ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/239/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджено заступником начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави.

Застосовано до ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 332 КК України запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: ТУ ДСА України в Тернопільській області код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Банк отримувача ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_7 у справі №607/18840/25; провадження №1-кс/607/5283/2025 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.09.2025.

Покладено на ОСОБА_7 строком до 09.11.2025 року, обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_7 , що не пізніше п`яти днів з дня застосування запобіжного заходу у вигляді застави він зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує слідчому чи прокурору. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту застосування запобіжного заходу у вигляді застави, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник підозрюваного просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Свої доводи аргументує тим, що пред`явлена підозра є необґрунтованою, а у судовому засіданні слідчим та прокурором не було надано жодних реальних доказів, що б підтверджували наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, що всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, слідчим суддею враховано не було.

Вказує про порушення ст.576 КПК України, оскільки підозрюваний був виданий Україні компетентними органами Польщі за злочини в одному провадженні, а запобіжний захід застосовано у іншому провадженні.

Крім того до нього вже застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави в розмір 454 200 гривень, тому ще одна застава у розмірі 151 400 є непомірним тягарем для підозрюваного.

Також усі особи водії транспортних засобів перетнули кордон в офіційних пунктах пропуску, а Правила перетину кордону, що діяли на той час не вимагали, щоб у водіїв був наявний трудовий договір із підприємцем, тому вважає, що в діях підозрюваного апріорі відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 332 КК України.

Зазначає, що не враховано стан здоров`я підозрюваного і що йому необхідно періодично відвідувати лікаря, а обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає не надасть йому такої можливості, а також не дозволить здійснювати йому підприємницьку діяльність.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями до неї та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою та просить відмовити у задоволенні апеляції захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, заступник начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , за погодженням заступником начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді застави, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що саме цей запобіжний захід може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 332 КК України, що в силу вимог ст.12 КК України є тяжкими злочинами.

Так, предметом дослідження, аналізу та оцінки слідчим суддею було надані органом досудового розслідування докази, які містяться у: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №0000083 від 26.06.2023; протоколі про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 05.10.2022; листі заступника голови з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Державної служби з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) від 15.02.2023; листах начальника головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України ОСОБА_10 від 15.03.2023 та 11.04.2023; протоколі обшуку від 20.01.2023; протоколі огляду від 25.01.2023; висновках експертів за результатами проведення судових почеркознавчих експертиз від 30.03.2023, 31.03.2023, 04.04.2023, 05.04.2023, 06.04.2023, 10.04.2023 та 11.04.2023; інших матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.

10.09.2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст.332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянню їх вчиненню наданням засобів та усуненням перешкод, повторно; в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянню їх вчиненню наданням засобів та усуненням перешкод, повторно, вчиненому з корисливих мотивів.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 , колегія суддів вважає неспроможними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав вважати недоведеною обставиною, передбачену п.1 ч.1 ст.194 КПК України.

Крім того, слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді застави та прокурор при розгляді клопотання вказували окрім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, на існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від цих осіб, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеними.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про недоведеність заявленого органом досудового розслідування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 України ризик можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та його дії кваліфіковано як закінчені злочини.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підорюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 182 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення досудового розслідування кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді застави, місцевий суд належним чином вмотивував своє рішення тим, що саме цей запобіжний захід є достатнім та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та попередить ризики, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали слідчий суддя правильно врахував наявні ризики і відомості про особу ОСОБА_7 , який, не перебуваючи під вартою, з`являвся на виклики органу досудового розслідування для проведення слідчих дій та до суду, відсутність доказів ухилення останнього від явки до органів досудового розслідування та суду, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вік, репутацію, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також наявність постійного місця проживання і прийняв вірне рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави.

Крім того, з матеріалів провадження слідує, що слідчий суддя визначив розмір застави, відповідно до вимог ст.182 КПК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За змістом частин четвертої, п`ятої ст.182 КПК України:

- розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- у кожному конкретному випадку розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи відомості щодо зазначених обставин, які встановлені в ході судового розгляду, колегія суддів вважає, що в даному випадку розмір застави в межах, встановлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, здатний забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а отже слідчий суддя вірно визначив її розмір.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Надаючи оцінку доводам захисника, апеляційний суд враховує фактичні обставини злочину щодо визначеної слідчим суддею застави, колегія суддів зауважує, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Аналіз приписів кримінального процесуального закону, судової практики та практики ЄСПЛ свідчить про те, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення.

Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги наведене і те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, враховуючи при цьому об`єктивні обставини кримінального правопорушення і встановлені в судовому засіданні дані про особу підозрюваного та обсяг встановлених у даному випадку ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на останнього відповідних обов`язків у разі її внесення, буде достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам у вказаному провадженні.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує на те, що відносно ОСОБА_7 вже раніше на підставі ухвали слідчого судді було застосовано запобіжний захід, що є свідченням порушення слідчим суддею вимог КПК.

Такі доводи сторони захисту колегія суддів вважає неспроможними, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у сумі 454200 грн. було застосовано ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 19 липня 2025 року в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000082 від 26.06.2023 року. В даному випадку, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № №0000083 від 26.06.2023 року запобіжний захід раніше не обирався та не застосовувався, а отже застосування запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні не суперечить вимогам КПК України.

Крім того, сторона захисту посилається на не врахування слідчим суддею вимог ст. 576 КПК України та Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, відповідно до яких кримінальне переслідування екстрадованої особи можливе виключно за ті злочини, для розслідування яких її було видано.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апелянта не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був екстрадований з Республіки Польща за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.332 КК України та відсутні відомості за вчинення яких конкретно злочинів.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що на даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання можливості притягнення екстрадованої особи до кримінальної відповідальності за інкриміновані їй правопорушення.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її прийняття, а доцільність необхідності подальшого застосування до підозрюваного запобіжного заходу може бути перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків та підстав такого застосування.

За таких обставин, необґрунтованим є посилання апелянта на те, що дане кримінальне провадження було зупинено постановою слідчого 26 вересня 2025 року, тобто вже після винесення оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Отже, з огляду на вище викладене, враховуючи, що апеляційна скарга захисника не містить вказівки на конкретні і підтверджені доказами обставини, які би обґрунтовували твердження про незаконність ухвали слідчого судді, яку просять скасувати, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не підлягають до задоволення.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді