ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3620/25 Справа № 214/6433/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000074 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 05 березня 2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, виконувати самостійно.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 у період з 23.12.2022 року по 25.01.2023 року, здобув дані клієнтів банку «Sense Bank» та за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , діючи на досягнення єдиного злочинного наміру направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальною технікою і обернення його на свою користь, засобами комп`ютерної техніки ознаки якої, під час проведення досудового розслідування не встановлено з підключенням до мережі Інтернет, використовуючи адрес сайту: https://moneyveo.ua, зареєстрував особистий кабінет та через вказаний онлайнсервіс уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» () кредитні договори та отримав грошові кошти в сумі 960731,18 гривень. В подальшому, з метою погашення наявної заборгованості перед ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ОСОБА_8 маючи у розпорядженні інформацію про банківські картки третіх осіб АТ "СенсБАНК" (правонаступник АТ "Альфа-Банк") в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» незаконно, шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, видаючи себе за власників банківських карток перед ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», приєднав банківські картки третіх осіб без їх відома, водночас пройшовши токенізапію таких платіжних карток, яка полягала в сукупності послідовних дій ОСОБА_8 вчинених в його особистому кабінеті, що включає підтвердження можливістю управляти банківською карткою, шляхом синхронізації інформаційної системи ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з банком емітентом держателя банківської карти через сайт/мобільний додаток, доступ до якого можливий виключно особисто держателем банківської карки, оскільки без знання певної конфіденційної інформації та системи паролів неможливо здійснити доступ (вхід) без дозволу держателя карти, таким чином здійснивши погашення заборгованості в сумі 960731,18 гривень. В подальшому треті особи власники банківських карток АТ "СенсБАНК", за рахунок яких було здійснено погашення заборгованості за кредитами ОСОБА_8 , оскаржили спірні транзакції здійснені з використанням їх платіжних карток шляхом направлення скарг до АТ "СенсБАНК" (емітента картки), в наслідок чого банківська установа здійснила відшкодування (повернення) третім особам грошових коштів, одночасно виставивши вимогу про відшкодування ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» банку АТ "СенсБАНК" коштів на 960731,18 гривень, що й було здійснено в добровільному порядку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь АТ "СенсБАНК". Таким чином, ОСОБА_8 , в період часу з 23.12.2022 року по 25.01.2023 року, шляхом обману та шляхом незаконних операцій з використанням електроннообчислювальної техніки завдав ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» матеріальних збитків на загальну суму 960731,18 гривень, що у 715 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, та відповідно до примітки 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України є шкодою в особливо великих розмірах.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції чинній до 11.08.2023) за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене в особливо великих розмірах.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати через істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що вчинене обвинуваченим правопорушення за класифікацією відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, згідно із санкцією ч. 4 ст. 190 КК України, на момент вчинення кримінального правопорушення, передбачалося покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, однак суд, при призначенні покарання, не призначив додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим та не мотивував його незастосування. Вважає, що суд не надав належної оцінки фактичним обставинам кримінального правопорушення, способу його вчинення, тривалості та інтенсивності протиправної діяльності, його наслідкам, категорії правопорушення, внаслідок чого суттєво занижено ступінь суспільної небезпечності як вчиненого кримінального правопорушення, так і особи обвинуваченого. Вказує, що судом необгрунтовано визнано доведеним наявність у ОСОБА_8 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття. Зауважує, що із мотивувальної частини вироку вбачається встановлення судом обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив правопорушень, однак згідно обвинувального акту, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 згідно ст. 67 КК України, не встановлено. Звертає увагу на порушення вимог ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки при призначенні остаточного покарання суд не призначив остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а частково приєднав невідбуте покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 02.07.2025 року. Просив суд виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції, як на обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 щире каяття та рецидив правопорушень, як на обставину, що обтяжує його покарання. Ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 4 ст. 190 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за даним вироком з покаранням за вироком Дніпровського апеляційного суду від 02.07.2025 року, яким скасовано вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 05 березня 2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, виконувати самостійно. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить наступного.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Згідно положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції вищезазначених вимог не дотримався.

З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 4 ст. 190 КК України за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене в особливо великих розмірах.

Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за класифікацією відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та згідно з санкцією ч. 4 ст. 190 КК України, на момент вчинення кримінального правопорушення, передбачало покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При призначенні покарання суд першої інстанції не застосував вимоги ч. 3 ст. 70 КК України та не призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді конфіскації майна, що прямо передбачено санкцією ч. 4 ст. 190 КК України, а також не мотивував його незастосування.

Визнаючи в якості обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення в цій частині та, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку, щодо її наявності, а його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

На переконання апеляційного суду, наявність у ОСОБА_8 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття є сумнівним і носить формальний характер, оскільки він не виявив бажання виправити ситуацію, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями не відшкодував.

Також колегія суддів не може погодитись з наявністю такої обставини, що обтяжує покарання як рецидив правопорушень, оскільки згідно обвинувального акту, такої обставини, що обтяжує покарання не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 (в редакції, чинній на момент скоєння злочину) КК України, колегія суддів бере до уваги вимоги ст.ст. 50, 65 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх інтенсивність, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише з його ізоляцією від суспільства.

При цьому, вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 05 березня 2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, необхідно виконувати самостійно.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі ч.1 ст. 420 КК України скасуванню в частині призначеного ОСОБА_8 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком з покаранням за вироком Дніпровського апеляційного суду від 02 липня 2025 року, яким скасовано вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2025 року, призначити ОСОБА_8 остаточного покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 05 березня 2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, виконувати самостійно.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на щире каяття як на обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 .

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на рецидив злочину як на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 .

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання копії вироку.

Судді