УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 757/26776/25-к

провадження № 51-3975 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року,

установив:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року задоволено заяву адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , відведено прокурора - заступника начальника другого відділу управління процесуального нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу за організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні №0000568.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя-доповідач суду апеляційної інстанції на підставі частини четвертої статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року, мотивуючи своє рішення тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року та призначення нового розгляду у цьому суді.

В обґрунтування такої позиції прокурор зазначає, що апеляційний суд мав переглянути ухвалу слідчого судді, оскільки вона постановлена з істотним порушенням вимог КПК, за його відсутності, що порушує його право на участь у розгляді заяви про відвід. Постановлена ухвала про відвід прокурора перешкоджає ефективному досудовому розслідуванню та його професійній діяльності.

Вважає, що слідчий суддя прийняв рішення, яке виходить за межі наданих йому повноважень і за змістом не передбачено КПК.

Прокурор, посилаючись на постанову Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 10 липня 2023 року (справа № 522/7836/21, провадження № 51-2328 км 22), а також аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, зазначає, що суд апеляційної інстанції, при отриманні апеляційної скарги прокурора, мав би керуватися не частиною четвертою статті 399 КПК, а положеннями пункту 17 частини першої статті 7, частиною першою статті 24 КПК та здійснювати апеляційний розгляд на загальних засадах процесуального закону.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора та яка перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Відповідно до положень пункту 18 частини першої статті 3 КПК слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями статті 81 КПК передбачено порядок вирішення питання про відвід, згідно з якими, крім іншого, усі відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

За змістом частини третьої статті 81 КПК, питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Як убачається із долученої до касаційної скарги копії ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року, заяву адвоката ОСОБА_5 задоволено, відведено прокурора - заступника начальника другого відділу управління процесуального нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні №0000568.

Відтак, вказана ухвала постановлена в межах компетенції слідчого судді.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Положеннями частини третьої статті 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено положеннями КПК, і розширеному тлумаченню він не підлягає.

Проте постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою задоволено клопотання захисника та відведено прокурора від участі у кримінальному провадженні не входить до визначеного у КПК переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку та її оскарження не передбачено розділом І цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з правилами статті 394 цього Кодексу.

Суддя суду апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційну скаргу прокурора на відповідність вимогам частини четвертої статті 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з чим погоджується і Суд.

Одночасно Суд зауважує, що посилання прокурора на постанову Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 10 липня 2023 року (справа № 522/7836/21, провадження № 51-2328 км 22) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, як на аргумент, який на думку прокурора, свідчить про те, що суд апеляційної інстанції при отриманні апеляційної скарги прокурора мав керуватися не частиною четвертою статті 399 КПК, а положеннями пункту 17 частини першої статті 7, частиною першою статті 24 КПК та здійснювати апеляційний розгляд на загальних засадах процесуального закону, то вони є неприйнятними, оскільки вказані рішення були ухвалені з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні.

Вказана постанова Великої Палати Верховного Суду стосується тих випадків, якщо ухвала слідчого судді не передбачена КПК.

Постанова Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 10 липня 2023 року (справа № 522/7836/21, провадження № 51-2328 км 22) стосується захисту прав осіб, в цьому випадку потерпілого.

Разом з тим, прокурорські функції не відносяться до особистих прав прокурора, а визначені Законом України «Про прокуратуру» та КПК.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, за результатом перевірки доводів прокурора ОСОБА_4 щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року, Суд не встановив підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3