Справа № 642/7620/25
Провадження № 1-кс/642/1756/25
УХВАЛА

Іменем України

01.12.25 м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого щодо не розгляду клопотання у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ним 25.11.2025 подано клопотання до Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова, станом на 28.11.2025 в порушення вимог ст. 220 КПК України, відповідно до якої прокурор зобов`язаний розглянути клопотання в строк не більше трьох днів з моменту його подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав, його не повідомлено про результати розгляду клопотання. Просить зокрема скасувати постанову про відмову або часткову відмову у задоволенні клопотання, зобов`язати керівника прокуратури або його першого заступника задовольнити його клопотання, зобов`язати керівника прокуратури або його першого заступника розглянути його клопотання, визнати рішення дію, чи бездіяльність керівника прокуратури або його першого заступника неправомірними.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Оцінюючи наявність підстав для відкриття провадження за скаргою, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Скарга взагалі не містить відомостей в якому кримінальному провадженні ОСОБА_2 подавалося клопотання, не зазначено номер кримінального провадження та процесуальний статус скаржника в ньому.

Крім цього, в скарзі не зазначено зміст клопотання, поданого ОСОБА_2 , а відповідно до прохальної частини скарги на вирішення слідчого судді ставиться ще й питання скасування постанови про відмову в задоволенні клопотання.

Частиною 1 ст. 303 КПК України визначений перелік випадків, у яких на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність. Приймаючи до уваги, що скарга не містить посилань на зміст клопотання, яке подавалося ОСОБА_2 , неможливо встановити, яке саме процесуальне рішення приймалося прокурором і чи підлягає воно оскарженню відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 КПК України.

Слід також зазначити, що зі змісту скарги неможливо встановити процесуальний статус заявника у кримінальному провадженні, в якому оскаржуються дії прокурора.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що 28.12.2025 на його розгляд за протоколом автоматизованого визначення слідчого судді надійшли ще дві скарги ОСОБА_2 (справа №642/7615/25 та справа №642/7617/25 на бездіяльність слідчого, які є ідентичними за своїм змістом з скаргою, про наявність підстав для відкриття провадження за якою приймається рішення цією ухвалою.

Отже, всі три скарги є ідентичними, вони стосуються бездіяльності прокурорів, які полягають у не розгляді клопотань ОСОБА_2 , поданних заявником в один день, без зазначення його процесуального статуса в межах невідомого кримінального провадження.

Виходячи із цього слідчий суддя змушений проаналізувати дії на наявність в них ознак зловживання процесуальними правами.

Статтею 7 КПК України серед основних засад кримінального провадження передбачено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Її зміст розкривається у статті 24 цього ж Кодексу, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Спосіб реалізації такого права врегульований, зокрема, Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями вказаної глави унормовано дії суду у випадку виникнення обставин, які перешкоджають здійсненню судового розгляду скарги. До таких слід віднести повернення скарги, відмову у відкритті провадження за скаргою та закриття провадження.

При цьому інститут реагування на зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження знаходиться поза межами правового регулювання Глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Кримінальний процесуальний кодекс України, на відміну від інших процесуальних кодексів, не закріплює серед засад кримінального провадження неприпустимість зловживання процесуальними правами та не встановлює критеріїв, за наявності яких поведінка учасника кримінального провадження може бути визнана зловживанням.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК України).

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини також оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви (ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). До одного із випадків зловживання правом на подання заяви ЄСПЛ відносить подання явно сутяжницької заяви або такої, що позбавлена реальної мети. Так, вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до Суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подавав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (M. v. The United Kingdom; Philis v. Greese).

Слідчий суддя враховує, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к).

Виходячи із загальних засад, зловживання можна визначити як дію або бездіяльність при реалізації учасником кримінального провадження своїх процесуальних прав без мети досягнення правомірного результату і всупереч змісту та призначенню цих прав, спрямовані на перешкоджання виконання завдань кримінального провадження. Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим (конституційним) принципом і поширюється на всі галузі права.

Зловживання на подання позову, скарги становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого уся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, що відмінна від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів або скарг та позовів, що мають штучний характер.

Сутяжницькі позови (скарги) пов`язуються, як правило, із такою, процесуальною поведінкою сторони, що характеризується надмірною процесуальною активністю особи, зверненнями до суду з тотожними або аналогічними позовами (скаргами), намаганням відновити провадження у справі тощо з метою переслідування процесуального опонента, надокучання йому або спричинення йому фінансових витрат.

В судовій практиці багатьох країн був вироблений класичний трискладовий тест для визнання певної особи сутяжником. По-перше, необхідно було встановити систематичність дій особи, тобто повторюваність, постійність таких дій, та факт того, що особа вважає порушення судових проваджень звичайною річчю, сприймає таку поведінку як належне. По-друге, мала бути доведена цілеспрямованість цих дій, що полягала у рішучості такої особи, її наполегливості, впертості в діях. Нарешті третьою ознакою вважалася відсутність «розумних підстав» для відповідної процесуальної поведінки, що мало місце тоді, коли провадження було безперспективним, проте все одно порушувалося, зокрема із неналежною метою (Joint Submission to the Parliament of VictoriaLaw Reform Committee. Inquiry into Vexatious Litigants. 27 June 2008. Melbourne. p. 30-31.)

Крім того, сутяжництво, як правило, пов`язується із незаконною метою подачі позову, скарги, зокрема бажанням потурбувати свого опонента, досадити та надокучити йому, умисним його переслідуванням тощо, тобто провадження у цьому випадку порушуються з метою завдати шкоди та незручностей своєму процесуальному опоненту.

З огляду на викладені аспекти, вочевидь, подання ОСОБА_2 до Холодногірського районного суду м. Харкова в один день трьох ідентичних скарг на бездіяльність прокурорів Новобоварської окружної прокуратури, без зазначення номеру кримінального провадження, сутті клопотання, яке не розглянуте, та свого процесуального статусу у відповідному кримінальному провадженні, позбавляє, відповідає усім ознакам сутяжництва, як форми зловживання процесуальними правами.

Кримінальним процесуальним законом передбачено процесуальний механізм реагування на зловживання правом на відвід, який полягає в тому, що у випадках, коли повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч.4 ст.81 КПК України). На переконання слідчого судді, такий механізм є релевантним до ситуації правозастосування під час розгляду цієї скарги.

Враховуючи викладене та виходячи із загальних засад кримінального провадження, вчинення особою вказаних дій, на думку слідчого судді, є зловживанням особою своїми процесуальними правами та має наслідком постановлення судом рішення про залишення такої скарги без розгляду (такий висновок узгоджується, зокрема, із постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 937/1059/20).

Керуючись статтями 7, 9, 303, 304 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1