Справа № 564/3635/24
номер провадження 1-кп/570/126/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представників потерпілої особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника заявника Фермерського господарства "Агротех-Р" адвоката ОСОБА_8 , представника заявника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Рівне клопотання Фермерського господарства "Агротех-Р" про скування арешту майна та клопотання ОСОБА_9 про скування арешту майна у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000319 від 04.11.2020 р. щодо обвинувачених: ОСОБА_13 , за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України; ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 205-1 КК України; ОСОБА_15 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 200 КК України,

в с т а н о в и в :

У даному кримінальному провадженні, в порядку ст. 174 КПК України, під час судового провадження до суду подано клопотання фермерського господарства "Агротех-Р" (далі - ФГ) про скування арешту майна (т. 6 а.с. 90-101) із подальшими змінами та уточненням щодо переліку відповідного майна, а також клопотання ОСОБА_9 про скування арешту майна (т. 6 а.с. 78-89).

У клопотанні ФГ вказано, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.08.2024 р. у справі № 569/18796/20 (т. 6 а.с. 95-98) задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на: виробничо-складську будівлю загальною площею 1225,2 м2, та адмінбудівлю загальною площею 91,4 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; виробничо-складську будівлю загальною площею 1309,9 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (також на інше майно про розгляд даного питання щодо якого представник ФГ відмовився в судовому засіданні та згідно заяви від 29.12.2025 року).

У клопотанні ОСОБА_9 вказано, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.08.2024 р. у справі № 569/18796/20 (т. 6 а.с. 83-86)задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на: майно ОСОБА_9 у частці статутного капіталу, а саме Фермерського господарства "Агротех-Р" (код ЄДПРОУ 42045850), частка у статутному капіталі - 618 тис. 703 грн. 30 коп. - 100 %, розмір статутного капіталу - 618 тис. 703 грн. 30 коп., стан юридичної особи - діючий.

В обґрунтування клопотання ФГ про скасування арешту майна та клопотання ОСОБА_9 про скасування арешту майна зазначено, що в подальшому застосуванні такого заходу відпала потреба.

У даному випадку зміст зазначених (обох) клопотань про скасування арешту стосується одних і тих же обставин, також є подібним (фактично аналогічним) обґрунтування підстав та покликання на нормативно-правові акти і практику ЄСПЛ в обох клопотаннях про скасування арешту майна.

Вказано, що арешт на майно (в обох випадках) був накладений ухвалами слідчого судді від 12.08.2024 р. під час досудового розслідування за клопотаннями прокурора який зазначав про пред`явлення обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України; ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 205-1 КК України; ОСОБА_15 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 200 КК України, як учасникам організованої групи, які в період з 01.07.2019 р. по 23.10.2020 р. вчинили розтрату грошових коштів ПАТ "КБ АКОРДБАНК" на загальну суму 42 млн. 936 тис. 495 грн. та легалізацію грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення вказаного суспільно небезпечного діяння, на загальну суму 39 млн. 327 тис. 834 грн.

Зазначено в клопотаннях про скасування арешту майна, що ОСОБА_13 із 07.04.2018 р. був засновником, кінцевим бенефіціарним власником (конторолером) та керівником фермерського господарства "Агротех-Р". Ухвала слічого судді від 12.08.2024 р. містить покликання на доводи прокурора про те, що після повідомлення підозри ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , ОСОБА_13 04.04.2024 р. проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зокрема зміну кінцевого бенефіціарного власника та зміну засновників (учасників) зазначеного ФГ, а тому прокурор вважав, що саме ОСОБА_13 був та залишається номінальним та фактичним власником, а також і керівником ФГ, а зазначені зміни щодо ФГ від 04.04.2025 р. проведено для приховання майна. При цьому, ОСОБА_13 станом на 04.04.2025 р. не набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а повідомлено йому про підозру лише 29.04.2024 р. та із подальшою її зміною від 09.05.2024 р. Тож станом на дату повідомлення про підозру ОСОБА_13 той був лише керівником ФГ (який не має можливості розпоряджатися майном чи корпоративними правами господарства самостійно та відчуджувати їх), а кінцевим бенефіціарним власником ФГ був тоді та є ним і на даний час - ОСОБА_9 , який не має відношення до даного кримінального провадження.

Оскільки ОСОБА_13 (на час повідомлення йому про підозру та на даний час) не є власником та/або кінцевим беніфіціарним власником ФГ, то не може бути застосована конгфіскація як засіб забезпечення покарання до третьої особи - ФГ, власником якої не є обвинувачений ОСОБА_13 .

Також зазначено, що ФГ "Агротех-Р", як юридична особа не має відношення до даного кримінального провадження, на стадії досудового розслідування (коли накладався арешт) стороною обвинувачення таких доказів не здобуто та в матеріалах кримінального провадження такі докази відсутні.

Вказано у клопотаннях, що застосований протягом тривалого часу арешт майна ФГ обмежує право власності господарства та має ознаки втручання у право на мирне володіння майном без дотримання одного із фундаментальних принципів демократичного суспільства та Європейської конвенції з прав людини, а саме дотримання "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

В судовому засіданні представник ФГ адвокат ОСОБА_8 попередньо змінивши та уточнивши клопотання ФГ про скасування арешту майна щодо переліку такого майна (зменшивши перелік відповідних об`єктів) підтримав скасування арешту з підстав та обґрунтувань наведених у ньому.

Представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 підтримала скасування арешту з підстав та обґрунтувань наведених у клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти клопотань ФГ та ОСОБА_9 про скасування арешту майна. Зазначив, що ОСОБА_13 04.04.2024 р. проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зокрема зміну кінцевого бенефіціарного власника та зміну засновників (учасників) зазначеного ФГ на свого брата ОСОБА_9 . При цьому, хоча на той час ОСОБА_13 дійсно не було повідомлено про підозру, однак підозри були вручені ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . В подадьшому усім трьом вказаним особам пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб і така обставина вказує на можливе спілкування між вказаним особами та передачу ОСОБА_15 та/або ОСОБА_14 відповідної інформації ОСОБА_13 . Прокурор вважає, що саме ОСОБА_13 був та залишається номінальним та фактичним власником, а також і керівником ФГ, а зазначені зміни щодо ФГ від 04.04.2025 р. проведено для приховання майна. Разом з тим, про встановлення такої обставини та належне підтвердження того, що ОСОБА_15 та/або ОСОБА_14 після повідомлення їм про підозру фактично розголосили відомості досудового розслідування ОСОБА_13 (який не перебував у статусі підозрюваного) - прокурор не повідомив. Як і не зазначив прокурор про те, що під час досудового розслідування встановлено, що майно ФГ не має законного походження або здобуте злочинним шляхом, і таке майно вказане в обвинувальному акті, як предмет легалізації незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілої особи ПАТ "КБ АКОРДБАНК".

Представники потерпілої особи ПАТ "КБ АКОРДБАНК" - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили проти клопотань ФГ та ОСОБА_9 про скасування арешту майна. Підтримали доводи прокурора. При цьому, представники потерпілої особи не зазначали про своє непогодження із версією сторони обвинувачення, що під час досудового розслідування не було встановлено незаконності походження майна ФГ та/або здобуття такого майна злочинним шляхом. Як і не зазначали заперечень проти того, що таке майно не вказане в обвинувальному акті, як предмет легалізації незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілої особи ПАТ "КБ АКОРДБАНК". Крім того, представники потерпілої особи самостійно не заявляли про арешт такого майна для забезпечення позову.

З`ясувавши обставини, дослідивши вказані клопотання ФГ та ОСОБА_9 про скасування арешту майна (два окремих клопотання, які є аналогічними за змістом обґрунтувань), із урахуванням доводів представників заявників, беручи до уваги звернення прокурора та представників потерпілої особи, міркування інших учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок накладення арешту на майно в кримінальному провадженні визначено у Главі 17 КПК України. Положення статті 170 КПК України визначають, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У даному випадку майно на яке (двома різними) ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.08.2024 р. у справі № 569/18796/20, під час досудового розслідування не включено до переліку доказів кримінального правопорушення. Прокурор та інші сторони не повідомляли суд про такі обставини, а відомості про вказане майно як докази відсутні за змістом обвинувального акту та в реєстрі матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000319 від 04.11.2020 р.

Крім того, прокурор та представники потерпілої особи не зазначали, що арешт на майно накладався слідчим суддею через цивільно-правові спори про відшкодування збитків, для забезпечення цивільного позову та за відповідним зверненням представників потерпілої особи. Відомості про такі обставини, відсутні в ухвалах слідчого судді про арешт майна, за змістом обвинувального акту та в реєстрі матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Щодо можливої конфіскації майна як покарання за вчинений злочин. Статтями 51 та 52 КК встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є конфіскація майна. Відповідно до положень ст. 59 КК покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу. Вказана норма є імперативною та розширеному тлумаченню не підлягає. Підстав для конфіскації майна в порядку ст. 59 КК за інших обставин не передбачено.

Як зазначалося, ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.08.2024 р. у справі № 569/18796/20 накладено арешт на майно, яке на той час не було власністю обвинуваченого ОСОБА_13 (та на даний час не є такою) та/або інших осіб, які є підозрюваними чи обвинуваченими у даному кримінальному провадженні. В подальшому після застосування арешту та під час досудового розслідування Фермерське господарство "Агротех-Р" не набуло статусу юридичної особа, щодо якої застосовуються заходи кримінально-правового характеру, та ОСОБА_9 не повідомлено про підозрюваного і не пред`явлено обвинуваченого. Зазначене майно до 04.04.2024 р. перебувало у власності ОСОБА_13 , та вже після переходу від нього права власності йому ( ОСОБА_13 ) повідомлено про підозру 29.04.2024 р., та ще пізніше застсовано арешт майна 12.08.2024 р. Тож у даному випадку конфіскація майна, яке не є власністю обвинуваченого (засудженого), як покарання за вчинений злочин в порядку ст. 59 КК не відповідатиме вимогам цієї норми (ст. 59) КК.

При цьому необхідно зауважити, що конфіскація майна, що вибуло з власності обвинуваченого, може стосуватися як майна, придбаного законно до злочину, так, за певних умов (спеціальна конфіскація), і того, що не належить йому, але здобуто злочинним шляхом, а мета - покарання за тяжкі злочини та повернення незаконно отриманого, при цьому є перелік майна, що не підлягає конфіскації.

Застосування спеціальної конфіскації передбачено ст. 96-1, ст. 96-2 КК України, із встановленням обов`язкових для цього вимог. Однак прокурор та інші сторони не повідомляли суд про встановлення після арешту майна під час досудового розслідування, належне підтвердження такому із включенням до обсягу обвинувачення, таких обставин, що майно ФГ та ОСОБА_9 (на яке накладено арешт) одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, як і про інші обставини, встановлення яких є необхідним та обов`язковим для застсоування спеціальної конфіскації в порядку ст. 96-1, ст. 96-2 КК України. Відомості про такі обставини відсутні за змістом обвинувального акту та в реєстрі матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Враховано для такого висновку правову позицію ККС ВС, згідно із якою тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати, що саме підлягає спеціальній конфіскації - гроші, цінності тощо, та чи вирішувалося питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації. Якщо у кримінальному провадженні сторона обвинувачення не довела належними і допустимими доказами, що майно обвинувачений отримав унаслідок вчинення інкримінованого йому злочину, а обвинувачення в цій частині останньому не пред`являлося, то підстав для застосування спеціальної конфіскації майна немає (постанова ККС ВС від 1 жовтня 2019 року у справі № 760/5853/18, провадження № 51-716км19);

Також не зазначено прокурором та іншими сторонами, що арешт на майно накладався слідчим суддею під час досудового розслідування для подальшого стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а також і те, що у даній справі сторона обвинувачення доводитиме, що зазначене майно отримано злочинним шляхом або було знаряддям злочину, із урахуванням вимог ст. 96-2 КК. Відомості про такі обставини, відсутні в ухвалах слідчого судді про арешт майна, також за змістом обвинувального акту та в реєстрі матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 7, 16 КПК однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Отже, у даному випадку, оскільки під час досудового розслідування не з`ясовано та стороною обвинувачення не вказано у даній справі в пред`явленому обвинуваченні про наявність обставини, за яких вбачаються підстави для застосування до арештованого майна конфіскації в порядку ст. 59 КК та/або спеціальної конфіскації в порядку ст. 96-1, ст. 96-2 КК, суд зазначає про обґрунтованість доводів у клопотаннях ФГ та ОСОБА_9 та наявність підстав для скасування арешту майна у зв`язку із тим, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК.

Суд також звертається до практики Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи) сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

При цьому враховується практика ЄСПЛ, яка визначає, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в обвинувачені у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Керуючись ст.ст. 174, 369-372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання Фермерського господарства "Агротех-Р" про скування арешту майна та клопотання ОСОБА_9 про скування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.08.2024 р. у справі № 569/18796/20 на: виробничо-складську будівлю загальною площею 1225,2 м2, та адмінбудівлю загальною площею 91,4 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; виробничо-складську будівлю загальною площею 1309,9 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.08.2024 р. у справі № 569/18796/20 на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці статутного капіталу, а саме Фермерського господарства "Агротех-Р" (код ЄДПРОУ 42045850), частка у статутному капіталі - 618 тис. 703 грн. 30 коп. - 100 %, розмір статутного капіталу - 618 тис. 703 грн. 30 коп., стан юридичної особи - діючий.

Оскарження ухвали в апеляційному порядку не передбачено ст. 174, 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3