ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/331/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 345 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України та призначено йому покарання за даним кримінальним правопорушенням у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.ч.1,4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднано покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.05.2025, у справі №607/3590/20 у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та призначено до відбування остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання за даним вироком частково відбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.05.2025 року у справі №607/3590/20.

Згідно з вироком, суд першої інстанції визнав доведеними такі обставини: 29.07.2024р. близько 12:00 в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по вул. Котляревського 34,в м. Тернополі у залі судових засідань № 3 розпочалось чергове судове засідання про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні №0003232, державне обвинувачення у якому підтримується прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 .

Під час вказаного судового засідання, обвинувачений ОСОБА_7 почав поводитися зухвало, агресивно, виражався нецензурною лайкою, на зауваження головуючого судді ОСОБА_10 припинити свої протиправні дії не реагував.

В ході судового засідання 29.07.2024 близько 12:00 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 29.07.2024 близько 12:00, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні залу судових засідань № 3 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області вул. Котляревського 34,в м. Тернополі, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівник правоохоронного органу - прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , висловив в сторону останньої погрозу вбивством, а саме, повідомив, що відріже їй голову, у зв`язку із виконанням нею службових обов`язків, яку ОСОБА_9 , сприйняла як таку, що загрожує її життю і здоров`ю.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , під час виконання нею своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 1993 року із відповідними змінами.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду від 04.08.2025 року та ухвалити законне і справедливе рішення.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції при винесенні вироку:

- залишив поза увагою наявність у обвинуваченого розладів психіки та поведінки, при яких обстановка судового розгляду могла стати причиною (каталізатором) висловлювань обвинуваченого, а саме фрази відріжу голову, яка помилково сприйнята як адресована саме прокурору, що є лише припущенням;

- не врахував факт зловживання службовим становищем, яке на думку обвинуваченого було допущене прокурором ОСОБА_9 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України і полягало у позапроцесуальному спілкуванні зі свідками та безпідставному заявленні клопотань про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- обвинувачений тривалий час перебував під вартою і тому не мав реальної можливості заподіяти шкоду потерпілій, а після звільнення з під варти не вчинив проти неї жодних протиправних дій.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 345 КК України закрити.

Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції:

- при винесенні вироку не врахував вимоги ст.ст 370,373 КПК України;

- оцінка судом показань обвинуваченого та свідків не відповідають матеріалам судового провадження, свідчення у вироку відтворені не дослівно, спотворені і не відповідають фактичним обставинам справи та записам з технічних засобів (фонограма судового процесу);

- відсутні переконливі докази вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345, а суд першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження зайняв явно виражену обвинувальну позицію сторони обвинувачення, що стало причиною неправильного застосування кримінального закону і порушення вимог ст.ст. 17,23 КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, показання та пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги сторони захисту з наведених у них підстав і просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а також доводи захисника, який підтримав апеляційні скарги сторони захисту з наведених у них підстав, а також наголосив на надмірній суворості призначеного покарання за інкримінований обвинуваченому злочин та за сукупністю вироків, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і вважає вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.

У поданих апеляційних скаргах сторона захисту стверджує про безпідставне засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.345 КК України, хоча фактично не заперечує того, що ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні залу судових засідань 29.07.2024р. висловив погрозу в сторону прокурора ОСОБА_9 , а саме крикнув, що відріже їй голову.

Як видно з матеріалів цього кримінального провадження, перевіривши зібрані під час досудового розслідування фактичні дані, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 345 КК України, суд з додержанням вимог ст. 23 КПК України у вироку навів детальний аналіз усіх безпосередньо сприйнятих і досліджених під час судового розгляду доказів і, керуючись ст. 94 цього Кодексу, дав оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності у своїй сукупності та взаємозв`язку.

Так, з матеріалів цього кримінального провадження слідує, що будучи допитаним у судовому засіданні у суді першої інстанції, засуджений не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, але зокрема ствердив, що прокурору ОСОБА_9 не погрожував, а можливо крикнув, бо був обурений тривалим розглядом справи і процесуальною позицією прокурора, яка постійно заявляла клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але при цьому не могла забезпечити проведення допиту свідка протягом тривалого часу, у зв`язку із цим, судові засідання постійно відкладались. Також, обвинувачений повідомив, що оскільки він на той час був під вартою і перебував у скляній кабіні, то його погрози не були реальними.

Проте суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і апеляційний суд, установив, що показання обвинуваченого повністю спростовуються сукупністю наявних у провадженні належних і допустимих доказів, зібраних органами досудового розслідування та досліджених судом.

Як видно зі змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції ретельно перевірив та належно оцінив доводи сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинуваченого та не відсутність факту погроз вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків. Зазначені доводи повною мірою спростовані показаннями потерпілої, свідків і даними інших доказів, які доповнюють один одного та у своїй сукупності і взаємозв`язку обґрунтовано визнані судом належними, допустимими та достатніми для висновку про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом.

Так, потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що 29.07.2024р. у Тернопільському міськрайонному суді в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи у скляній кабіні поводився агресивно, нецензурно висловлювався на адресу прокурора, бив по склу кабіни, кричав і погрожував їй фізичною розправою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 29.07.2024р. перебували в тому ж залі суду, підтвердили, що в судовому засіданні ОСОБА_7 поводився дуже агресивно, він нецензурно висловлювався у сторону судочинства та висловив погрозу прокурору ОСОБА_9 , а саме почав до неї кричати і сказав, що коли вийде із місць позбавлення волі, то відріже ОСОБА_9 голову. При цьому, свідки категорично ствердили, що ОСОБА_7 звертався саме до прокурора, бо він дивився саме на неї і говорив до неї.

Крім цього, винуватість ОСОБА_7 підтверджується дослідженими у судовому засіданні іншими об`єктивними доказами, яким судом першої інстанції надано належну оцінку.

Зокрема, як убачається з дослідженого судом у судовому засіданні протоколу огляду документу від 02.09.2024р. та доданого до нього цифрового диску Verbatim CD-R з двома відеофайлами, на яких міститься відеозапис судового засідання, що відбулося 29.07.2024р., і з цього відео - та звукозапису чітко видно та чути, як ОСОБА_7 під час судового розгляду поводить себе агресивно, розмахує руками, та голосно викрикує нецензурними словами в сторону суду та в сторону прокурора ОСОБА_9 в тому числі, на 05:25:04 одного з відеозаписів видно, як підсудний ОСОБА_7 поглядом і тілом повернутий в сторону прокурора ОСОБА_9 та голосно викрикує до неї нецензурні слова.

На підставі наведених та інших детально проаналізованих у вироку доказів суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 345 КК України, як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України є безпідставними, оскільки викладені узагальнено без зазначення в чому саме полягає така невідповідність на думку захисника.

Доводи захисника щодо неточності у викладених у вироку показань обвинуваченого, потерпілої та свідків не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , оскільки положеннями КПК не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання свідків, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що і було зроблено в цьому випадку. Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що зміст показань обвинуваченого, потерпілої та свідків у вироку викладений з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, та відповідає їх показанням під час судових засідань, які зафіксовані відповідними технічними записами.

Доводи про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого через те, що останній перебував під вартою і тому не мав реальної можливості заподіяти шкоду потерпілій, а після звільнення з під варти не вчинив проти неї жодних протиправних дій, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК, оскільки цей злочин є закінченим з моменту висловлення особою погрози.

Доводи сторони захисту про відсутність в даному випадку складу злочину з тих підстав, що обвинувачений ОСОБА_7 є наркозалежною особою, аналогічні доводам сторони захисту під час судового розгляду, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано відхилив, правильно зазначивши, що така залежність не виключає складу інкримінованого йому правопорушення в діях обвинуваченого, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта №752 від 24.09.2024, ОСОБА_7 в період інкримінованих йому діянь міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що його агресивна поведінка була зумовлена зловживанням службовим становищем, яке на думку обвинуваченого було допущене прокурором ОСОБА_9 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України і полягало у позапроцесуальному спілкуванні зі свідками та безпідставному заявленні клопотань про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жодним чином не спростовують наявності в його діях інкримінованого йому складу злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України. Крім того, в оскарженому вироку суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано відхилив показання свідка ОСОБА_14 , на які посилалась сторона захисту. Також, з матеріалів провадження щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він був засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.05.2025р. (справа №607/3590/20) за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі і вказаний вирок набрав законної сили, а тому немає об`єктивних підстав для висновку про незаконність дій представників сторони обвинувачення у вказаному провадженні.

Інші доводи обвинуваченого та його захисника не впливають ні на правильність кримінально-правової оцінки вчиненого, ні на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування оскарженого вироку апеляційним судом не встановлено. Зазначені в апеляційних скаргах доводи не містять нових даних, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції та давали підстави для скасування його рішення, як про це просять обвинувачений і його захисник.

Разом з тим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання у максимальних межах, установлених санкцією ч.1 ст.345 КК України, не є співмірним характеру вчиненого ним діяння, а тому дійшла висновку про можливість пом`якшити призначене покарання.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації. Водночас каральна функція покарання не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства, і не становити «особистого надмірного тягаря для особи». У всякому разі покарання має бути домірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така пропорційність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про обрання виду призначеного обвинуваченому покарання, місцевий суд урахував, зокрема, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, позицію потерпілої і конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та визнав, що саме покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень та буде достатнім для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України. також, суд першої інстанції правильно обрав спосіб призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом їх повного складання. Такі висновки є обґрунтованим і апеляційний суд з ними погоджується.

Однак, призначаючи покарання за ч.1 ст.345 КК на максимальний строк, передбачений санкцією інкримінованої статті, суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вимог ст.65 КК України, оскільки не зазначив переконливих мотивів щодо необхідності призначення обвинуваченому цього покарання у максимальному розмірі задля досягнення мети покарання.

Згідно вироку, під час судового розгляду не було встановлено обставин, що обтяжують покарання, а тому колегія суддів вважає необхідним пом`якшити призначене обвинуваченому покарання та призначити його у межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 345 КК, у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Саме таке покарання колегія суддів вважає за своїм видом і розміром справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, воно буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги сторони захисту слід задовольнити частково, а оскаржений вирок у частині призначеного покарання змінити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим ч. 1 ст. 345 КК України з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч.ч.1,4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднати покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.05.2025р. у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та призначити до відбування ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Повний текст ухвали апеляційного суду проголосити 27 жовтня 2025 року о 15 год. 00 хв. в залі №1 Тернопільського апеляційного суду.

Головуючий

Судді