Справа № 274/3460/25
Провадження № 1-кп/0274/699/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року місто Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2025 за № 0000419, щодо:

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердичеві Житомирської області, є громадянкою України, здобула середню освіту, непрацевлаштована, заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2025 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

наприкінці березня 2025 року ОСОБА_8 , перебуваючи з дозволу власника ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, в період дії воєнного стану, запровадженого на території України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, шляхом вільного доступу таємно викрала належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Redmi 8 3/32GB», вартістю 1833 грн. 00 коп., та мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Redmi 9С NFC 3/64 Gb», вартістю 1750 грн. 00 коп., які знаходились на ліжку однієї з кімнат, після чого з місця вчинення злочину зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 3583 грн. 00 коп.

Крім того, 13.04.2025 близько 09 год. 00 хв., ОСОБА_8 , яка перебувала з дозволу власника у будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , побачила в кишені фартуху, який знаходився на ліжку однієї із кімнат, грошові кошти, які належать ОСОБА_6 , та у неї виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в ці ж день, час та місці, за вказаних обставин, в період дії воєнного стану, запровадженого на території України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрала грошові кошти в сумі 6000 грн., належні ОСОБА_6 .

В подальшому ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникла та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 6000 грн.

Кримінальна відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнається винуватою, передбачена ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнала. За епізодом з потерпілим ОСОБА_5 дала показання про те, що вона в 2025 році, орієнтовно навесні, близько 11 год., прийшла в помешкання по АДРЕСА_2 до своїх знайомих потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 , які на той час перебували в стані алкогольного сп`яніння. Уже утрьох вони продовжили вживати алкоголь. В ході застілля обвинувачена попросила та отримала згоду у потерпілого та свідка покористуватися їх смартфонами, оскільки у неї на телефоні були відсутні кошти, а в одному з їх мобільних телефонів був доступ до Інтернету, а в іншому кошти на рахунку. Близько 14 год. вона залишила вищевказане помешкання, в цей час під дією алкоголю ОСОБА_9 міцно спала, а потерпілий дрімав, й вона його розбудила, сказала що йде, а телефони поверне пізніше. В той же день, на прохання обвинуваченої, у якої на той час не було паспорта, свідок ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 здала один з телефонів в ломбард «Домашній», за який обвинувачена отримала близько 1000 грн. Свої дії обвинувачена пояснила потребою в коштах й тим, що вона планувала відразу «викупити» телефон за кошти, які їй повинна була у той день переказати її матір. Однак, в останньої це не вийшло, й телефон залишився в ломбарді. На наступний день обвинуваченій необхідно було терміново поїхати до брата й вона другий телефон залишила водієві таксі як завдаток за оплату проїзду, вартістю 600-800 грн. Цей телефон вона також планувала повернути власнику одразу, коли в неї з`являться гроші. Сім-карти від телефонів залишилися й досі у неї. Наголосила, що телефони вона не крала, а взяла покористуватися.

За епізодом з потерпілою ОСОБА_6 обвинувачена дала показання про те, що вона орендувала частину будинку АДРЕСА_3 , якій належить потерпілій. Будинок складається з трьох частин, які мали окремі входи, в одній частині проживала потерпіла, в другій - син потерпілої свідок ОСОБА_11 , у третій вона. Звукоізоляція в будинку була поганою, й було чутно голосну розмову або гуркіт у іншій частині, зокрема як іноді сперечалися потерпіла та її син. Орендну плату в розмірі 2500 грн. сплачував її батько. Жила вона там приблизно пів року й виселилася після подій, пов`язаних із зникненням грошей у потерпілої. Ці кошти обвинувачена не брала, вона навпаки піклувалася про потерпілу, яка була похилого віку та мала погані здоров`я й пам`ять. Чому потерпіла її обмовляє, вона не розуміє, вважає, що так зробити сказали дочки потерпілої. Пояснила, що її батько заплатив потерпілій та дочкам потерпілої 10000 грн. «просто тому, що ті звинувачували її у крадіжці грошей в потерпілої».

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченою, її вина у вчиненні інкримінованих їй злочинів повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні та оцінених судом узгоджених між собою доказів, а саме:

1) за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілому ОСОБА_5 :

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні про те, що навесні 2025 року, точної дати та місяця він не пригадав, у нього вдома, орієнтовно з 10 год. до 15 год., він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_8 , яка прийшла до них в гості та з якою були раніше знайомі, вживали алкогольні напої. Вжили алкоголю багато, близько 0,7 л горілки, тому він та його співмешканка через деякий час «відключились». Пригадав, що перед цим обвинувачена просила скористатися їхніми телефонами, які обіцяла повернути через годину-півтори. Два телефони лежали на ліжку, в руки свої телефони обвинуваченій вони не давали. Коли вони проснулися у ввечері, то виявили відсутність своїх телефонів. Ці два телефони купував він за власні кошти, й одним, «Редмі9», користувався сам, а інший «Редмі8», віддав своїй співмешканці. Через декілька днів приїхали працівники поліції, які повідомили, що затримали обвинувачену ОСОБА_8 з викраденими телефонами. Щодо покарання обвинуваченій, потерпілий поклався на розсуд суду, при цьому вважав, що таке покарання не повинне бути суворим. Претензій до обвинуваченої не висловив, оскільки її родичі відшкодували йому заподіяну шкоду в сумі 3500 грн. Відшкодування шкоди потерпілому також підтверджується його письмовою заявою (т. 1 а.п. 98);

- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченою знайома, оскільки раніше спільно проживала з її братом. Дала показання про те, що в 2025 році, не пригадуючи точної дати, коли вона була вдома разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 , до них прийшла обвинувачена ОСОБА_8 . Свідок в цей час відпочивала та перебувала в стадії алкогольного запою. Після приходу обвинуваченої, вони усі разом вживали алкоголь. У той же день вона та ОСОБА_5 давали користуватися обвинуваченій своїми телефонами, ОСОБА_5 своїм телефоном марки «Редмі 9», вона - марки «Редмі 8», якого купив близько півроку тому ОСОБА_5 та подарував їй. Згодом обвинувачена пішла. Увечері свідок та ОСОБА_5 телефонували до обвинуваченої, щоб дізнатися про те, де їх телефони, однак обвинувачена не відповідала;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка надала суду показання про те, що обвинувачена є її знайомою й вони неодноразово разом здавали телефони до ломбардів. Телефони були різні. В один із днів, приблизно в кінці березня 2025 року, вона на прохання ОСОБА_8 , у котрої не було при собі паспорта, здала в ломбард «Домашній» телефон, а отримані гроші віддала обвинуваченій. Той телефон вони назад не викуповували. Через значний проміжок часу, що сплинув, свідок не змогла пригадати усіх деталей тих подій;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.04.2025, згідно з яким потерпілий ОСОБА_5 , попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, повідомив про те, що в кінці березня 2025 року ОСОБА_8 шляхом вільного доступу викрала два мобільних телефони за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.п. 145);

- даними протоколу огляду місця події від 25.04.2025 з таблицею зображень до нього, при проведенні якого в присутності двох понятих та власника приміщення - потерпілого ОСОБА_5 було проведено огляд житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлено місце вчинення кримінального правопорушення (т. 1, а.п. 147-150);

- даними протоколу огляду предмету від 25.04.2025, а саме: визнаних у подальшому речовими доказами двох копій товарних чеків, які надав потерпілий ОСОБА_5 , згідно з якими вартість мобільного телефону «Хіаоmі Redmi 9С NFC 3/64 Gb» становить 3600 грн., а «Хіаоmі Redmi 8 3/32GB» - 3528 грн. (т. 1 а.п. 151-154);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.04.2025, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 , попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, у присутності двох понятих серед пред`явлених для впізнання 4-х осіб жіночої статі на фотознімку під № 1 впізнав ОСОБА_8 як особу, з якою він наприкінці березня 2025 року вживав алкогольні напої, після чого в нього були викрадені два мобільні телефони (т. 1, а.п. 155-157);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.04.2025, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 , попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, у присутності двох понятих серед пред`явлених для впізнання 4-х осіб жіночої статі на фотознімку під № 2 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка наприкінці березня 2025 року звернулася до неї з проханням закласти до ломбарду мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9С» (т. 1, а.п. 158-160);

- даними листа від 28.04.2025 № 2804/2 ломбардного відділення «Ломбард Домашній» № 21, відповідно до якого ОСОБА_10 за договором № 021251413 від 03.04.2025 отримала ломбардний кредит під заставу смартфону Хіаоmі Redmi 9С ТАС, який після закінчення строку дії договору реалізований третім особам (т. 1, а.п. 162);

- даними висновку експерта від 25.04.2025 № СЕ-19/106-25/7638-ТВ, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «Хіаоmі» «Redmi 9С NFC 3/64 Gb» станом на 24.04.2025 становила 1750 грн. (т. 1, а.п. 163-167);

- даними висновку експерта від 28.04.2025 № СЕ-19/106-25/7639-ТВ, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «Хіаоmі» «Redmi 8 3/32GB» станом на 24.04.2025 становила 1833 грн. (т. 1, а.п. 168-172);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.04.2025 зі таблицею зображень до нього, згідно з яким в присутності двох понятих та підозрюваної ОСОБА_8 було відтворено дії, обстановку та обставини події кримінального правопорушення (т. 1, а.п. 90-97).

2) за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілій ОСОБА_6 :

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні, яка через свій похилий вік не пригадала дату, коли обвинувачена викрала у неї гроші. Однак, впевнено підтвердила, що саме обвинувачена ОСОБА_8 , яка певний період винаймала у неї житло та в день крадіжки перебувала у неї вдома, викрала з кишені її халату гроші, які вона отримала як пенсію та мала намір сплатити ними за комунальні послуги. Ці події відбувалися в світлий час доби в помешканні потерпілої. Зі слів потерпілої, до неї часто навідуються сусіди, обвинувачена в день крадіжки також прийшла її провідувати. Після викрадення грошей потерпіла викликала поліцію. До суду потерпіла подала письмову заяву, у якій вказала, що заподіяну шкоду в розмірі 6000 грн. їй було відшкодовано батьком обвинуваченої ОСОБА_12 , тому вона претензій до обвинуваченої немає, просить її суворо не карати (т. 1, а.п. 205);

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який надав суду показання про те, що з обвинуваченою він був знайомий раніше, оскільки вона орендувала кімнату у його матері ОСОБА_6 , яка є потерпілою у цьому кримінальному провадженні. Будинок, у якому він проживає по АДРЕСА_3 , розділений на три частини з окремими входами, в одній проживає його мати, в другій він, а в третій проживала обвинувачена. У квітні 2025 року, числа 12-13, його мати отримала пенсію 6000 грн., яку принесла поштарка. Оскільки мати погано бачить, то при отриманні нею пенсії останнім часом (в 2025 році завжди) присутній він. Перелічивши мамину пенсію, він повертає гроші матері, яка ставить підпис у відомостях. У вказаний день увечері його мати впала, що з нею трапляється досить часто, й він чув як вона просила: « ОСОБА_13 », звертаючись до обвинуваченої ОСОБА_8 , яка в той час орендувала в потерпілої кімнату. Наступного ранку мати повідомила свідку, що з кишені її фартуха, у якому вона була одягнена, зникла отримана нею пенсія в сумі 6000 грн., яку зі слів матері забрала обвинувачена. Іноді до них приходить його сестра, щоб взяти у матері гроші на оплату комунальних послуг, однак у день крадіжки вона не приходила, оскільки приходить лише на вихідних;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка надала суду показання про те, що вона працює листоношою АТ «Укрпошта» та до її службових обов`язків належить доставка пенсій, зокрема за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла ОСОБА_6 . Пенсія доставляється щомісячно 13 числа, окрім вихідних днів. Орієнтовно навесні 2025 року 13 числа свідок доставила пенсію за вищевказаною адресою та вручила її потерпілій ОСОБА_6 , яка поставила свій підпис у відомості. В цей час потерпіла була у помешканні сама, інших осіб на території її домоволодіння свідок не бачила. Сума пенсії була понад 5000 грн.;

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.04.2025, згідно з яким потерпіла ОСОБА_6 , попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, повідомила про те, що 13.04.2025 ОСОБА_15 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю ОСОБА_6 , викрала 6000 грн. (т. 1, а.п. 173);

- даними протоколу огляду місця події від 26.04.2025 з таблицею зображень до нього, при проведенні якого в присутності двох понятих та власника приміщення - потерпілої ОСОБА_6 було проведено огляд житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_3 , та встановлено місце вчинення кримінального правопорушення (т. а.п. 76-81);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2025, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 , попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, у присутності двох понятих серед пред`явлених для впізнання 4-х осіб жіночої статі на фотознімку під № 3 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 13.04.2025 близько 9 год. викрала грошові кошти в сумі 6000 грн. (т. 1, а.п. 82-84);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.04.2025 зі таблицею зображень до нього, згідно з яким в присутності двох понятих та підозрюваної ОСОБА_8 було відтворено дії, обстановку та обставини події кримінального правопорушення (т. 1, а.п. 90-97).

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченої такої кваліфікуючої ознаки як вчинення кримінального правопорушення повторно за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілому ОСОБА_5 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

У примітці 1 до ст. 185 КК України зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Зі змісту ч. 1 ст. 88 КК України випливає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. При цьому частиною другою зазначеної статті визначено, що судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Станом на березень 2025 року ОСОБА_8 є такою, що не має судимості, оскільки за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.11.2012, яким їй призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі та від відбування якого на підставі ст. 75 КК України вона звільнена з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, відповідно до п. 1 ст. 89 КК України судимість є погашеною.

Враховуючи наведене, суд виключає з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілому ОСОБА_5 , таку кваліфікуючу ознаку як вчинення кримінального правопорушення повторно.

Суд визнає неналежним доказом та не покладає в основу вироку за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілій ОСОБА_6 , дані показань свідка ОСОБА_16 , наданих суду про те, що 14 чи 15 квітня 2025 року в магазин "Абу-Дабі", який розташований в м. Бердичеві по вул. Житомирській, 46/1, в якому вона в той час працювала, по обіді прийшла обвинувачена ОСОБА_8 , яка при собі мала велику суму коштів та розрахувалася приблизно на 2000 грн. чотирма купюрами по 500 грн. Орієнтовно така ж сума коштів ще залишилася в ОСОБА_8 . До цього моменту обвинувачена в магазині купувала 4-5 разів на суму 30-70 грн., зокрема, індійську чорну хну. Свідок добре пам`ятала клієнтів магазину, в т.ч. й обвинувачену. Також, свідок чітко запам`ятала дату в проміжку чисел 14-15 квітня через те, що напередодні була важлива подія у її бізнесі.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту, зокрема свідком щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях.

Так, свідок ОСОБА_16 вказала, що обвинувачена до неї в магазин прийшла 14 чи 15 квітня 2025 року, тобто принаймні на наступний день після вчинення крадіжки, а не в день такої 13.04.2025. Доказів на підтвердження того, що кошти, якими обвинувачена розрахувалася у цьому магазині, були отримані нею внаслідок саме крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 (наприклад, ідентифікуючі ознаки грошових купюр чи повідомлення такої інформації свідку самою обвинуваченою) стороною обвинувачення не здобуто та суду не надано.

Свідок ОСОБА_16 будь-яких інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, суду не повідомила, тому її показання є неналежним доказом, а обґрунтовані ними доводи сторони обвинувачення стосовного того, що купівля обвинуваченою товарів на значну суму підтверджує вчинення злочину, є лише припущенням й не можуть бути покладені в основу обвинувачення у вчиненні злочину.

З вказаних мотивів суд визнає неналежним доказом також протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2025, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 13.04.2025 купила товари на суму приблизно 3000 грн. та розрахувалась купюрами по 500 грн. (т. 1, а.п. 85-87).

Оцінюючи заперечення сторони захисту про доведеність винуватості обвинуваченої у вчинені інкримінованих злочинів, суд вважає безпідставним твердження про те, що за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілому ОСОБА_5 , вартість кожного з телефонів, які були предметом злочину, слід оцінювати окремо, й тому, в разі визнання судом вини обвинуваченої у викраденні майна, її дії слід кваліфікувати як дрібну крадіжку. Так, судом встановлено, що скоєне ОСОБА_8 діяння було вчинене одним способом і за обставин, які свідчать про єдиний умисел вчинити таємне викрадення саме двох телефонів. З огляду на вартість викраденого майна в його сукупності, дії обвинуваченої не можуть бути кваліфіковані як дрібна крадіжка, тому кримінальне провадження не підлягає закриттю з підстав втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, як на цьому наполягав захисник.

При цьому суд критично ставиться до показань обвинуваченої ОСОБА_8 , а також потерпілого ОСОБА_5 та свідка сторони захисту ОСОБА_9 в частині того, що останні давали дозвіл обвинуваченій покористуватися телефонами. Так, згідно з показань вказаних учасників кримінального провадження вони були знайомі тривалий час до події кримінального правопорушення, стосунки них були приязні, а тому їх показання можуть бути спрямовані на уникнення обвинуваченою відповідальності. До того ж згідно із протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.04.2025 потерпілий ОСОБА_5 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, повідомив поліцію, що ОСОБА_8 шляхом вільного доступу викрала два мобільних телефони. З наданих у судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 вбачається, що в день зникнення телефонів увечері вони намагалися додзвонитися до обвинуваченої та з`ясувати місце знаходження зниклих телефонів, однак та не відповідала.

Як роз`яснено в п. 3 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 № 10, викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

З показань обвинуваченої ОСОБА_8 вбачається, що у день крадіжки вона залишила помешкання потерпілого ОСОБА_5 у той час, коли внаслідок вживання алкоголю свідок ОСОБА_9 міцно спала, а потерпілий дрімав. За власними показаннями свідка ОСОБА_9 вона у той день перебувала в стадії алкогольного запою. Потерпілий ОСОБА_5 суду повідомив, що у день крадіжки він та його співмешканка вжили велику кількість алкоголю, а тому через деякий час «відключились». Вказані обставини спростовують твердження обвинуваченої, що з помешкання потерпілого вона винесла телефони з дозволу їх володільців, та підтверджують факт таємного викрадення чужого майна. Пояснення ж обвинуваченої щодо подальшої долі викрадених телефонів, лише підкреслюють корисливий умисел на заволодіння не належним їй майном.

Що стосується доводів сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_8 у вчинені таємного викрадення майна у потерпілої ОСОБА_6 , суд оцінює їх як захисну позицію задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження та спростовуються наведеними вище письмовими доказами та показами потерпілої і свідків. Так, потерпіла в судовому засіданні підтвердила, що саме обвинувачена ОСОБА_8 викрала з кишені її халату гроші, одержані як пенсія. Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що у день крадіжки у помешканні потерпілої перебувала обвинувачена, а на наступний день потерпіла повідомила про зникнення грошей. Про факт крадіжки потерпіла, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, повідомила поліцію, вказавши, що 13.04.2025 ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку потерпілої, викрала у неї 6000 грн. З огляду на невизнання вини, суперечливими є показання обвинуваченої про те, що її батько відшкодував шкоду потерпілій «просто так».

Оцінивши ж надані суду докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доведеною та кваліфікує її дії:

за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілому ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану;

за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілій ОСОБА_6 - за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, особу винної та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 12 КК України, є тяжким умисним злочином.

Обвинувачена ОСОБА_8 є раніше судимою, однак на час вчинення злочинів, у вчиненні який визнана винуватою цим вироком, відповідно до ст. 89 КК України вважалася такою, що не має судимості. Обвинувачена не працевлаштована, заміжня, є матір`ю неповнолітньої дитини, яка проживає закордоном; за місцем проживання характеризується посередньо; за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра не зверталася, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку. Разом з тим, суд не вбачає у поведінці обвинуваченої свідчень її щирого каяття, як це вказано в обвинувальному акті, оскільки в судовому засіданні обвинувачена свою провину у вчиненні злочинів не визнала та не розкаялася у скоєному.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку за епізодом таємного викрадення майна, належного потерпілій ОСОБА_6 віком 82 роки.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченої такої обтяжуючої її покарання обставини як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, як на цьому в судових дебатах наполягав прокурор, суд враховує таке.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати обставиною, яка обтяжує покарання, зокрема вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення не інкримінував ОСОБА_8 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Як і не було зазначено в обвинувальному акті цієї обставини як такої, що обтяжує покарання, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Із наведених мотивів суд не визнає цю обставину такою, що обтяжує покарання, оскільки протилежне буде суперечити положенням ст. 337 КПК України.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду в постанові від 20.12.2018 у справі № 679/783/17.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченої, позицію потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, суд призначає ОСОБА_8 покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яка передбачає безальтернативний вид покарання - позбавлення волі, та визначає розмір такого покарання строком 5 років 6 місяців.

Правових підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, судом не встановлено, а виправлення засудженої без відбування покарання неможливе, до того ж вона уже відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2025, який набрав законної сили 21.08.2025, ОСОБА_8 була засуджена за вчинення у 2021 та 2024 роках кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, за які на підставі ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженій зараховано у строк покарання строк її попереднього ув`язнення 13.03.2023 до 14.03.2023 (включно) з розрахунку день за день. У відповідності до ч. 7 ст. 72 КК України засудженій також зараховано у строк покарання період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 10.07.2024 по 28.08.2024 (включно), виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.08.2025 роз`яснено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2025 слід рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

З врахуванням наведеного, суд при призначенні покарання керується вимогами ст. 70 КК України та визначає остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного попереднім вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2025, більш суворим покаранням, призначеним за новим вироком, із зарахуванням в строк остаточного покарання відбутого частково покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подано.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не застосовувалися.

Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, суд в порядку ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченої.

Підстав для обрання щодо обвинуваченої запобіжного заходу, враховуючи відсутність клопотань з цього приводу та відбування нею покарання у виді позбавлення волі, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2025, більш суворим, призначеного за цим вироком, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання відбуте частково покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2025 у виді позбавлення волі з 21.08.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день за день.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 13.03.2023 до 14.03.2023 та з 08.05.2025 по 20.08.2025 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 10.07.2024 по 28.08.2024, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченої ОСОБА_8 не обирати.

Ухвала Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.09.2025 в частині тимчасового залишення ОСОБА_8 в державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» з дня набрання вироком законної сили припиняє свою дію.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні, в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили, а саме: фотознімки товарних чеків на 2 арк. залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1