Номер провадження: 11-кп/813/669/25
Справа № 501/3969/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотаннязахисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000026 від 25.01.2021 р. ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Запобіжний захід залишений у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відрахований з дня його фактичного затримання - 10.06.2021 року.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат у кримінальному провадженні, а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 .

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 , а також адвокат ОСОБА_9 , яка діє в його інтересах подали апеляційні скарги, які на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 05.06.2024 року надійшли в провадження колегії суддів Одеського апеляційного суду у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.06.2024 року відкрито апеляційне провадження та призначений судовий розгляд апеляційних скарг на 08 жовтня 2024 року в приміщенні Одеського апеляційного суду. Також забезпечена участь в апеляційному розгляді обвинуваченого ОСОБА_8 , який утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Під час апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_9 надійшли два аналогічних за змістом клопотання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, яке мотивоване тим, що під час перебування під вартою стан здоров`я ОСОБА_8 погіршився та ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання та продовження строку тримання під вартою, відсутні, оскільки обвинувачений інкримінований злочин не скоював та доказів цього матеріали справи не містять.

Дослідивши доводи клопотання, заслухавши пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи клопотання та просили його задовольнити, думку прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення клопотання, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей апеляційного провадження.

Тож для вирішення питання про запобіжні заходи, наприклад тримання під вартою, на стадії апеляції слід звернутися до змісту ст. 331 КПК. Ця стаття містить процедури та норми, які необхідно враховувати апеляційному суду. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Щодо доводів захисника про незаконність перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в період з 30 червня 2024 року до теперішнього часу із посиланням на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.05.2024 року, слід зазначити наступне.

Так, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.05.2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 був продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.06.2024 року, після чого судовий розгляд в суді 1-ої інстанції був продовжений.

В подальшому, в той же день, 01.05.2024 року Овідіопольським районним судом Одеської області був ухвалений вирок, яким міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишено у виді тримання під вартою.

Пунктом другим частини четвертої статті 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження; рішення про залік досудового тримання під вартою.

Згідно вироку суду першої інстанції, яким завершено судовий розгляд кримінального провадження, запобіжний захід обвинуваченому залишено у вигляді тримання під вартою та строк відбуття покарання ОСОБА_8 відрахований з дня його фактичного затримання - 10.06.2021 року.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, метою для застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як зазначає захисник, при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд послався на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: можливого переховування від суду, незаконного впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, які на переконання захисника, не підтверджені та в теперішній час не існують.

Водночас, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії апеляційного розгляду та у справі постановлений обвинувальний вирок, ризиками, які можуть існувати та підлягають перевірці, це ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, а також незаконного впливу на потерпілу.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК можливого незаконного впливу на потерпілу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Окрім того, вироком суду був повністю задоволений цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та стягнуто на її користь майнову шкоду у розмірі 19200 грн. та моральну шкоду у сумі 2000000 грн., що свідчить про те, що обвинувачений, може здійснювати незаконний вплив на потерпілу, схиляючи її до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, або з метою відмови від цивільного позову.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином України, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований на території, яка є окупованою рф, роботи, майна та засобів для існування не має та відносно якого постановлений вирок про визнання винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке йому призначено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

На теперішній час вказаний вирок не набрав законної сили, та триває апеляційний розгляд.

Вказані обставини свідчать про відсутність міцних соціальних зв`язків на території України, що з урахуванням обізнаності останнім про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке йому призначено, може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин.

Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Руслана Яковенко проти України», заява №?5425/11 від 04.06.2015 року, зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом 1-ої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сили, і його можна оскаржити.

При цьому, апеляційний суд, аналізуючи доводи клопотання про те, що підставою для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 є погіршення стану його здоров`я, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого, зазначене не спростовує наявності вищенаведеного ризику та не може беззаперечно свідчити про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, введення на території України режим воєнного стану, враховуючи усвідомлення обвинуваченим міри та виду покарання, яке призначене судом ОСОБА_8 не може знизити ризик переховування обвинуваченого від суду у разі зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт за невизначеною адресою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні беззаперечно існує ризик того, що з метою уникнення відбування покарання, яке йому призначене, обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від апеляційного суду, змінити місце проживання, або взагалі залишити територію України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що, згідно пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування обвинуваченого у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З приводу доводів клопотання захисника щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд зазначає, що будь-яких відомостей, які б вказували на те, що у обвинуваченого наявні хвороби, які виключають його можливість перебування в умовах ізоляції, матеріали провадження та долучені захисником до клопотання документи, не містять.

Вищевикладене свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений може вдатися спроб переховування від суду задля уникнення відбування покарання, а також незаконно впливати на потерпілу з метою зміни її позиції, а також відмови від заявленого цивільного позову.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, під час розгляду клопотання захисника, судом не вирішується питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних матеріалів, вирішує питання доведеності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Окремо, апеляційний суд звертає увагу захисника ОСОБА_9 на те, що згідно п.3 ч.1 ст. 401 КПК України, клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу повинно було бути подане до призначення справи до апеляційного розгляду та підлягало вирішенню в порядку підготовки до апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 177, 376, 404, 405, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4