Провадження № 1-кп/470/86/25
Справа № 470/445/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю в режимі відеоконференції прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , представника потерпілого військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Березнегувате кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 квітня 2025 року за № 0002807, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше судимого 01 лютого 2023 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, військовослужбовця військової служби під час мобілізації, на момент вчинення кримінального правопорушення стрільця-номера обслуги 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», зареєстрованого по АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого по АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2023 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації на посаді стрільця-номера обслуги 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 вересня 2023 року №213-РС, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у порушення вимог ст.ст.2, 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна Збройних Сил України», п.13 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року №1225, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, залишив без нагляду та втратив ввірене йому для службового користування військове майно, а саме прилад нічного бачення PVS 14 №4530300, спричинивши шкоду державі, в особі військової частини НОМЕР_1 , у розмірі 118260,03 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав показання, що відповідають фактичним обставинам справи, у вчиненому щиро розкаявся. Цивільний позов прокурора про стягнення з нього на користь держави, в особі військової частини НОМЕР_1 , збитків завданих кримінальним правопорушенням, у розмірі 118260,03 грн. також визнав та проти його задоволення не заперечував.

Прокурор просив слухати справу без дослідження доказів.

Обвинувачений та представник потерпілого в судовому засіданні не заперечували проти слухання справи без дослідження доказів.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України та за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. Обвинувачений правильно розуміє усі фактичні обставини провадження і немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.3 ст.413 КК України, як втрата ввіреного для службового користування військового майна внаслідок порушення правил його зберігання, вчинена в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, вказаний злочин вчинив у період іспитового строку за попереднім вироком, за місцем несення служби він характеризується негативно, не одружений, однак має на утриманні малолітню дитину, на час вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією та на даний час за ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2025 року звільнений від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України для продовження проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а.п.106-124 т.1, 25-29 т.2).

За даними досудової доповіді, наданої Кременчуцьким міським сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства також оцінюється як середній, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства (а.п.3-7 т.2).

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує тяжкість та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, що відноситься до необережного нетяжкого злочину, обставини його вчинення та дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом встановлено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

На підставі зазначеного суд вважає, що дві обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а дані про особу обвинуваченого, зокрема його бажання продовжити проходження військової служби та наявність на його утриманні малолітньої дитини, дають можливість призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення, а саме 1 рік 6 місяців позбавлення волі, з повним приєднанням, за вимогами ч.1 ст.71 КК України, не відбутого покарання за попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 лютого 2023 року, зміненим ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, та визначенням остаточного покарання, з урахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, у виді двох років позбавлення волі, як того просила в судовому засіданні прокурор, оскільки воно буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, ч.1 ст.58 КК України передбачає, що до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, може бути застосовано покарання у виді службового обмеження на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

В ході судового розгляду судом встановлено, що обвинувачений є військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією, на даний час має продовжити проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , щиро розкаявся у вчиненому, тому суд, з урахуванням позиції прокурора та з метою виконання ухвали Березнегуватського районного суду від 29 вересня 2025 року про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України, дійшов висновку про можливість замість двох років позбавлення волі призначити обвинуваченому службове обмеження для військовослужбовців на той самий строк, з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави двадцяти відсотків.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди, в розмірі 118260,03 грн. за цивільним позовом прокурора, суд доходить наступного.

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За вимогами п.4 ч.1 ст.6 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння, що мають ознаки кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи доведеність вини обвинуваченого у заподіянні державі майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 118260,03 грн., суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави, в особі військової частини НОМЕР_1 , вказаної майнової шкоди (а.п.12-18 т.1).

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України, призначивши йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 лютого 2023 року, зміненим ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, і за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.58 КК України замість 2 (двох) років позбавлення волі ОСОБА_4 призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави двадцяти відсотків.

Позовну заяву прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави, в особі військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду, в розмірі 118260,03 (сто вісімнадцять тисяч двісті шістдесят грн. 03 коп.) грн.

Вирок суду може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1