УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Рівненській області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0000028, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 359 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у якому просить накласти арешт на майно, вилучене 06.01.2026 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що особою ОСОБА_6 здійснюється вимагання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Крім цього, у ході досудового розслідування встановлено групу мешканців Рівненської області, які зорганізувалися у стійке злочинне об`єднання близько квітня 2025 року та діючи за попередньою змовою здійснюють виготовлення та збут спеціальних технічних приладів негласного отримання інформації з метою неправомірного складання іспитів з теорії у ТСЦ МВС України та отримання за це неправомірної вигоди у розмірах від 500 до 1500 доларів США від так званих «клієнтів».

Для проведення відповідної протиправної діяльності залучалися особи із територій інших областей України та іспити проводилися у різних ТСЦ МВС України у тому числі на територіях областей суміжних з Рівненською областю.

У ході досудового розслідування встановлено, що до протиправної діяльності причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Воронки, Володимирецького району, Рівненської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Так, ОСОБА_7 організовує підготовку та подальший процес здачі теоретичних іспитів з використанням спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, які є саморобно виготовленими та складаються з IP-камери, GSM-модулів, навушників, які між собою конструктивно з`єднані та необхідних програмних додатків, з метою отримання неправомірної вигоди від «клієнтів». Для проведення відповідної протиправної діяльності останній залучив наступних осіб: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Так, ОСОБА_7 діє як організатор та розприділяє функції між відповідними учасниками для реалізації наступного механізму:

-спочатку учасники групи створюють спільно відповідне СТЗ, закупляють для цього відповідне обладнання (що підтверджується виявленими листуваннями та нотатками у мобільних телефонах ОСОБА_10 та ОСОБА_7 )

-потім підшуковують клієнтів через так званих посередників (особи, яким відому про їхню діяльність), які контактують з людьми та передають їх учасникам ОЗГ.

-«клієнта» одягають у сорочку чи футболку типу «поло», з наявними на них ґудзиками темного кольору, в один із яких вмонтовується мінівідеокамера (за допомогою якої фігуранти в подальшому мають змогу візуалізувати картинку комп`ютерного монітору під час здачі теоретичного іспиту з ПДР) та спецприлад з СІМ-карткою оператора «Київстар», який прикріплюється клейкою стрічкою на тіло під одяг «клієнту»;

- надають мобільний телефон та мікронавушник, який поміщаються у вухо;

- «клієнта» інструктують щодо поведінки та відправляють на здачу іспиту. Після завершення підготовчих заходів, «клієнт» прямує до ТСЦ для складання теоретичного іспиту зі знання ПДР. Під час здачі «клієнтом» теоретичного іспиту, співучасники злочинної схеми через навушник інформують його про правильні відповіді на питання, які відображаються на моніторі екзаменаційного комп`ютера.

Роль учасників, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 полягала у здійсненні відповідних налаштувань спеціального технічного пристрою, одяганні та контактуванні з клієнтами та надиктовуванні правильних відповідей у навушник шляхом відповідного стеження за моніторами у ТСЦ при здачі клієнтами теоретичних іспитів.

Після успішної здачі іспиту, «клієнт» повертається до автомобіля, де співучасники знімають спецприлади та наданий одяг і після цього отримують за свої послуги винагороду в межах від 1000 до 1500 доларів США.

Так, у ході досудового розслідування у ролі посередника для підшуковування клієнтів для проведення вищевказаної протиправної діяльності вищевказаними особами з метою отримання прибутку виступав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході досудового розслідування 06.01.2026 проведено обшук за місцем фактичного проживання громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено належний йому мобільний телефон марки IPhone 15 Pro Max IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім карткою з номером НОМЕР_3 .

Того ж дня зазначені предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Покликаючись на викладене, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, враховуючи сукупність наявних підстав вважати, що зазначене вилучене в ході проведення обшуку майно, відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, слідчий вказує на необхідність накладення арешту. Оскільки не накладення арешту на нього може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

З урахуванням неявки та заяви слідчого відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Судом встановлено, що СВ СБУ в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000028, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 359 КК України.

06.01.2026 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено вищевказане майно, яке постановою слідчого того ж дня визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Під час розслідування можуть виникнути підстави для призначення судових експертиз та проведення слідчих (розшукових) дій з використанням вказаного вилученого майна.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням пор арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, вилучене в ході проведення обшуку майно, являється матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди вчиненого злочину та воно відповідає вимогам речових доказів, передбачених статтею 98 КПК України.

Враховуючий, що повернення майна його власнику може позбавити орган досудового розслідування можливості повного, всебічного та неупередженого проведення слідчих (розшукових) дій, що у свою чергу позбавить можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання про накладення арешту на майно, вилучене 06.01.2026 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів, запобігання можливості його переховування, пошкодження, зникнення, знищення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на предмети вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено належний йому мобільний телефон марки IPhone 15 Pro Max IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім карткою з номером НОМЕР_3 .

Встановити заборону власнику чи будь якій іншій особі користуватися та розпоряджатися вказаним майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя