Провадження № 1-кс/369/2283/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000125 від 16.05.2025,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області слідчого судді ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000125 від 16.05.2025.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана постанова містить лише відписки на норми кримінально процесуального права, слідчий не збирав докази по справі, не перевіряв їх та не надавав оцінку. Крім того, постанова не містить у собі переліку слідчих дій, посилань на конкретні обставини.

В судове засідання викликалися скаржник та прокурор, витребовувалися матеріали кримінального провадження №0000125.

Скаржниця ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд скарги у її відсутність. Скаргу підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Матеріали кримінального провадження №0000125 до суду не направлялися.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з частиною 1 статті 304 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Строк на оскарження постанови дотримано.

Слідчий суддя дослідивши письмові матеріали скарги, приходить до наступних висновків

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.3 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування згідно з вимогами ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, саме ж доказування, як визначено в ч.2 ст.91 КПК України, полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.

Встановлено, що 16.05.2025 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000125 за ч. 1 ст. 355 КК України.

Відомості про злочин внесені на підставі заяви ОСОБА_3 про те, що громадянка ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 шахрайським шляхом намагаються змусити ОСОБА_3 виплатити кошти у сумі 35 тис. доларів США, які скаржниця нібито отримала від ОСОБА_4 готівкою відповідно до розписок від 02.10.2023 та від 15.10.2023 року.

Факт передачі коштів та написання цих розписок було посвідчено двома свідками ОСОБА_5 , який є чоловіком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. Водночас будь-яких коштів від ОСОБА_4 за цими розписками від 02.10.2023 та 15.10.2023 року скаржниця не отримувала та взагалі не зустрічалася з вказаними особами. Тому, факту отримання коштів ОСОБА_3 не відповідає дійсності.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 раніше були правовідносини, щодо укладення договору позики, за якими скаржниця всі зобов`язання виконала у повному обсязі, проте остання разом із своїм чоловіком під примусом змусили написати ОСОБА_3 дві розписки від 02.10.2023 та від 15.10.2023 про отримання коштів у сумі 35 тис. доларів США, які насправді вона не отримувала. Такі розписки надавалися з метою гарантування виконання уже існуючих зобов`язань, які мала виконати ОСОБА_3 у жовтні 2023 року, проте у зв`язку з певними складнощами виконувала поступово у період жовтня 2023 року по січень 2024 року. після виконання зобов`язань, ОСОБА_4 не повернула оригінали розписок від 02.10.2023 та 15.10.2023 року.

Наразі громадянка ОСОБА_4 вчиняє дії щодо стягнення з ОСОБА_7 неіснуючого боргу шляхом ініціювання цивільно-правових спорів.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 має статус потерпілої, що підтверджується протоколом допиту потерпілого від 16.05.2025 та з метою збору доказів на підтвердження своєї позиції 07.07.2025 року ОСОБА_3 подала дізнавачу сектору дізнання відділення поліції №1 Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 клопотання про проведення слідчих дій у порядку ст. 220 КПК України.

Але станом на 07.07.2025 року під час спілкування ОСОБА_3 та дізнавача ОСОБА_8 було отримано інформацію , що 30.06.2025 року кримінальне провадження закрите.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, з`ясовує питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Правова природа оскарження процесуального рішення слідчого, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження, а й підстави його закриття.

Слідчий суддя перевіривши факти викладені у скарзі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, шахрайством визначається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою

Статтею 190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому обман як спосіб шахрайства полягає в повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або у приховуванні відомостей про різноманітні обставини, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого. До вказаних обставин відносяться й такі, що стосуються певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб.

Як випливає зі змісту зазначеної норми кримінального закону та правозастосовної практики, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання не виконувати.

Отже, обвинувачення особи у вчиненні шахрайства під час укладання договорів цивільно-правового характеру може мати місце при встановленні умислу особи на заволодіння майном у момент його отримання, а в іншому випадку мова буде йти про відсутність складу цього злочину та наявність цивільно-правових відносин між особами. Не виключені випадки, коли особа укладає той чи інший цивільно-правовий договір (кредитний, договір купівлі-продажу, оренди, комісії тощо), лише для того, щоб приховати справжній характер своїх дій, спрямованих на незаконне безоплатне заволодіння чужим майном. Як наслідок, має місце обман у намірах обман щодо тих цілей, на які планується використати майно, отримане на підставі цивільно-правового договору. Тобто наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за існування підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Крім того, згідно із практикою Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 березня 2021 року, справа ЄУН 127/11849/15-к, наявність між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені у певному правочині, сама по собі не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Однак принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема й беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, в тому числі й виходячи з сукупності фактичних дій такої особи.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правового делікту слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності.

Враховуючи вказані обставини слідчий суддя приходить до висновку, що між сторонами існують цивільно-правові відносини.

У справі яка розглядається оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.

Враховуючи наведене, слідчим встановлено всі важливі обставини події за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення. При цьому, заявником і необґрунтовано необхідність проведення інших слідчих дій та яких саме.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що оскаржувана постанова слідчого від 16.05.2025 року у кримінальному провадженні №0000125, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення..

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 171, 223, 236, 303-308, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000125 від 16.05.2025- відмовити .

Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 (п"яти) днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_9