КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6181/25
Провадження № 1-кп/552/713/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025

04 листопада 2025 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000681 від 24.07.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Сорочинці Полтавської області, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, 24.02.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, № 64/2022, строк якого відповідним Законом продовжено по теперішній час.

Надалі згідно із ч. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до рішення Прикордонної служби України № 23-61122/0/6/-22 від 24.02.2022, прийнятого у відповідності до Указу Президента від 24.02.2022 № 64/2022, з метою забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, проведення своєчасної та повної мобілізації, на період дії правового режиму воєнного стану, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років за певними виключеннями.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57, визначено, що окрім інших, право на перетин кордону мають право, зокрема особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання, або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд.

Відповідно до Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.1994 № 221, медико-соціальними експертними комісіями (далі МСЕК) МОЗ проводиться експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності. Направлення для огляду хворого у МСЕК видається лікарсько-консультаційною комісією (далі - ЛКК) відповідного лікувально-профілактичного закладу за формою № 088/о, затвердженою МОЗ, після клінічних досліджень, що підтверджують стійкий чи необоротний характер захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим же захворюванням за останні дванадцять місяців, а хворий на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

Відповідно до п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317) медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Порядок проходження медико-соціальної експертизи регламентується: Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»; Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»; Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561 «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 № 420 «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування»; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 № 577 «Про затвердження форм первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях».

Тобто, МСЕК видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації.

Так, навесні 2024 року, перебуваючи у с. Великі Сорочинці, ОСОБА_5 від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав контактні дані особи, яка з їх слів може допомогти з виготовленням медичних документів для безперешкодного перетину державного кордону України, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження.

У подальшому, у не встановлені досудовим розслідуванням час та місці, однак до 16.05.2024, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення через державний кордон України свого сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Приблизно на початку травня 2024 року ОСОБА_5 з метою незаконного переправлення через державний кордон України свого сина ОСОБА_6 , перебуваючи у с. Великі Сорочинці звернувся до особи, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, зателефонувавши останній з проханням допомогти йому з отриманням другої групи інвалідності для себе.

Разом з тим, під час вказаної телефонної розмови особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження та ОСОБА_5 домовились про зустріч. У свою чергу ОСОБА_5 залучив до реалізації свого злочинного умислу сина ОСОБА_6 , який не був обізнаним у дійсних мотивах батька, з метою зустрічі з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження.

У подальшому, у травні 2024 року, ОСОБА_6 , не будучи обізнаним у злочинних намірах ОСОБА_5 , у м. Гребінка Полтавської області зустрівся з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, та отримав від неї інформацію про документи, які необхідно надати до медзакладу, та про необхідність надати 7 тисяч доларів США. Вказану інформацію ОСОБА_6 передав батьку ОСОБА_5 після зустрічі.

Через деякий час, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, але до 16.05.2024 ОСОБА_5 , умисно, з метою організації незаконного перетину державного кордону та з метою усунення перешкод для такого виїзду, достовірно знаючи, що не буде проходити необхідних медичних обстежень у КНП «Гребінківська міська лікарня» Гребінківської міської ради, через свого сина ОСОБА_6 , який не був обізнаним про реальне призначення грошових коштів, передав копії особистих документів та 7 тисяч доларів США особі, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження.

У подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , у період з 16.05.2024 до 10.06.2024 особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, отримала у КНП «Гребінківська міська лікарня» Гребінківської міської ради направлення на медико-соціально-експертну комісії (МСЕК) форми № 088/о та висновок на ім`я ОСОБА_5 про наявність у останнього порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за формою № 080-4/о (далі висновок форми № 080-4/о); у спеціалізованій травматологічній МСЕК КП «ПОЦ МСЕК»), акт до огляду МСЕК, індивідуальну програму реабілітації та довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії щодо проходження ОСОБА_5 медико-соціальної експертизи.

Після чого, 21.06.2024 ОСОБА_6 , який не був обізнаний про фіктивність документів, перебуваючи у м. Гребінка отримав від особи, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, довідку серії 12 ААГ № 542137, якою ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності по загальним захворюванням безтерміново, програму реабілітації та висновок КНП «Гребінківська міська лікарня» форми № 080-4/о про те, що ОСОБА_5 потребує постійного стороннього догляду, які передав своєму батьку.

Згідно рішення від 26.03.2025 № В-1756 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії, установлені захворювання ОСОБА_5 не дають підстав встановлення другої групи інвалідності. Зокрема, представлені у медико-експертній справі відомості про стан здоров`я ОСОБА_5 відповідають третій групі інвалідності від загального захворювання.

Таким чином довідка серії 12 ААГ № 542137, якою ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності по загальним захворюванням безтерміново, програма реабілітації та висновок КНП «Гребінківська міська лікарня» форми № 080-4/о про те, що ОСОБА_5 потребує постійного стороннього догляду, отримані останнім безпідставно.

Надалі ОСОБА_5 у липні 2024 року, але не пізніше 16.07.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, з метою організації незаконного перетину державного кордону та з метою усунення перешкод для такого виїзду, достовірно знаючи, що отримані від особи, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, документи про встановлення йому другу групи інвалідності є фіктивними, оформив документи про те, що догляд за ним здійснює його син ОСОБА_6 .

Як наслідок, 17.11.2024 у пункті пропуску «Могилів-Подільський» (м. Могилів-Подільський Вінницька область), ОСОБА_5 умисно, з метою усунення перешкод для перетину державного кордону України надав раніше виготовлені фіктивні документи, зокрема довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 542137, що дало змогу того ж дня о 15 год 44 хв його сину ОСОБА_6 незаконно перетнути державний кордон України під виглядом супроводу свого батька ОСОБА_5 , як особа, яка має одного із батьків з інвалідністю другої групи.

Таким чином ОСОБА_5 упродовж квітня-грудня 2024 року, точні час та місце у ході досудового розслідування не встановлено, умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, з метою організації незаконного перетину державного кордону України його сином ОСОБА_6 , у порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 № 57, не маючи законних підстав, отримав документи, якими йому встановлено другу групу інвалідності, а також якими встановлено факт, що догляд за ним здійснює його син ОСОБА_6 , які 17.11.2024 у пункті пропуску «Могилів-Подільський» ОСОБА_5 використав, надавши працівникам Державної прикордонної служби України, тим самим усунув перешкоди для незаконного перетину кордону ОСОБА_6 .

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за частиною 2 статті 332 КК України, як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а також сприяння його вчиненню усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У підготовчому судовому засіданні прокурор повідомив, що 14 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000681 від 24.07.2025, укладена угода про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 .

Згідно з угодою ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався сумлінно співпрацювати із стороною обвинувачення.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати у повному обсязі у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сприяти у забезпеченні виконання завдання кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого судового розгляду кримінального провадження у суді, співпрацювати з правоохоронними органами у викритті злочинних дій інших осіб, які причетні до вчинення цього та інших кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним оформленням документів щодо наявності інвалідності, а також щодо організації незаконного перетину державного кордону України, надавати правдиві показання під час судового розгляду кримінального провадження та сприяти у встановленні судом обставин вчинення злочину. Підтвердити відомі йому та надані ним відомості у цьому кримінальному провадженні під час судового розгляду, та у разі виділення відносно нього матеріалів в окреме провадження, надати вказані вище відомості судового розгляду кримінальних проваджень щодо інших осіб, причетних до незаконної діяльності.

Сторони узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , з урахуванням обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшують його покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини в повному обсязі щодо усіх обставин його вчинення, а також з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують його покарання, які передбачені ст. 67 КК України, з урахуванням особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризується, не має судимості, та надав свідчення щодо обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України сторони погодили звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладатимуться на обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 76 КК України просили визначити судом при затвердженні угоди.

Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено зміст статті 476 КПК України щодо наслідків невиконання угоди.

Прокурор вважав, що угоду укладено відповідно до вимог закону, а тому просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену у ній міру покарання.

Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості від 14 жовтня 2025 року.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю, за обставин, викладених в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. Він запевнив суд у своєму щирому каятті, усвідомленні протиправності вчиненого, готовності виправитися та не допускати подібних випадків у майбутньому. Просив суд затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами покарання. Крім того, пояснив, що повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення, у вчиненні якого він визнає себе винним, а також вид і міру покарання, узгоджену сторонами.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим чи підозрюваним.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 332 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винним, відповідно до частини 4 статті 12 КК України віднесене до тяжкого злочину.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення частини 5 статті 474 КПК України, відповідно до якої:

1) має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Розуміючи це, він погоджується на призначення узгодженого покарання, а також на застосування інших заходів, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд, пом`якшуючими покарання обставинами вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

З урахуванням усіх даних в їх сукупності, виходячи з загальних засад призначення покарання, суд вважає, за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене угодою про визнання винуватості покарання за частиною 2 статті 332 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи, особу винного ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, позитивно характеризується, вину визнав, його щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування покарання, та вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ст. 76 КК України суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення встановленої ст. 50 КК України мети покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між підозрюваним (обвинуваченим) та прокурором.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, щодо яких здійснюється інше судове провадження, з якого було виділено в окреме провадження матеріали за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Суд встановив відсутність порушення угодою прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб та у зв`язку із викладеним, та з метою не допустити порушення презумпції невинуватості осіб, які не є учасниками цього судового провадження, суд у вироку використав умовні позначення для мінімізації можливості ідентифікувати осіб, про яких йде мова у вироку, окрім відомостей про обвинуваченого. Зазначення адрес, назв закладів охорони здоров`я, медичної документації чи будь-якої іншої інформації про осіб, які зустрічаються в тексті вироку, здійснені виключно для конкретизації обвинувачення ОСОБА_5 , без наведення яких неможливо достатньо повно і однозначно викласти обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. У цьому вироку зроблено висновки і вирішено питання лише щодо діянь обвинуваченого ОСОБА_5 , без констатації та оцінки дій інших осіб як кримінально караних.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, у зв`язку із чим підстави для його вирішення судом відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судових експертиз у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувати.

Речовими доказами суд вважає за необхідне розпорядитися відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 368-371, 373-374, 376, 468-469, 471, 473-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Угоду від 14 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000681 від 24.07.2025, про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 затвердити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 рік.

На підставі ч. 2-4 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речовий доказ: а саме медико-експертну справу № 1018 на ім`я ОСОБА_5 на 22 арк залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

У разі невиконання затвердженої судом угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1