Справа № 468/2473/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

04.11.2025 року року слідча суддя Баштанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баштанка в залі суду клопотання за матеріалами кримінального провадження № 0000317 від 02.11.2025, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Волонтирівка Суворовського району республіки Молдова, молдованина, громадянина України, розлученого, не маючого на утриманні малолітніх неповнолітніх дітей, з середньою освітою, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

встановила:

04.11.2025 до суду надійшло клопотання прокурора, за матеріалами кримінального провадження № 0000317 від 02.11.2025 відносно ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що 14.10.2025 приблизно о 12 годині 00 хвилин, точний час в ході досудового слідства не установлено, ОСОБА_4 знаходився на подвір`ї свого будинку за місцем свого постійного мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де також перебувала його дружина ОСОБА_7 .

В цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла словесна сварка, під час якої у ОСОБА_4 виник раптовий умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_7 , яка в цей момент стояла на сходах при вході в будинок схопив потерпілу правою рукою за нижню щелепу та із силою умисно штовхнув її.

Внаслідок поштовху ОСОБА_7 впала зі сходів, вдарившись головою об дерев`яну табуретку, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді набряку та набухання головного мозку, крововиливів під оболонками голови мозку, переломів кісток основи черепа та закритої черепно-мозкової травми, що спричинили смерть ОСОБА_7 .

Впевнившись у настанні смерті ОСОБА_7 , тобто досягненні своєї злочинної мети, ОСОБА_4 взяв у гаражі два полімерних мішки білого кольору та пакет жовтого кольору, які надів на голову потерпілої, зав`язавши пакет на її шиї. При цьому ОСОБА_4 тіло ОСОБА_7 помістив до брезенту і переніс до автомобілю марки Reno Kangoo НОМЕР_1 , я: зареєстрований на його ім`я.

Далі ОСОБА_4 , з метою приховання вчиненого злочину, вивіз тіло ОСОБА_7 до с. Зелений Гай Баштанського району Миколаївської області де скинув його у колодязь поруч із залишками покинутих будівель, присипавши камінням та ґрунтом.

02.11.2025 тіло ОСОБА_7 було виявлено працівниками поліції час проведення огляду місця події.

Цього ж дня, ОСОБА_4 було затримано у порядку статті 208 КПК України, за підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого 1 ст. 115 КК України.

03.11.2025, за наявності достатніх доказів для підозри, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_7 .

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю обставин, які свідчать про те, що наявні ризики передбачені п.п. 1-4 ч.1 ст.177 КПК України та виправдовують його тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав. Зазначив, що зібрані докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке вказане в підозрі та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст.177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисники проти задоволення клопотання заперечили, просили застосувати цілодобовий домашній арешт.

Слідчий суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши надані матеріали та документи у їх сукупності, дійшла такого висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що слідчими СВ Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000317, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

03.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно зі статтею 177 КПК України, мета запобіжного заходу забезпечення підозрюваним виконання процесуальних обов`язків та не перешкоджання розслідуванню. Підставою для застосування запобіжного заходу є обґрунтована підозра у вчиненні злочину, наявність одного або кількох ризиків, що підозрюваний може переховуватися від слідства чи суду, знищити докази, незаконно впливати на свідків чи інших учасників, іншим чином перешкоджати провадженню, вчинити новий злочин.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує ініціатор застосування запобіжного заходу;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаних ризиків.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

КПК не визначає змісту поняття «обґрунтована підозра», а тому відповідно до частини 5 статті 9 КПК, належить керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), за якою «існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин. Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

На момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 обставини, що наведенні у цьому клопотання в сукупності з доданими матеріалами кримінального провадження та факт вручення ОСОБА_4 03.11.2025 повідомлення про підозру (яке відповідає формальним вимогам статті 277 КПК та здійснене згідно із статтями 111, 135, 278 КПК), дають підстави визнати набуття ним статусу підозрюваного та наявність в його діяннях ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК.

Разом із цим належить зазначити, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри саме за ч. 1 ст. 115 КК з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для доведення чи не доведення винуватості особи (що здійснюється судом при ухваленні вироку), а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Стосовно застережень захисту про потенційну перекваліфікацію злочину, суд зазначає: виклад суттєвих фактичних обставин, відомих на час складання повідомлення про підозру, наразі правильно кваліфікований як умисне вбивство (ч. 1 ст. 115 КК України) - тобто законом допускається, що на цій стадії визначення кваліфікації не всі суттєві обставини можуть бути відомі слідству. Тож логічним наслідком можливості з`ясування інших важливих фактичних обставин розслідуваного злочину є право сторони обвинувачення повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру (стаття 279 КПК). Отже, як фактична сторона кримінального провадження, так і правова оцінка імовірно кримінально-протиправної поведінки, не обов`язково є сталими з моменту початку кримінального провадження.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак належить з`ясувати реальну можливість здійснити їх в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду в клопотанні обґрунтовувався таким: « ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість вчинення ним кримінального правопорушення насильницького характеру, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, зможе ухилятися від слідства та суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

Окрім цього підозрюваний ОСОБА_4 після вчинення кримінальною правопорушення не зателефонував до швидкої медичної допомоги та не повідомив про необхідність надання медичної допомоги потерпілій або самостійно не надав її, що свідчить про те що бажав настання наслідків, як могли б призвести до смерті потерпілого. До поліції про вказану події не повідомив а навпаки намагався приховати вчинений ним злочин.»

Слідча суддя відзначає, що загроза суворого покарання, яке неминуче слідує за тяжким злочином, є ключовим фактором, що мотивує особу переховуватися. Тяжкість інкримінованого діяння (його суспільна небезпечність) дає змогу оцінити ймовірність того, що підозрюваний спробує уникнути відповідальності. Оскільки ОСОБА_4 інкриміновано особливо тяжкий злочин, висока ймовірність тривалого ув`язнення створює для нього сильний спонукальний мотив до втечі.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Додатковим і вагомим чинником, що підвищує ризик переховування, є особисті обставини підозрюваного. Зокрема, ОСОБА_4 досяг 60-річного віку, що знімає з нього обмеження, пов`язані з воєнним станом, і дозволяє безперешкодно перетинати державний кордон України.

Ця можливість утечі є ще більш реальною, враховуючи його походження: ОСОБА_4 є уродженцем Республіки Молдова. Ймовірна наявність зв`язків з іншою державою, чи можливі родинні контакти суттєво полегшать його адаптацію за межами України і забезпечать сприятливе середовище для приховування від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, поєднання дозволеного віку для виїзду та іноземного походження/зв`язків створює конкретний і високий ризик того, що ОСОБА_4 використає свою можливість покинути територію України, щоб уникнути суворого покарання за особливо тяжкий злочин.

Суддя враховує позитивні відомості про особу підозрюваного, надані захистом: наявність постійного місця проживання, ведення господарства, відсутність судимостей та добровільне з`явлення із зізнанням. Однак, у контексті високого та підтвердженого ризику переховування, ці характеризуючі дані не є достатніми (вирішальними). Вони не знижують імовірність утечі до маловірогідної або виключають її повністю, зважаючи на тяжкість злочину та інші обставини.

Відтак, враховуючи викладені в клопотанні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та додані матеріали, що обґрунтовують підозру, слідчий суддя вважає достатніми підстави вважати наявним ризик можливого переховування підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності, особливо в умовах воєнного стану.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні мотивується в клопотанні таким : «не маючи обмежень у пересуванні підозрюваний буде мати можливість особисто або через інший осіб примушувати до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти до відмови давати свідчення, а також інших можливих свідків, які дотепер не допитані але підлягають допиту за обставинами кримінального провадження, які йому достовірно відомі. Зазначене беззаперечно підтверджується, крім іншого, способом вчинення вказаного кримінального правопорушення умисним злочином».

Суд не погоджується з наявністю цього ризику, оскільки сторона обвинувачення не надала належних доказів на його підтвердження. Більше того, добровільне зізнання підозрюваного та його співпраця з поліцією під час слідчих дій свідчать про протилежне.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином стороною обвинувачення мотивовано таким: «на даний час не проведено всіх необхідних і можливих слідчих дій з метою отримання доказів вини підозрюваного. Знаходячись на свободі ОСОБА_4 дізнавшись від органу досудового розслідування про здобуті в ході слідства докази на обґрунтованість його підозри та виявлені під час слідства обставини кримінального правопорушення, наявні у наданих йому додатках до клопотання про обрання запобіжного заходу, може вживати заходи до перешкоджання об`єктивності досудового розслідування, пошкоджувати, знищувати чи спотворювати речові докази, які на даний момент могли залишитись у підозрюваного або ж ті які останній сховав».

Слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що органом досудового розслідування ще не проведені всі необхідні слідчі дії, що мають значення для даного кримінального провадження, а тому, перебуваючи на волі існує ризик того, що у підозрюваного можливо виникне бажання вчинити дії направлені на перешкоджання кримінальному провадженню, не дивлячись на його попередню співпрацю з поліцією.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення мотивоване тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, яке негативно може вплинути на встановлення істини під час досудового розслідування, зокрема з метою уникнення покарання. Разом із тим, вказаний ризик є можливим з огляду на те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення насильницького характеру, яке відноситься до особливо тяжкого злочину та будь-яким способом перебуваючи на волі може вчиняти протиправні дії спрямовані на його виправдування або пом`якшення обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не обґрунтовано та не доведено цей ризик по відношенню до ОСОБА_4 , а тому до уваги не приймає.

Отже, враховуючи викладене вище, слідчим суддею встановлено, що на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1 та 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають підставу для обрання підозрюваному запобіжного заходу на час проведення розслідування, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні.

Щодо доводів сторони захисту стосовно недоведеності належними доказами існування вказаних ризиків, то слідчий суддя ще раз зазначає, що Кримінально процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Вирішуючи питання про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Зі змісту ч. 1 ст. 183 КПК України слідує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Метою застосування запобіжного заходу є не каральна, а забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджено в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Слідчим суддею взято до уваги відомості про особу ОСОБА_4 , раніше не судимого, маючого постійне місце проживання.

Враховуючи суспільну небезпеку злочину та недобросовісну посткримінальну поведінку ОСОБА_4 (яка проявилася у приховуванні тіла та цинічному інсценуванні зникнення потерпілої), вважаю: наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є настільки високою, що застосування менш суворих запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та запобігання його спробам перешкоджати слідству.

Домашній арешт, на думку слідчого судді не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначеним ризикам.

За таких обставин клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи ці положення застава застосована не буде.

Керуючись ст.ст.177,178,182 КПК України, слідчий суддя,

постановила :

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, до 31.12.2025 року включно, без визначення застави.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: