МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6513/25

Провадження № 1-кс/210/1639/25

01 жовтня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, скаргу адвоката ОСОБА_3 подану в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2025 року до суду надійшла вищевказана скарга, в обґрунтування скарги адвокат зазначає, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2024 року залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2025 року у справі №335/3886/21, ОСОБА_4 засуджено до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2025 року на підставі п. 12 ч.1 ст. 537 КПК України, ОСОБА_4 було тимчасово залишено у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на період судового розгляду іншого кримінального провадження №334/7342/21. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 року на органи прокуратури покладено обов`язок вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки ОСОБА_4 під час тримання саме в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» 08.09.2025 року без ухвали суду, що змінює місце тримання, здійснено примусове переміщення ОСОБА_4 до ДУ «Криворізька випарна колонія №80». У зв`язку з наявними обставини адвокат ОСОБА_3 звернулась до слідчого суду з вказаною скаргою та просила визнати незаконним позбавлення волі ОСОБА_4 через утримання у ДУ «Криворізька випарна колонія №80» без ухвали суду, що змінює місце тримання ДУ «Запорізький слідчий ізолятор (СІЗО №10)», зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, адміністрацію ДУ «Криворізька виправна колонія №80», конвой припинити незаконне утримання у ДУ КВК №80 і доставити ОСОБА_5 до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Тимчасово заборонити будь-які переміщення ОСОБА_4 до фактичного виконання цієї ухвали, надалі лише за окремою ухвалою суду у справі №334/7342/21, витребувати з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України спільний наказ 17 армійського корпусу сухопутних військ Збройних сил України та Запорізької обласної військової адміністрації про евакуацію №261/№43 від 06.08.2025 р. витребувати з медичної частини №80 КВК №80, яка підпорядковується філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Дніпропетровській та Донецькій областях», оригінал довідки №56 про фіксацію тілесних ушкоджень від 15.09.2025 р. стосовно ОСОБА_4 , медичну документацію (запис про звернення, акти медичних оглядів, фельдшерські записи щодо перев`язки, рішення щодо швів, фото та рентген матеріали) відносно нього. Витребувати з ДУ «Криворізька виправна колонія №80)журнал та акти застосування спец засобів до ОСОБА_4 під час етапування, записи про звернення, відомості про час переведення кайданок наперед із зазначенням прізвищ відповідальних осіб. Призначити невідкладне судово-медичне обстеження з протоколюванням рани, потреби в швах, причин триваючої кровотечі, слідів від кайданок. Судово-медичну експертизу провести за Стамбульським протоколом з фото/відеофіксацією. В разі підтвердження викладених фактів внести відомості в ЄРДР за ознаками ст. 382, 365, 367, 371, 127 КК України.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 присутня не була, причини неявки суду не повідомила.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно з ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Статтею 206 КПК України надано слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та інше) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі № 766/22242/17.

Надаючи оцінку правомірності тримання ОСОБА_4 в умовах ДУ «Криворізька виправна колонія №80», та відповідно наявності чи відсутності підстав його звільнення з-під варти, слідчим суддею враховується таке.

Під час судового розгляду, встановлено, що вироком Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя від 05.04.2024 року у справі №335/5886/21 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України. За ч. 2 ст. 383 КК України призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. За ч. 3 ст. 307 КК України призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного обвинуваченому на праві власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного обвинуваченому на праві власності майна. Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня фактичного затримання з 30.01.2021 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 30.01.2021 року. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишити без змін тримання під вартою.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2025 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000006, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України, залишено без змін.

За правилами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України під час ухвалення вироку у його резолютивній частині зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК України строки, встановлені КПК, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Таким чином, під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу, в тому числі у вигляді тримання під вартою, до набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до Листа вих. №4117/600-аз/5.3.1/13-25/3/1/23-25 від 18.09.2025 за підписом заступника начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України ОСОБА_7 повідомлено адвокату ОСОБА_8 , що рішенням міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення вол, обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 20.02.2025 засудженому ОСОБА_6 визначено для відбування покарання державну установу «Криворізька Виправна колонія (N? 80)». Також повідомлено, що на підставі спільного наказу 17 армійського корпусу сухопутних військ Збройних сил України та Запорізької обласної військової адміністрації про евакуацію N? 261/N? 43 від 06.08.2025 та з метою збереження життя і здоров?я засуджених та осіб, узятих під варту з державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» розпочалась евакуація засуджених та осіб, узятих під варту. З 15.09.2025 ОСОБА_6 відбуває покарання, призначене вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05.04.2024 в державній установі «Криворізька виправна колонія (N? 80)».

Водночас ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2025 по справі №334/7342/21 засуджений 05.04.2024 Орджонікідзевським районним суд м. Запоріжжя ОСОБА_4 тимчасово залишений у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до розгляду Ленінським районним судом м. Запоріжжя кримінального провадження №50003002 від 11.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.4 ст. 187, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Відповідно до абз. 2 статті 1.1 розділу ІІ «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року №1769/5, підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених є, зокрема: вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

Отже судовим розглядом встановлено, що підставою позбавлення свободи ОСОБА_4 наразі є вирок Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя від 05.04.2024, який набрав законної сили 03.02.2025.

При цьому ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2024 по справі №334/7342/21 не є підставою позбавлення волі ОСОБА_4 , а є лише підставою його залишення у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та не переведення до виправної колонії, зокрема до ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)». Фактично на теперішній час ОСОБА_4 відбуває у ДУ «Криворізька випрана колонія (№80)» покарання, призначене йому вирок Орджонікідзевським районним суд м. Запоріжжя від 05.04.2024 року.

Також слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Крім того за змістом положень ст. 206 КПК України, в порядку вказаної статті слідчий суддя перевіряє законність позбавлення свободи особи саме станом на час звернення зі скаргою, а не за минулий період.

Також при розгляді скарги в порядку ст. 206 КПК України слідчий суддя не може перебирати на себе повноваження суду апеляційної (касаційної) інстанції.

Як зазначалось вище, дослідженими матеріалами підтверджується, що на даний час ОСОБА_4 позбавлений свободи на підставі вироку Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя від 05.04.2024, який набрав законної сили 03.02.2025.

Крім того слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 86 Кримінально-виконавчого кодекс України, а також Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.02.2017 № 680/5, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

При цьому, у випадку незгоди ОСОБА_4 з рішенням міжрегіональної комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, він не позбавлений права оскаржити його в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, доводи скарги ОСОБА_3 щодо незаконності утримання ОСОБА_4 в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим у задоволенні зазначеної скарги необхідно відмовити.

Стосовно вимог скарги щодо витребування з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України спільний наказ 17 армійського корпусу сухопутних військ Збройних сил України та Запорізької обласної військової адміністрації про евакуацію №261/№43 від 06.08.2025 р., з медичної частини №80 КВК №80, яка підпорядковується філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Дніпропетровській та Донецькій областях», оригінал довідки №56 про фіксацію тілесних ушкоджень від 15.09.2025 р. стосовно ОСОБА_4 , медичну документацію (запис про звернення, акти медичних оглядів, фельдшерські записи щодо перев`язки, рішення щодо швів, фото та рентген матеріали) відносно нього; з ДУ «Криворізька виправна колонія №80) журнал та акти застосування спец засобів до ОСОБА_4 під час етапування, записи про звернення, відомості про час переведення кайданок наперед із зазначенням прізвищ відповідальних осіб та призначити невідкладне судово-медичне обстеження з протоколюванням рани, потреби в швах, причин триваючої кровотечі, слідів від кайданок слідчий суддя зазначає, що до матеріалів скарги не долучено доказів звернення адвоката, або її підзахисного ОСОБА_4 з заявами або клопотанням про витребування вказаної інформації.

Положення Конституції України, згідно з якими людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3); ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню чи покаранню (ст.28); кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст.55); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.68) знайшли своє втілення у статті 11 КПК України.

Так, вимогами статті 11 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини передбачені ст.206 КПК України, відповідно до ч.6 якої, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Крім того, у рішенні від 30.01.2020 року у справі «Сукачов проти України» (заява №14057/17) ЄСПЛ констатував порушення статті 3 Конвенції у зв`язку із сукупністю неналежних умов тримання заявника під вартою, таких як, переповненість у камерах, погане освітлення та вентиляція, неналежні санітарно-гігієнічні умови, обмеження одногодинними щоденними прогулянками.

Суд також вказав, що констатовані у цьому рішенні порушення є наслідком масштабної структурної проблеми, що є результатом неналежного функціонування пенітенціарної системи в Україні. Зважаючи на відсутність прогресу у вирішенні цієї проблеми з 2005 року та неодноразові вказівки Європейського суду та Комітету міністрів Ради Європи Суд вирішив застосувати процедуру пілотного рішення у цій справі та вказав на заходи, яких необхідно вжити для вирішення цієї проблеми.

Аналіз практики ЄСПЛ приводить до висновку, що стаття 3 Конвенції також накладає процесуальний обов`язок проводити «ретельне і ефективне розслідування», якщо особа пред`являє «скаргу, що підлягає доведенню» на жорстоке поводження в порушення статті 3 Конвенції. Обов`язок розслідування розповсюджується на твердження про жорстоке поводження, вчинене як приватними особами, так і представниками держави (рішення у справі «М.С. проти Болгарії»).

Процесуальна складова статті 3 Конвенції вимагає «проведення ретельного та ефективного розслідування», «здатного привести до встановлення винних осіб та їх покарання». Таке розслідування має бути порушене exofficio за відсутності скарги, якщо мають місце достатньо чіткі вказівки на те, що мали місце тортури чи жорстоке поводження.

Процесуальний обов`язок також вимагає, щоб, якщо факти справи це виправдовують, розслідування має приводити до порушення ефективного кримінального, дисциплінарного чи іншого подібного провадження по застосуванню закону до осіб, які є винними у жорстокому поводженні.

Викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини вимоги, є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, в тому числі для забезпечення належного утримання осіб під вартою.

Враховуючи доводи скарги щодо ненадання неналежної медичної допомоги, а також загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, передбачені ст.206 КПК України, відповідно до ч.6 якої, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, слідчий суддя зобов`язаний, у тому числі, доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Однак, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 року по справі №334/7342/21, колегією суддів доручено начальнику відділу протидії порушення прав людини у правоохоронній та пенітенціарних сферах Запорізької обласної прокуратури провести дослідження фактів викладених обвинуваченим ОСОБА_4 у його клопотанні під час судового засідання і вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки ОСОБА_4 згідно із законодавством. В рамках проведення вказаної перевірки могла бути встановлена наявність або відсутність фактів застосування спец засобів, наявності/відсутності тілесних ушкоджень, отримати медичну документацію, що не позбавляє захисника ознайомитись з вказаними матеріалами та вразі наявності підстав звернутись до органу досудового розслідування з заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.

Керуючись вимогами ст. ст. 22, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 подану в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1