримуватися від будь-якого спілкування з потерпілим ОСОБА_7 та свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій(ї) паспорт(и) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя виходить з того, що зазначені обов`язки є необхідними та пропорційними встановленим ризикам, спрямовані на забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання його можливому переховуванню, незаконному впливу на потерпілого й свідків, а також вчиненню нових кримінальних правопорушень. За своїм змістом вони не є надмірно обтяжливими для ОСОБА_4 , а стороною захисту не наведено переконливих доводів про їх непропорційність чи неможливість виконання.

9. Загальний висновок слідчого судді

Оцінивши у сукупності матеріали клопотання, долучені до нього документи та докази, пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, а також беручи до уваги правові позиції обох сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є повністю обґрунтованим та відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.?

На підставі розглянутих матеріалів слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення достатньою мірою доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 194 КК України, а також об`єктивно встановлено існування ризиків, визначених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ризики характеризуються як конкретні та реальні, обумовлені обставинами вчинення інкримінованих діянь, характеристиками особи підозрюваного, та такі, що за умови його перебування на волі здатні створити суттєву перешкоду для належного здійснення досудового розслідування та подальшого судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, застосування якого допускається лише за умови, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, не здатен запобігти встановленим ризикам. Аналізуючи можливість та достатність застосування до ОСОБА_4 альтернативних запобіжних заходів (особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт), слідчий суддя дійшов обґрунтованого переконання, що у конкретних умовах даної справи вони не можуть із необхідним ступенем надійності забезпечити: 1) нейтралізацію ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; 2) запобігання незаконному впливу на потерпілого та свідків у цьому провадженні; 3) попередження можливості вчинення ним нових або продовження розпочатих кримінальних правопорушень; 4) належну процесуальну поведінку та добросовісне виконання ним покладених законом обов`язків.

З урахуванням усього викладеного, керуючись статтями 176198, 309, 369372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя переконаний, що застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з альтернативою внесення застави на умовах, визначених у резолютивній частині цієї ухвали, є необхідним і достатнім засобом забезпечити цілі та завдання кримінального провадження, задовольнити вимоги ст. 177 КПК України щодо мети запобіжного заходу, а також дотримати баланс між захистом інтересів правосуддя та дотриманням основних прав підозрюваного.

Керуючись статтями 176-198, 309, 369-372, 376, 532 КПК, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будукав Облученського району Хабаровського краю РФ, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 19 січня 2026 року до 19 березня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_4 , розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених КПК України у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , ухвалою слідчого судді обов`язків два місяці з моменту внесення підозрюваним застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду прокурором, підозрюваним, захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Повна форма ухвали суду виготовлена 26.01.2026.

Слідчий суддя