Справа № 750/1776/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/628/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

16 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із захисником ОСОБА_7 , з використанням його власних технічних засобів, судове провадження за апеляційними скаргами захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Соколине Бахчисарайського району АР Крим, громадянину України, з вищою освітою, заступнику командира батальйону з озброєння - начальнику технічної частини військової частини НОМЕР_1 , одруженому, який має на утриманні неповнолітнього сина, проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 січня 2026 року включно.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на те, що на даний час триває ознайомлення сторони захисту із матеріалами кримінального провадження, яке неможливо буде завершити до спливу строку застосування запобіжного заходу підозрюваному, тому слід продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування, при тому, що з огляду на встановлені та доведені у провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України та імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 цього Кодексу, застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є неможливим.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити частково, продовжити підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 23 січня 2026 року та визначити підозрюваному заставу у розмірі 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що ставить 393 640 гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. У разі внесення застави покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.

Аргументує тим, що прокурором під час судового розгляду не доведено обставин, необхідних для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при тому, що поза увагою залишились відомості про особу підозрюваного, який визнав свою вину, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій, має бездоганну репутацію, бере активну участь в організації та здійсненні заходів захисту територіальної цілісності України, має постійне місце проживання та стійки соціальні зв`язки, одружений, утримує неповнолітню дитину.

Ризики, наведені у поданих раніше клопотаннях про обрання чи продовження запобіжного заходу та продубльовані, у тому числі, в ухвалі слідчого судді, очевидно зменшилися та не знаходять підтвердження матеріалами справи. Крім того, матеріалами поданого до суду попереднього клопотання про продовження строків тримання під вартою не містять жодних належних і допустимих доказів наявності ризиків та переконливих аргументів щодо неможливості застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави або домашнього арешту у певний період доби (нічний час), що цілком відповідало б меті застосування запобіжного заходу - забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, покладених на нього ухвалою суду.

Враховуючи ізоляцію ОСОБА_6 від суспільства внаслідок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він позбавлений можливості заробляти собі на життя, що негативно впливає на можливість у повній мірі реалізувати своє право на працю та отримання достойної заробітної плати.

Обґрунтовуючи можливість незастосування щодо ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя послався на вимог ч. 4 ст. 183 КПК України. Разом з тим, цією нормою визначено право, а не обов`язок суду,з урахуванням обставин кримінального провадження та особи підозрюваного, не визначати розмір застави.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 визнав свою вину повністю, активно сприяв розкриттю злочину, надав органу досудового розслідування детальні та послідовні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. За таких умов твердженні про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та не відпали, не відповідає фактичним обставинам.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого, продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою з визначенням розміру застави від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням відповідних обов`язків, що забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Аргументує тим, що при винесенні ухвали слідчим суддею не враховано, що обґрунтування у клопотанні слідчого про продовження строку тримання під вартою є повністю ідентичним попередньому клопотанню про продовження строків тримання під вартою, є необґрунтованим, в порушення п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 184 КПК України у ньому формально перераховані всі ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні об`єктивні обставини, з посиланням на відповідні матеріали кримінального провадження, на підставі яких слідчий та прокурор дійшли висновку про наявність зазначених ризиків, що вони не зменшилися, та обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що дає всі підстави вважати, що зазначені ризики у клопотанні є абстрактними і лише припущенням слідчого і жодними доказами не підтверджуються.

Наявність ризику - можливість переховування від слідства та суду обґрунтовується виключно тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, ґрунтується на припущеннях і жодними доказами не підтверджується. Лише посилання на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не може бути підставою для обрання найтяжчого із запобіжних заходів. ОСОБА_6 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, державні нагороди за захист Батьківщини з 2014 року, позитивну характеристику. Під час перебування на волі до скасування застави жодних дій на переховування або ухилення від слідства не здійснював.

Ризики незаконного впливу на свідків та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню також ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються жодними доказами, є абстрактними та обґрунтовуються виключно тяжкістю покарання.

З клопотання слідчого та наданих матеріалів убачається, що органи досудового розслідування не навели відповідного обґрунтування ризиків, посилаючись головним чином на первісні підстави взяття ОСОБА_6 під варту, та не розглядали можливість застосування будь-яких більш м`яких запобіжних заходів або альтернативного запобіжного заходу.

Для обґрунтування продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою слідчий у клопотанні зазначив, що у провадженні необхідно ознайомити підозрюваних з матеріалами кримінального провадження та скласти обвинувальний акт, при цьому можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який або застосування альтернативного запобіжного заходу слідчим суддею взагалі не розглядалася.

У той же час, досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, а тому, під час проведення тих процесуальних дій, які зазначені у клопотанні, ОСОБА_6 не зможе перешкодити досудовому розслідуванню кримінального провадження.

У клопотанні слідчого і доданих до нього матеріалах, відсутні будь-які дані,які б свідчили про наміри ОСОБА_6 ухилятися від слідства і суду та від виконання процесуальних рішень, як про це безпідставно зазначено у клопотанні слідчого.

Тяжкість злочину, на яку посилається слідчий, хоча і є необхідною умовою для законності тримання під вартою, але наявність лише цієї умови є недостатнім обґрунтуванням необхідності продовження строку тримання під вартою.

Вказує про те, що слідчий суддя, всупереч вимогам ст. 183 КПК України, в ухвалі про продовження строку тримання під вартою зазначив, що застосування застави як запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 з огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, з чим неможливо погодитися, оскільки повідомлена підозра за ч. 4 ст. 410 КК України в порівнянні зі ст. 114-1 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину і законодавець не вніс її в перелік статей, по яким слідчий суддя має право не визначати альтернативний запобіжний захід. При цьому, з клопотання слідчого та ухвали слідчого судді убачається, що заявлені слідчим ризики випливають виключно з розслідування кримінального провадження за ст. 410 КК України і жодного обґрунтування підозри та ризиків за ст. 114-1 КК України немає, лише формально зазначено про її наявність, як можливість не визначати альтернативний запобіжний захід.

Наголошує, що ОСОБА_10 не має жодних намірів впливати на учасників судового провадження та вчиняти інші кримінальні правопорушення, знищувати докази та перешкоджати кримінальному провадженню, як і переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційні скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати, врахувати відсутність доказів того, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які вказує сторона обвинувачення, та застосувати до ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід, визначивши розмір застави в межах визначених законодавцем, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та факт збільшення обсягу обвинувачення, наявність обґрунтованих та доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також вимоги законодавства, якими забороняється застосування будь-яких інших запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, для осіб які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-1 КК України, що свідчить про неможливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги сторони захисту залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів провадженні слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області 23 вересня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем, проходить військову службу в Навчальному центрі ЗСУ. Вчинення злочину в умовах воєнного стану полягає у реалізації ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями в складі злочинної групи військового майна, а саме понад семи тисяч літрів дизельного палива приватним особам, яке мало використовуватись Навчальним центром ЗСУ в своїй навчальній діяльності щодо підготовки військовослужбовців для відсічі збройної агресії російської федерації.

29 травня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410, ч. 3 ст. 255 КК України.

У цей же день, о 15 год. 12 хв. ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2025 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який у подальшому неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів.

12 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

17 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Оскарження стороною захисту обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ст. 114-1 КК України не є предметом судової перевірки під час досудового розслідування в рамках розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу. На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинені кримінальні правопорушення. Встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, визначення ролі підозрюваного у їх вчиненні та вирішення питання про можливість їх вчинення саме ОСОБА_6 , а також надання оцінки доказам на предмет їх належності чи допустимості, є наступними етапами досудового розслідування та судового розгляду, які виходять за межі повноважень слідчого судді.

При цьому, колегія суддів повторно наголошує, що право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2025 року строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжений до 01 грудня 2025 року.

20 листопада 2025 року слідчим повідомлено стороні захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. На даний час триває ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На даній стадії досудового розслідування слідчий суддя перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли зі сплином часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази на їх доведення.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею були виконані вимоги кримінального процесуального закону та перевірено обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Наразі, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжче з яких відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Встановлені обставини вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, вказують на можливість їх вчинення в складі злочинної групи за попередньою змовою, при цьому, кримінальні правопорушення, пов`язані із заволодінням пальним, яке призначалося для потреб навчальної військової частини, що могло вплинути на підготовку військовослужбовців, які будучи не належно підготовленими наражали на небезпеку не тільки себе, а й ставили під загрозу виконання поставлених перед ними бойових завдань, що негативно могло відобразитись на захисті кордонів нашої країни військовослужбовцями тих військових частин, які перебувають на лінії вогневого ураження військами російської федерації, що підвищує ризик ухилення підозрюваного від досудового слідства та суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про мотиви, якими прокурор обґрунтував клопотання та мотиви слідчого судді при задоволенні цього клопотання, а також вказівка на незгоду сторони захисту з доводами сторони обвинувачення, не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та не спростовують висновків слідчого судді про можливість допущення ним неналежної процесуальної поведінки при обранні іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Більш того, на спростування заявлених стороною обвинувачення ризиків, стороною захисту не наведено жодного вагомого аргументу, який міг би бути оцінений колегією суддів, адже позитивні характеризуючі відомості щодо ОСОБА_6 є характеризуючими особу даними які мають враховуватися при обрання виду та строку покарання, у разі визнання його винуватим, але не є тими обставинами, які виключають можливість настання заявлених ризиків, як помилково вважає сторона захисту.

При цьому, посилання на те, що поведінка підозрюваного під час перебування під вартою не свідчить про його наміри ухилятися від слідства та перешкоджати встановленню істини у справі, не приймаються до уваги, адже під час перебування під вартою ОСОБА_6 позбавлений можливості вчиняти будь-які дії направлені на ухилення від досудового розслідування чи суду, що навпаки вказує про дієвість застосованого до підозрюваного запобіжного заходу, але це не свідчить про те, що він не вчинить таких дій в разі обрання менш суворого виду запобіжного заходу чи альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, як про це просив захисник.

Тобто, на даний час, обраний вид запобіжного заходу повністю запобігає встановленим ризикам можливої не процесуальної поведінки підозрюваного.

Критика захисником змісту клопотання слідчого про продовження строку застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який на його думку є ідентичним змісту раніше поданим клопотанням, є необ`єктивною, адже нових ризиків стороною обвинувачення встановлено не було, що не вимагало від сторони обвинувачення наведення нових мотивів для продовження запобіжного заходу.

Разом з тим, критикуючи зміст клопотання сторони обвинувачення, захисник залишив поза увагою, що зміст поданих ним апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою не змінюється та є аналогічним попереднім,однак, кожного разу колегія суддів надає оцінку доводам захисників незалежно від раніше наданої оцінки цим доводам.

Колегія суддів констатує, що про об`єктивність слідчого суддів свідчить той факт, що з перелічених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені та підтверджені під час досудового розслідування, один ризик втратив свою актуальність з плином часу та зважаючи на завершальну стадію досудового розслідування - ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування.

Однак, для тих ризиків, які продовжують існувати та з плином часу не втратили своєї актуальності, не приймаються до уваги твердження захисника про те, що прокурором не надано доказів на їх підтвердження, оскільки їх наявність обґрунтована тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , обставинами їх вчинення, роллю підозрюваного у їх вчиненні, тих благ та можливостей, які він отримав для себе в результаті вчинення кримінально карних дій.

Факт визнання підозрюваним своєї вини, на чому наголошують захисники, не оцінюється колегією суддів на даній завершальній стадії досудового розслідування та буде оцінений судом після завершення судового розгляду.

Обставини справи, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , особливості досудового розслідування та судового розгляду такої категорії справ, зважаючи на те, що ОСОБА_6 розуміючи, що він підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, може змінити місце свого проживання, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, оскільки, хоча вказані свідки і допитані на стадії досудового розслідування, але, виходячи з такої засади, як безпосередність дослідження показань, закріпленої у ст. 23 КПК України, пріоритет та доказове значення надається показанням, які суд отримує усно, тобто цей ризик продовжує зберігати свою актуальність до моменту допиту вказаних осіб у судовому засіданні, свідчать про те, що до підозрюваного не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а також не може бути визначений альтернативний запобіжний захід.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, як про це слушно зауважила захисник, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. При цьому, суду надано можливість не визначати для таких осіб альтернативних запобіжних заходів.

Слідчий суддя при ухваленні судового рішення керується виключно вимогами законодавства, які у даному конкретному провадженні є безальтернативними та категоричними, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , час вчинення цих правопорушень - оголошений воєнний стан в країні та загальна мобілізація, складність розслідування та судового розгляду такої категорії справ та значний обсяг процесуальних дій, які необхідно виконати для проведення об`єктивного й неупередженого судового розгляду, перевірки доказів не тільки сторони обвинувачення, а й сторони захисту для того, щоб постановити законне й справедливе судове рішення.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абзацу 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

У даному провадженні, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , суму завданих збитків та інші раніше встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для визначення підозрюваному розміру застави. Не наведено таких підстав і стороною захисту.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13