У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000338від 27.07.2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000338від 27.07.2025 року звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що 26 липня 2025 року близько 22 години 30 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «BMW», моделі «530D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою автодороги Т-0720 сполученням «Синевирська Поляна - Синевир», із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, а саме, у селі Синевир, Хустського району, Закарпатської області, зі сторони селища Міжгір`я у напрямку с. Негровець Хустського району, зі швидкістю 136 км/год, яка перевищує максимальну швидкість, дозволену у межах населеного пункту, а саме, 50 км/год, у нічний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушуючи вимоги п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 12.2, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, будучи самовпевненим, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, де навпроти будинку №712, проїжджаючи ділянку автодороги, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із незареєстрованим у встановленому порядку мотоциклом марки «КАYO» моделі «К-2» без реєстраційного номерного знаку, об`ємом двигуна 250 куб.см., під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у той час рухався у зустрічному напрямку зустрічною смугою руху, без увімкненої передньої фари ближнього чи дального світла, разом з неповнолітнім пасажиром ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за допомогою ліхтарика мобільного телефону підсвічував дорогу по напрямку руху мотоциклу.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди:

- неповнолітній водій мотоциклу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у виді забою головного мозку, субдурального та субархноїдального крововиливів забою легенів, розривів селезінки, відкритих переломів обох кісток передпліччя зі зміщенням, відкритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки з повним розтрощенням нижньої третини стегнової кістки, закритого перелому лівої плечової кістки зі зміщенням, закритого перелому правої стегнової кістки зі зміщенням, травматичного шоку мають ознаки тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення і за ступенем тяжкості такі слід кваліфікувати, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, згідно п. 2.1.3. в, л, м, о, „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом N?6 МОЗ України, від 17.01.1995р.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала тупа, поєднана травма голови грудей, черева, кінцівок: забій головного мозку з підоболонковими крововиливами, забій легенів з масивними інфільтративно-деструктивними крововиливами, розриви селезінки з перифокальними крововиливами, відкриті переломи лівих променевої та ліктьової кісток, відкритий перелом лівої стегнової кістки, закритий перелом лівої плечової кістки, закритий перелом правої стегнової кістки з розвитком травматичного шоку (нерівномірне повнокрів?я судин перехідної зони та ішемія кори нефротелію, набряк легенів, набряк головного мозку).

Виявлені при експертизі трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, субдурального та субарахноїдального крововиливів, розривів селезінки, забою легенів, відкритих переломів обох кісток передпліччя, відкритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки, закритих переломів лівої плечової кістки та лівої стегнової кістки, травматичного шоку знаходяться у прямому-причинному зв?язку з настанням його смерті.

- неповнолітній пасажир мотоциклу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у виді перелому нижньої третини стегнової кістки закритий зліва, перелому нижньої третини плечової кістки зліва, відкрита рана колінного суглобу зліва, струс головного мозку, сукупний перелом нижньої третини обох кісток передпліччя зліва, перелом ліктьового відростка ліктьової кістки зліва, за ступенем тяжкості слід кваліфікувати, як середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, що призвели до тривалого розладу здоров`я більше, як 21 день, згідно з пунктом 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом N?6 МОЗ України від 17.01.1995 року, які спричиненні пасажиру заднього сидіння мотоциклу при нецентральному прямому (дотичному передньокрайовому) зіткненні з легковим автомобілем, що рухався зі значною швидкістю за умов та обставин вказаної вище ДТП.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 12.2, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, якими визначено:

п. 1.3 - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил;

п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

пп. «б» п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.2 - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

Невиконання водієм ОСОБА_4 вимог п. 1.3, п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 12.1, п. 12.2, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали, а саме: заподіянням неповнолітньому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжких тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 , які призвели до його смерті.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме, порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та якщо вони спричинили смерть потерпілого.

13 жовтня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , раніше несудимого, повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, свою вину визнав повністю та щиросердечно розкаявся у вчиненому ДТП.

Повідомлення про підозру ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами оглядом місця події та схеми до нього, проведеними слідчими експериментами, допитами свідків та потерпілого, висновками судових експертиз та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий зазначає про необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_4 викликана метою забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка.

Враховуючи та беручи до уваги, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час своєчасно з`являється на виклики до слідчого, сторона обвинувачення вважає, що до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Одночасно, у встановленому ч. 5 ст. 194 КПК України підозрюваного ОСОБА_4 необхідно зобов`язати прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою, а також повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання.

