У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001051.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

підозрюваний ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною з 19.00 год. до 07.00 год. наступного дня залишати місце свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , на строк 60 днів до 14 березня 2026 року.

Покладено на строк до 14.03.2026 р. на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 14.03.2026 р., з визначенням застави у розмірі 1 502 розмірів прожиткового мінімуму, що складає 4 996 200 грн., у разі внесення якої, покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

У апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого та про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Прокурор вважає, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у виді домашнього арешту, не прийняв до уваги того, що ОСОБА_6 офіційно не працює, підозрюється у вчиненні тривалого кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним виготовленням, зберіганням, транспортуванням з метою збуту та збутом алкогольних напоїв, який змінював як місця виготовлення так і місця зберігання незаконно виготовленої продукції. При цьому, від збуту незаконно виготовленої продукції підозрюваний міг отримувати значний дохід.

На думку прокурора, слідчий суддя не врахував обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, єдиним доходом є протиправна діяльність, а зважаючи на те, що є інвалідом 3 групи має можливість безперешкодно перетнути державний кордон, що доводить існування ризику переховування від слідства та суду. Наразі не встановлено всіх причетних осіб до незаконного виготовлення алкогольної продукції, що доводить існування ризику незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічних кримінальних правопорушень в іншому кримінальному провадженні, під час судового розгляду активно займався виготовленням за місцем мешкання спиртовмісної рідини у великих обсягах, що доводить ризик продовження злочинної діяльності.

За цих обставин, прокурор вважає, що обрання такого запобіжного заходу як домашній арешт не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не запобіжить ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на обставини кримінального провадження, кількість вилученої продукції, а саме 3 700 літрів горілки та коньяку, а також фальсифікованого спирту в об`ємі не менше 1 500 літрів, яка за тарифами підозрюваного продавалась по 500 грн. за 5 літрів фальсифікату під горілку та 600 грн. фальсифікату під коньяк, апелянт вважає, що ОСОБА_6 слід визначити заставу у розмірі що 1502 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4 996 200 грн.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001051, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , не будучи зареєстрованим в якості суб`єкта підприємницької діяльності, не маючи відповідної державної ліцензії на оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та спиртом етиловим, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, шляхом вчинення кримінальних правопорушень, переслідуючи злочинні наміри, спрямовані на незаконне придбання з метою виготовлення та збуту підакцизних товарів, а саме спирту етилового та алкогольних напоїв, їх зберігання з метою збуту та збут, незаконне виготовлення алкогольних напоїв, з метою подальшого їх збуту.

У період часу з січня 2025 року по 07.01.2026 р., ОСОБА_6 , з метою втілення своїх злочинних намірів, розробив злочинний план, спрямований на незаконне придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, а також транспортуванні з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, алкогольних напоїв, а також на незаконне виготовлення алкогольних напоїв.

З цією метою, розуміючи та усвідомлюючи, що одноосібно розроблений ним злочинний план реалізувати йому не вдасться, ОСОБА_6 вирішив залучити до злочинної діяльності інших осіб, тим самим вступити у злочинну змову з ними, та створив групу, з метою особистого збагачення шляхом незаконного придбання та зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту та збутом незаконного виготовлених спирту етилового, алкогольних напоїв, а також незаконного виготовлення алкогольних напоїв до складу якої залучив інших осіб, як співвиконавців злочинів.

При створенні злочинної групи ОСОБА_6 врахував особисті знайомства учасників групи один з одним, можливості взаємодії та виконання своїх ролей в розробленому ним злочинному плані згідно відведеної ним кожному ролі, дотримання кожним обумовлених заходів конспірації.

Стійкість організованої групи виражалася в стабільних, міцних дружніх і близьких стосунках, внутрішніх зв`язках між її учасниками, існуванні певних правил поведінки, спільної мети, яка базувалася на бажанні кожного з них отримувати стабільні прибутки від провадження протиправної діяльності для задоволення власних потреб у виді грошових коштів, а також в обізнаності кожного учасника організованої групи про план вчинення злочинної діяльності, розроблений ОСОБА_6 і узгоджений з іншими учасниками організованої групи.

Відповідно до розробленого плану, ОСОБА_6 взяв на себе роль організатора та виконавця злочинів, а іншим особам відвів роль співвиконавців чинення злочинів.

Перебуваючи в м. Миколаєві Миколаївської області, ОСОБА_6 , розуміючи, що для реалізації його злочинного плану, з метою конспірації своєї злочинної діяльності, необхідні сторонні приміщення для зберігання незаконно виготовленої (фальсифікованої) алкогольної продукції спирту етилового та фальсифікованої під горілку та коньяк алкогольної продукції, орендував гаражні приміщення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , розташовані в автогаражному кооперативі «Заря» по вул. Космонавтів 1А в м. Миколаєві Миколаївської області.

Після цього, свідомо й достовірно знаючи про ознаки незаконно виготовлених алкогольних напоїв за формою, видом та відмінними ознаками, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне виготовлення алкогольних напоїв, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, переслідуючи злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення, порушуючи порядок виготовлення та обігу підакцизних товарів, ОСОБА_6 став на постійній основі здійснювати придбання у невстановленої особи етилового спирту в полімерних ємностях по 200 літрів кожна, із загальним об`ємом 600-800 літрів за кожне замовлення, та, шляхом отримання посилок через поштовий сервіс поштового оператора «Нова Пошта», придбавши таким чином в період часу з січня 2025 року по 07.01.2026 р., незаконно виготовлену спиртову сировину у невстановленому досудовим розслідуванням об`ємі, але не менш ніж 1 500 літрів. При цьому, придбання незаконно виготовленого спирту етилового, ОСОБА_6 здійснював без належних документів, які посвідчують якість, походження та відповідність товару ДСТУ України, за відсутності відповідного сертифікату відповідності або свідоцтва про визнання відповідності, які надаються виробником, свідомо допускаючи невідповідність придбаного етилового спирту вимогам ДСТУ. Також, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 здійснював придбання у невстановленому слідством місці та осіб немарковані полімерні ємності об`ємом 200 літрів, 5 літрів, 6 літрів, непідготовлену воду з метою змішування, заповнення та зберігання незаконно виготовлених алкогольних напоїв, а також шланги, лійки, які використовувались ним для процесу їх виготовлення.

Після придбання вказаних складових частин і пристосувань, призначених для незаконного виготовлення алкогольних напоїв, ОСОБА_6 транспортував їх за місцем свого мешкання в гаражне приміщення розташоване на території його домоволодіння, за адресою АДРЕСА_1 , де розмістив їх з метою подальшого використання для незаконного виготовлення алкогольної продукції.

У подальшому в період часу з січня 2025 року по 07.01.2026 р. ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне виготовлення алкогольних напоїв, з метою їх подальшого збуту, перебуваючи у приміщенні вказаного гаражу, налагодив незаконне виготовлення алкогольних напоїв наступним чином: у полімерній ємності об`ємом 200 літрів змішував раніше придбаний спирт етиловий та непідготовлену воду, чим створював спиртовмісну рідину подібну за хіміко-фізичними властивостями до горілки, а при додаванні ароматизаторів рідину за хімікофізичними властивостями до коньяку. Необхідну міцність незаконно виготовленого алкогольного напою доводила за рахунок додавання за необхідності рідини з властивостями спирту етилового або води. Після чого, ОСОБА_6 здійснював розлив незаконно виготовлених алкогольних напоїв у полімерні ємності об`ємом 5 або 6 літрів для більш зручного подальшого транспортування, зберігання та збуту.

Отже, у період часу з січня 2025 року по 07.01.2026 р., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні гаражу розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 (за місцем свого проживання), у описаний вище спосіб, з порушенням технології виробництва алкогольних напоїв, без дотримання встановлених рецептур, технологічних процесів та санітарних норм, незаконно виготовив алкогольні напої подібні до горілки та коньяку у загальному об`ємі не менш ніж 3 762 літри.

В подальшому, після незаконного виготовлення фальсифікованих алкогольних напоїв, ОСОБА_6 , з метою конспірації, використовуючи транспортний засіб марки «Volkswagen Gaddi», реєстраційний номер НОМЕР_3 , транспортував незаконно виготовлену спиртовмісну продукцію до гаражного приміщення № НОМЕР_1 автогаражного кооперативу «Заря», розташованого за адресою м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 1А, визначеного ним як місце зберігання фальсифікату, де відповідно до раніш розробленого ним злочинного плану зберігав фальсифіковану спиртовмісну продукцію під горілку та коньяк для подальшого її отримання учасниками створеної ним злочинної групи, для організації подальшого її збуту на території м. Миколаєва та Миколаївської області.

В результаті вказаних дій ОСОБА_6 , в період часу з січня 2025 року по 07.01.2026 р., вчинив усі дії спрямовані на незаконне придбання з метою збуту, зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, алкогольних напоїв; а також незаконне виготовлення алкогольних напоїв.

07.01.2026 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України, у незаконному придбанні з метою збуту, зберіганні з метою збуту, транспортуванні з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, алкогольних напоїв, а також у незаконному виготовленні алкогольних напоїв.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, проте доведення прокурором наявності лише ризиків знищення, сховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, є пенсіонером та особою з інвалідністю, має постійне місце мешкання, що свідчить про наявність певних соціальних зв`язків, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено неможливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, і, відносно ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, з покладенням певних обов`язків, які забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

За змістом вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, відповідно яким обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

За положеннями ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Вказаних вимог закону слідчим суддею дотримано в повному обсязі.

Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого у кримінальному провадженні, зокрема, дані протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_6 , належного йому телефону та транспортного засобу Volkswagen Caddy реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також інші негласні слідчі дії направлені не документування незаконної діяльності, обшуку, за місцем мешкання ОСОБА_6 , транспортного засобу та гаражних приміщень якими користується та володіє ОСОБА_6 , висновки експертів № № СЕ-19/115-25/11278-ФХД, СЕ-19/115-25/11269-ФХД, СЕ-19/115-25/4457-ФХД, СЕ-19/115-25/3978-ФХД, СЕ-19/112-25/6095-ФХД, СЕ-19/115-25/15375-ФХД, СЕ-19/112-25/6097-ФХД, та інші долучені матеріали, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у повідомленні про підозру.

Обґрунтовуючи правові підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий у клопотанні, а також прокурор в апеляційній скарзі посилались на наявність ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та на недостатність застосованого слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Перевіряючи наведені доводи, апеляційний суд виходить з того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не можуть оцінюватися абстрактно, а мають підтверджуватися конкретними фактичними даними, з урахуванням обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя визнав доведеними ризики знищення, сховання або спотворення речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та продовження кримінального правопорушення чи вчинення іншого, водночас дійшов висновку про недоведеність ризику переховування підозрюваного від слідства та суду, а також про те, що обставини, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження п. 4, за своїм змістом фактично охоплюються ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді з огляду на наступне.

Так, доводи сторони обвинувачення про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду зводяться переважно до загальних міркувань про характер інкримінованих діянь, можливість призначення покарання та припущення про можливість виїзду за межі України, зокрема з урахуванням інвалідності підозрюваного. Водночас матеріали клопотання та апеляційної скарги не містять конкретних даних, які б свідчили про наміри або реальні дії підозрюваного, спрямовані на ухилення від участі у кримінальному провадженні, а також відсутні будь-які обставини, що об`єктивно підвищують ймовірність такої поведінки. Натомість установлено, що підозрюваний має постійне місце проживання, є пенсіонером та особою з інвалідністю, що в сукупності свідчить про наявність певних соціальних зв`язків і не підтверджує доведеність зазначеного ризику.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується, що на цій стадії досудового розслідування об`єктивно існує ризик, знищення, сховання або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки органом досудового розслідування проводиться низка слідчих (розшукових) дій направлених на відшукання та вилучення всіх речей і документів, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також підтверджується ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що матеріали провадження містять анкетні дані осіб, які можуть бути свідками щодо обставин інкримінованого діяння, а коло таких осіб встановлюється органом досудового розслідування, що за певних умов створює можливість незаконного впливу на них шляхом умовлянь чи інших форм впливу з метою зміни або спотворення показань.

Крім того, з урахуванням характеру інкримінованих дій, які, за версією сторони обвинувачення, мали тривалий і систематичний характер, наявні підстави вважати доведеним і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, за відсутності належних процесуальних обмежень.

Водночас сам по собі факт існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і застосовується лише за умови, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти встановленому ризику або ризикам.

Доводи апеляційної скарги про те, що домашній арешт не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і не запобігатиме ризикам, зводяться до загального твердження про відсутність у нього офіційного працевлаштування, припущень щодо наявності «значного доходу» від інкримінованої діяльності, а також до посилань на те, що не встановлено всіх причетних осіб. Однак наведені обставини самі по собі не доводять, що саме тримання під вартою є єдиним достатнім заходом для досягнення мети запобіжного заходу та що менш суворі обмеження є неефективними.

Апеляційний суд враховує, що слідчий суддя застосував до підозрюваного домашній арешт у нічний час доби та поклав обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, зокрема обов`язок прибувати за першою вимогою та повідомляти про зміну місця проживання. Такі обмеження, з огляду на встановлені на даній стадії ризики та дані про особу підозрюваного, є співмірними і здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного без надмірного втручання у його право на свободу.

Отже, прокурором не наведено належних і достатніх доказів, які б переконливо свідчили про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді та застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд не вбачає. Доводи апеляційної скарги прокурора, в цій частині, висновків слідчого судді не спростовують.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею всебічно, повно та об`єктивно розглянуто клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, враховані всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадження, тому апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, і, підстав для скасування ухвали слідчого судді не має.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3