КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5914/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152 КК України ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0002633,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, до 18 грудня 2025 року включно, з раніше визначеним розміром застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що оскаржувана ухвала прийнята з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки судом першої інстанції повністю проігноровано той факт, що ОСОБА_7 раніше не судимий, розлучений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , активно приймає участь у вихованні своєї доньки, а також своєчасно сплачує аліменти на утримання дитини.

Крім цього, як зазначає захисник, судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що дитина підзахисного має наявність проблем з народження зі здоров`ям, а саме: синдром зниженої нервово-рефлекторної діяльності; гіпоксія та недоношеність 36 тижнів, ретинопатія 1 ступеню; затримка психічного розвитку: порушення мовлення загальний недорозвиток мовлення 2 рівня; інклюзивне навчання за програмою для дітей з затримкою психічного розвитку потребує постійних корекційно-розвиткових послуг з психологом, логопедом та дефектологом. Інклюзивна дитина потребує постійного утримання та участі батька в її вихованні.

Захисник наголошує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 служив у лавах ЗСУ та входив до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення. Він звільнився у запас з лав ЗСУ за підпунктом «г», пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто по догляду за своїм батьком інвалідом 2-ї групи. Отже ОСОБА_7 є доглядачем та утримувачем батька інваліда другої групи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про зазначені вище факти свідчать надані докази: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 225 від5 жовтня 2023 року; копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 13 вересня 2023 року; нотаріальна заява батька ОСОБА_9 про матеріальне забезпечення та утримання його сином ОСОБА_7 .

Також, як вказує захисник, судом першої інстанції повністю проігноровано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, а саме АДРЕСА_1 , та характеризується позитивно за місцем проживання, а також скарг, заяв чи звернень на нього ані від сусідів, ані від інших осіб не надходило. Окрім того, ОСОБА_7 проживає з батьками пенсіонерами, які потребують його допомоги у повсякденному житті.

Крім того, на думку захисника, місцевим судом проігноровано той факт, що ОСОБА_7 має постійну роботу, а саме працює в А Г «Київський вітамінний завод» старшим технологом відділу технологічної розробки дослідного центру з 17 квітня 2024 року по теперішній час. ОСОБА_7 у 2006 році закінчив Національний університет харчових технологій за спеціальністю «Спеціаліст з обладнання фармацевтичної та мікробіологічної промисловості». За час роботи старшим технологом відділу технологічної розробки дослідною центру зарекомендував себе ініціативним, дисциплінованим та відповідальним працівником. Успішно виконує свої посадові обов`язки. Постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійніш, доброзичливий і комунікабельний. У спілкуванні з колегами рівний і привітний, в скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень.

Тому, на думку захисника, ОСОБА_7 не буде переховуватись від слідства, оскільки має міцні соціальні зв`язки.

Серед іншого, захисник звертає увагу, що судом першої інстанції визначено розмір застави у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 коп., що є занадто високим, оскільки у ОСОБА_7 фактично утримує троє утриманців (батько інвалід 2-ї групи, маги пенсіонер та малолітня дитина з проблемами розвитку), які погребують значної фінансової допомоги, та заробітна плата ОСОБА_7 є не настільки високою, щоб сплатити вказаний вінце розмір застави.

Враховуючи всі обставини, на переконання захисника, вони свідчать про необґрунтованість поданого стороною обвинувачення клопотання, недоведеність наявності та актуальності заявлених прокурором ризиків, невідповідність розміру застави майновому стану підозрюваного та обставинам, що характеризують його особу, а судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для його скасування.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, як витребувані судом в порядку ст. 422-1 КПК України, так і долучені захисником до апеляційної скарги, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено з наявних матеріалів, Києво-Святошинським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0002633 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152 КК України.

Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю міста Києва, громадянину України, українцю, не одруженому, з вищою освітою, який має на утриманні малолітню дитину, до затримання працював старшим технологом в AT«Київський вітамінний завод», зареєстрованому та проживачому за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час утримується в ДУ «Київський СІЗО», раніше не судимому, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване викладенням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_7 обвинувачується, з посиланням на докази, які, на переконання прокурора, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

При цьому прокурор посилається на наявність ризиків у кримінальному провадженні, які продовжують існувати, а саме:

- ризик переховування, який прокурором обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ним вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Відтак, розуміючи невідворотність покарання за особливо тяжкий злочин, він може почати переховуватися від слідства. Враховуючи, що в державі триває воєнний стан, а частина території непідконтрольна, то розшук підозрюваного у випадку його переховування може бути значно ускладнений;

- ризик незаконного впливу на неповнолітню потерпілу, оскільки ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, буде незаконно впливати на неповнолітню потерпілу у даному кримінальному провадженні, оскільки обізнаний про місце проживання останньої, її перебування, номер телефону, а тому може з схилити її до дачі неправдивих показань у судовому засіданні, залякати її, шантажувати її або її батьків оприлюдненням відомостей, які зашкодять репутації неповнолітньої потерпілої.Даний ризик, на думку прокурора, є актуальним, з огляду на фактичні обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , оскільки як встановлено слідством, ОСОБА_7 застосував до неповнолітньої ОСОБА_10 шантаж з метою примусити її до зустрічі із ним, після чого вчинив її зґвалтування. Також прокурор просив врахувати, що показання потерпілої у даному провадження мають вирішальне значення, а тому даний ризик у поведінці ОСОБА_7 є особливо інтенсивним. Крім того, ОСОБА_7 є чоловіком, фізично більш розвинутим за неповнолітню потерпілу - дівчину, відтак, у випадку не застосування до нього тримання під вартою, може становити реальну небезпеку для життя і здоров`я неповнолітньої потерпілої. Вказані обставини, на переконання прокурора, свідчать про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним у клопотанні ризикам, у зв`язку із їхньою недієвістю, а тому до ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді саме тримання під вартою.

При цьому прокурор у клопотанні вказує, що, зокрема, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання буде недієвим у зв`язку з явною невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного з застосуванням фізичного насильства до потерпілої.

Запобіжний захід у виді поруки не може бути застосований, оскільки на даний час відсутні відомості про осіб, які готові виступити поручителями.

Запобіжний захід у виді застави не може бути застосований, оскільки на даний час відсутні відомості щодо можливості внесення застави ОСОБА_7 або заставодавцем у тій сумі, яка була б здатна убезпечити вищевказані ризики.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту не може бути дієвим, оскільки ОСОБА_7 , залишаючись на свободі, може через засоби зв`язку впливати на потерпілу або її родичів для того, щоб змісити змінити її покази.

Прокурор вважає, що продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу, спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності. На переконання прокурора, все вищезазначене дає достатні підстави вважати, що обвинувачений при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, у подальшому може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу у кримінальному провадженні.

Разом з тим, як вказує прокурор, враховуючи , що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, у тому числі особливо тяжкого умисного злочину, пов`язаного із посяганням на статеву свободу неповнолітньої особи, йому необхідно визначити заставу в розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, що буде достатнім для виконання покладених на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, яка підтверджена рішеннями Київського апеляційного суду.

За змістом оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора, наявні матеріали, вислухавши думку обвинуваченого та захисника, які заперечували щодо задоволення клопотання прокурора з огляду на наявність міцних соціальних зв`язків, гарантованого місця проживання та місця роботи в обвинуваченого, та які вказували на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою, зазначали про необхідність участі обвинуваченого у вихованні своєї неповнолітньої дитини та сплати аліментів, про перебування у нього на утриманні батька з інвалідністю ІІ групи а також наголошували, що мають гарантії від роботодавця щодо роботи онлайн, а також звертали увагу суду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час перебування під дією запобіжного заходу у вигляді застави, підкреслювали, що ризики є необґрунтованими та просили застосувати цілодобовий домашній арешт, суд першої інстанції дійшов висновку, що на даній стадії розгляду справи клопотання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд вказав, що на даний час досліджуються письмові докази сторони обвинувачення, тому судовий розгляд не може бути завершений з об`єктивних причин.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та нетяжкого злочинів щодо неповнолітньої особи. Також судом не встановлено достатніх соціальних зв`язків в обвинуваченого, який є не одружений, неповнолітня дитина проживає за адресою своєї матері. Зважаючи на ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, а також можливість впливати на неповнолітню потерпілу, яка ще не допитана у справі, суд дійшов висновку, що у цій конкретній справі вказані обставини виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, в матеріалах провадження відсутні дані про достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне.

Суд дійшов висновку, що лише такий запобіжний захід, який хоча і є винятковим, проте спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При цьому суд виходив у тому числі з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту про наявність в обвинуваченого гарантованого місця проживання, місця роботи та утриманців, не спростовують встановлені у справі ризики на даній стадії розгляду справи.

Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про залишення обвинуваченому ОСОБА_7 як альтернативу запобіжному заходу у виді тримання під вартою розмір застави у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, який з огляду на встановлені в справі ризики і дані про особу обвинуваченого буде справедливим та достатнім для забезпечення обвинуваченим процесуальних обов`язків, та зможе бути достатнім стримувальним фактором, щоб розвіяти будь-яке бажання з боку обвинуваченого переховуватися.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Такз наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що питання продовження обвинуваченому строку тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду, і обґрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів враховує, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, за змістом оскаржуваної ухвали, судом враховані положення п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, згідно з якими запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, обвинувачений раніше не судимий, до затримання працював, розлучений, має на утриманні доньку, яка потребує відповідного лікування та проживає окремо з матір`ю, батька інваліда П групи, мати пенсіонерку, працевлаштований.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, у тому числі особливо тяжкого, за які передбачено покарання:

- за ч. 3 ст. 152 КК України - позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років;

- за ч. 1 ст. 155 КК України - обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк;

- за ч. 1 ст. 309 КК України - штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Також колегія суддів приймає до уваги, що судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155 КК України, щодо неповнолітньої потерпілої, кількість епізодів злочинної діяльності; обставини інкримінованих кримінальних правопорушень.

За таких обставини, колегія суддів вважає небезпідставним висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та яке саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, може переховуватись від суду, що в контексті положень ст. 177 КПК України є ризиком переховування обвинуваченого від суду, який з моменту затримання обвинуваченого дещо зменшився.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За змістом клопотання прокурора, яке не спростоване стороною захисту, потерпіла на даний час не допитана судом, а, відтак, з урахуванням висунутого обвинувачення, обставин та характеру інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, у тому числі й мотиви їх вчинення, які поставлені у вину обвинуваченому, на думку колегії суддів, свідчать про небезпідставність висновку суду про існування на даному етапі судового розгляду ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого у разі зміни йому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, на потерпілуз метою зміни нею показань на його користь, про що також обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, у тому числі, наявність постійного місця проживання, перебування у нього на утриманні доньки, відсутність судимостей, те, що він офіційно працював, та, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що на даній стадії судового розгляду наведені обставини не свідчать про наявність гарантій явки обвинуваченого до суду та на даному етапі судового розгляду не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність реальних ризиків, а наведені захисником обставини самі по собі не можуть мінімізувати встановлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції також врахована відсутність будь-яких відомостей про неможливість утримання обвинуваченого за станом здоров`я під вартою.

Встановлені на даний час обставини, з огляду на те, що встановлені на даний час чинники, які пов`язані з характером інкримінованих обвинуваченому дій протягом тривалого часу щодо неповнолітньої, його моральністю, інші обставини, які враховані судом першої інстанції під час вирішення питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на д колегії суддів, свідчать про реальність на даний час встановлених судом ризиків, які не спростовані стороною захисту та які продовжують існувати і на даний час, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, а саме: запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Також колегіясуддів враховує, що судом першої інстанції при вирішенні питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, з покладенням, у разі внесенні застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, становить від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на встановлені на даний час ризики, які продовжують існувати, враховуючи положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про визначення обвинуваченому розміру застави 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Такий розмір застави, з урахуванням встановлених обставин, тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, не порушує прав обвинуваченого, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а тому, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, підстав вважати такий розмір завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження на даному етапі судового розгляду, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції на час постановлення оскаржуваної ухвали прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з призначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її розміру, який буденалежною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави обвинувачений вирішить не порушувати покладені на нього законом обов`язки через побоювання втратити заставу, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 18 грудня 2025 року включно, з визначенням розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4