Слідчий зазначає, що враховуючи, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, за які Законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років (ч. 2 ст. 286 КК України), з огляду на суворість покарання, орган досудового розслідування приходить до висновку, що ним зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги наведене, враховуючи те, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, а також враховуючи те, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у слідства не має, а менш суворі запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання або особиста порука не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, слідчий просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Позиція сторони обвинувачення в суді

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала просила суд його задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Позиція підзахисного в суді

Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши думку прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, доводи підозрюваного, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 194 КК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Витягом з кримінального провадження № 0000338 від 27.07.2025 року підтверджено, що органом досудового розслідування - відділом розслідування злочинів у сфері транспорту ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

13.10.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення за викладених в клопотанні обставин. Зокрема, кримінальне правопорушення передбачене за ч. 2 ст. 286 КК України відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від від трьох до восьми років.

Слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_4 про підозру, копія якої йому вручена.

Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваної не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя , виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів , що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховує також тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, наявності таких ризиків як переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні , та про неможливість їх уникнення при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, окрім як домашнього арешту в нічний час доби.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.

Додані до клопотання докази підтверджують існування ризику можливості ОСОБА_4 переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Щодо існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Так, на переконання слідчого судді, ймовірна можливість переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Слідчий суддя вважає, що небезпека переховування підозрюваного здається явно переконливою.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку слідчого судді, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою підозрюваних у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваних, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїздуза кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду наразі є високим.

Окрім того, переховуватись від органів досудового розслідування та суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України. Більше того, слідчий суддя зазначає, що існують способи виїзду за кордон чоловіків призовного віку, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду є актуальним.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, вказує на наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 належить до тяжких злочинів, за яке передбачено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Дана обставина, може спонукати підозрюваного до переховування від органів досудового розслідування та суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими слідчим суддею обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 у статусі підозрюваного не може свідчити про відсутність даного ризику.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Перевіряючи наявність ризику впливу підозрюваного ОСОБА_4 на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілим у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, слідчий суддя може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки, потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Слідчий суддя вважає, що ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків у кримінальному провадженні та дослідження їх судом.

На переконання слідчого судді, ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, підозрюваний стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обгрунтованим, оскільки його показання відповідно, є процесуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Оцінивши вказані обставини у їх сукупності із встановленими ризиками і обставинами розслідуваного злочину та відомостями про ймовірну участь у ньому підозрюваного, слідчий суддя вважає, що такі відомості про особу підозрюваного не спростовують висновків слідчого судді про високу ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню і необхідність застосування запобіжного заходу.

Ураховуючи наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку щодо наявності підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_4 .

На думку слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу не унеможливить прояв встановлених слідчим суддею ризиків, та не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження та свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Дані про особу ОСОБА_4 : має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше не судимий, не свідчать про наявність тісних соціальних зв`язків.

За таких обставин, слідчий суддя , врахувавши вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, прийшов до висновків про можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 286 КПК України, такі висновки ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах. При цьому, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя вважає, що обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, тяжкістю покарання, яке йому загрожує - згідно санкції статті Кримінального кодексу України, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож слідчий суддя приходить до висновку про доцільність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби без застосування засобу електронного засобу контролю.

Слідчий суддя також акцентує увагу на тому, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, будь-який запобіжний захід (у тому числі і винятковий запобіжний захід - тримання під вартою) застосовується виключно з метою забезпечення виконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчиняти дії перелічені у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не є покаранням за вчинене кримінальне правопорушення у розумінні норм кримінального закону і не може застосовуватися у якості такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

При обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1, 2, ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурорапід час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби у період з 22:00 год. по 06:00 год. наступної доби, без застосування електронного засобу контролю, на строк до двох місяців.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки :

1) не залишати місце проживання, у нічний час доби у період з 22:00 год. по 06:00 год. наступної доби, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

2) прибувати до слідчих, які входять до складу слідчої групи та до прокурорів, які входять до складу групи прокурорів в указаному кримінальному провадженні, слідчого судді, суду за першою вимогою;

3) повідомляти орган досудового розслідування (слідчого, прокурора) про зміну свого місця проживання;

4) не відлучатись за межі населеного пункту АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

5) утримуватися від спілкування із свідками, іншими підозрюваними у кримінальному провадженні щодо обставин кримінального провадження.

Строк дії ухвали - до 17 грудня 2025 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 20.10.2025 року о 09 год. 55 хв.

Слідчий суддя

Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1