Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.11.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/720/25, за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2025 року, щодо підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання про застосування відносно підозрюваного за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, без застосування електронного засобу контролю.

На ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Строк дії даної ухвали та покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків встановлений до 22 листопада 2025 року, включно.

З матеріалів судового провадження слідує, що заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0000352, відомості про яке 07.08.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Клопотання мотивоване тим, що 07 серпня 2025 року, близько 12.00 години, водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21093» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою в селещі Вилок, Берегівського району, здійснив маневр повороту ліворуч на територію АЗС №ЗК27 ТОВ «ОККО-ДРАЙВ», що розташована за адресою: вул. Ференца Ракоці, 59, де перебуваючи на території перед адміністративною будівлею зазначеної АЗС, зупинив свій автомобіль, який у подальшому, маючи за мету розвернути свій автомобіль у протилежний напрямок, розпочав рух заднім ходом. У цей же час, позаду автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21093» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з права наліво по території вище зазначеної АЗК, зі сторони адміністративної будівлі у бік вул. Ференца Ракоці, рухалась пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У свою чергу, водій ОСОБА_6 , здійснюючи рух автомобіля заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, для безпечного руху транспортного засобу заднім ходом, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, хоча мав об`єктивну можливість з робочого місця водія своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху в частині виявлення в полі зору пішохода, не врахував дорожню обстановку і не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, не маючи для цього будь-яких перешкод технічного чи фізичного характеру для безпечного забезпечення руху заднім ходом, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись у безпеці виконуваних дій, чим самим грубо порушив вимоги п. 1.3, п.1.5, пп. «а» п. 2.1, пп. «б» п. 2.3, п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, внаслідок чого допустив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_9 . За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , отримала тілесні ушкодження у виді: ЗЧМТ, перелом лобної кістки справа з переходом на орбіту, множинні переломи кісток лицевого черепа, набряк мозку, забій головного мозку середнього ступеня важкості, стареча ядерна катаракта.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворилися в умовах ДТП, а саме, синці, забійні рани, перелом лобної кістки з переходом на орбіту та множинні переломи кісток лицевого черепа заподіяні тупим твердим предметом, де місцями прикладання травмуючої сили була передня поверхня тіла, які утворилися в результаті наїзду на пішохода автомобілем, що рухався назад. Тілесні ушкодження у виді важкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому лобної кістки справа з переходом на орбіту із забоєм мозку середнього ступеня важкості, є небезпечними для життя в момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п.п.2.1.1/а, 2.1.3/б, 2.1.3/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. п. п. 1.3, п.1.5, п. п. «а» п. 2.1, пп. «б» п. 2.3, п. 10.9 Правил дорожнього руху України, якими визначено: п. 1.3 ПДР - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил; п. 1.5 ПДР - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; пп. «а» п. 2.1 ПДР - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; пп. «б» п. 2.3 ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.10.9 ПДР - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, внаслідок яких потерпіла ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

24 вересня 2025 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , раніше не судимого, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, свою вину визнав повністю та щиросердечно розкаявся у вчиненому ДТП.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами оглядом місця події та схеми до нього, проведеним слідчим експериментом, протоколом проведення огляду та перегляду відеозапису механізму утворення ДТП, висновками судових експертиз та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Як зазначає слідчий, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_6 найбільш суворий запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою. Так, злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , а саме ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_9 та прямих свідків події, а саме, його дружину та бабусю, які знаходилися в салоні автомобіля на момент ДТП, а вони володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, ОСОБА_6 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у позапроцесуальні відносини із потерпілим, та схиляти її до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином ОСОБА_6 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання дачі ними неправдивих показань, або відмови від надання таких. Вчинити інше кримінальне правопорушення у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_6 після вчинення перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, може виїхати за межі України, чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, слідчий просив застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , раніше не судимого, терміном на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді констатовано, що додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Разом з цим, слідчий суддя оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через існування встановлених ризиків(переховування від органу досудового розслідування та суду, а також ризик вчинити інше кримінальне правопорушення), недоведеність існування інших ризиків, та враховуючи обставини справи, особу підозрюваного, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, вжито заходи з відшкодування шкоди потерпілій, міцність його соціальних зв`язків, слідчий суддя вважав, що прокурором та слідчим не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зауважив, що сама лише обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за наявності встановлених ризиків, за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу. Прокурор вказує, що повідомлення про підозру ОСОБА_11 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами. Допитаний підозрюваний свою вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому ДТП. Разом з цим, прокурор зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Таким чином, орган досудового розслідування вважає, що є обґрунтовані підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки із вищеперерахованих обставин інший більш м?який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов?язків, запобігти вищеописаним ризикам та забезпечити належну поведінку підозрюваного. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час досудового розслідування.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників судового провадження, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників береться до уваги, що: останні належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується матеріалами судового провадження. Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 подав заяву, у якій просить проводити судове засідання без його участі та відмовити у задоволені апеляційної скарги. Крім того, підозрюваний долучив до заяви ухвалу від 07.10.2025, з якої слідує, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 направлений до суду, а підготовче судове засідання призначено на 24.10.2025 на 10:00. Прокурор заяв про відкладення розгляду не подав.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання брали участь як підозрюваний ОСОБА_6 , так і його захисник адвокат ОСОБА_12 , що свідчить про дотримання права підозрюваного на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується матеріалами, які долучені до клопотання, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 08.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 08.09.2025; протоколом допиту підозрюваного від 24.09.2025, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 18.08.2025; висновком експерта з результатами проведення судової інженерно- транспортної експертиз по дослідженню обставин та механізму ДТП № 22/25 від 16.09.2025; вимогою УІП КП «102» ГУНП в Закарпатській області №352-2025 від 19.08.2025; листом КНП «Берегівської лікарні імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради» №311 від 28.08.2025; позитивною характеристикою відносно ОСОБА_6 ; відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб; довідкою №84 від 23.09.2025; довідкою №23/09/2025/1 від 23.09.2025; актом про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) №23 від 08.05.2025; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.08.2024; копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.02.2024.

Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_6 до скоєного кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Таким, що ґрунтується на доданих до клопотання матеріалах, колегія суддів вважає і висновок слідчого судді про те, що передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик, про який зазначав слідчий в клопотанні та в судовому засіданні є доведеним з підстав, наведених ним в клопотанні та під час судового засідання. Також є доведеним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, апеляційний суд констатує, що існування інших ризиків, про які зазначав прокурор в судовому засіданні місцевого суду не доведено. Зокрема, наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу ОСОБА_9 .

Крім того, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_6 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що інший більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладеним на нього процесуальних обов`язків, запобігти вищеописаним ризикам та забезпечити належну поведінку підозрюваного, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, а відтак і жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період доби з 22:00 до 06:00 год. наступної доби.

За цих обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, прийшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість і необхідність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період доби з 22:00 до 06:00 год. наступної доби, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період доби з 22:00 до 06:00 год. наступної доби буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Інші наведені прокурором доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді про можливість зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який.

Строк дії запобіжного заходу встановлено відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За цих обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі стороною обвинувачення не вказується.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: