Номер провадження: 11-сс/813/1736/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги власника майна ОСОБА_8 та представника власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001308, внесеного до ЄРДР 04 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 146 КК України ,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2025 року було задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку житла від 15 липня 2025 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон «iPhone», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 ;

-грошові кошти в іноземні валюті у сумі 10370 євро ( номіналом по 50, 100, 200 та 20) та 1355 доларів США (номіналом 100, 20, 10, 5 купюри);

-блокнот з зеленою обкладинкою з рукописними записами, який належить ОСОБА_9 ;

-бланк договору про надання послуг із зазначенням «ФОП ОСОБА_11 » на 5 арк.;

-бланк особисті дані замовника на 1 арк.;

-бланк «Правила центру формування здорового способу життя «Реванш» на 1 арк.;

-ноутбук марки «Acer», Aspire E1-522-45006G32Mnkk, s/n: NCM81EU 0253380D316600.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначене у клопотанні майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України, а саме:

- вилучені мобільний телефон та ноутбук необхідні для проведення їх детального огляду, проведення судових експертиз, та на них може міститися інформація, яка має значення для досудового розслідування, а саме наявність переписок між особами, які працюють у реабілітаційному центрі «Друге Дихання», мобільні з`єднання з родичами осіб, яких утримували в центрі;

- грошові кошти могли бути отримані в результаті вчинення кримінально-протиправної діяльності, а саме незаконного позбавлення волі осіб, яке полягало у поміщенні наркозалежних осіб до реабілітаційного центру, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Разом з тим, доводи представника власника майна щодо отримання отримання грошових коштів легальним шляхом, слідчий суддя відхилив, мотивуючи тим, що згідно наданого договору купівлі-продажу, правочин укладено за ціною, що визначена у грошовій одиниці гривні та оплата за договором здійснювалися у зазначеній грошовій одиниці, що не є достеменним доказом походження грошових коштів у грошовій одиниці долари США та євро, які були вилучені під час обшуку та їх тотожності. Крім того, не надано доказів конвертації грошових коштів, а саме: квитанцій, згідно яких ОСОБА_9 чи його дружина здійснювали придбання/обмін гривні на грошову одиницю долари США та евро, номінал яких був вилучений під час проведення обшуку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, власника майна ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є необґрунтованою, з наступних підстав:

- вилучені грошові кошти належать ОСОБА_8 на праві приватної власності та були отримані в якості частки від спільної сумісної власності подружжя за наслідками продажу нерухомого майна;

- під час обушку не відбулося перепису номерних знаків вилучених грошових коштів, що фактично в подальшому унеможливлює їх ідентифікацію та причетність до будь-яких діянь;

- згідно відомостей протоколу обшуку від 15.07.2025 у проміжок часу з 07:03 до 07:06 обшук було призупинено та одразу продовжено, відео фіксація в цей же проміжок часу не здійснювалася, що суперечить чинному КПК України ;

- прокурором не доведено, яким саме критеріям речових доказів згідно ст. 98 КПК України відповідає вилучене майно.

Враховуючи вищевикладене, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Крім того, представник власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є необґрунтованою, постановленою без достатніх на це підстав, та з порушенням норм КПК України, з наступних підстав:

- слідчим суддею проігноровано законне джерело походження вилучених грошових коштів, які отримані внаслідок продажу квартири;

- вилучені мобільний телефон та ноутбук не містять жодної інформації, яка б стосувалась обставин, що підлягають встановленню у кримінальному провадженню та використовуються в побутових цілях у повсякденному житті;

- відсутні підстави для застосування в майбутньому спеціальної конфіскації до вилученого майна, оскільки воно не були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не було предметом кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, вилученого 15 липня 2025 року у ході обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 ,доводи апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

ОСОБА_8 надала до суду заяву про розгляд скарги без її участі, ухвалу суду першої інстанції просила скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Прокурор ОСОБА_10 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, зазначав, що арештоване майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, а метою, крім іншого, забезпечення спеціальної конфіскації (ч.ч.1-2 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим управлінням ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001308, внесеному до ЄРДР 04 жовтня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч..ч. 2, 3 ст. 146 КК України.

Згідно клопотання про арешт майна, Статтею 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність, які можуть обмежуватися лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

З огляду на вимоги зазначеної норми Основного Закону та ст. ст.13,14,16 Закону України «Про психіатричну допомогу», рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 у справі № 1-1 /2016 при примусовій госпіталізації, хворих (без їх згоди) вимагається висновок комісії лікарів-психіатрів та рішення суду, а у разі недієздатності особи також прохання або згода її опікуна.

Таким чином, чинне законодавство забороняє будь-яке позбавлення особи волі, у тому числі у зв`язку з психічними розладами, без рішення суду як основного засобу контролю за дотриманням прав громадян на свободу.

Крім того, суспільні відносини у сфері охорони здоров`я врегульовані актами законодавства, насамперед Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі Закон).

Відповідно до вимог згаданого Закону поняття «реабілітація» відноситься до одного з видів медичної допомоги та насамперед передбачає забезпечення осіб, які звернулися саме за медичною допомогою до лікарів.

Надавати реабілітаційну допомогу можуть особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам.

Статтею 33 Закону визначено, що медична допомога надається професійно підготовленими медичними працівниками закладів охорони здоров`я з одержаною відповідно до закону ліцензією та зареєстрованими фізичними особами-підприємцями з відповідною ліцензією, отриманою в установленому законом порядку.

Для соціальної реабілітації наркозалежних осіб передбачено створення закладів, зокрема центру соціально психологічної реабілітації та психологічної підтримки осіб, які потребують отримання соціальних послуг, який відповідно до «Типового положення про центр соціально психологічної реабілітації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 741 є спеціалізованим закладом соціального захисту, в якому на добровільних засадах тимчасово перебувають особи, які пройшли курс лікування залежності від наркотичних засобів чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я та потребують отримання соціальних послуг з урахуванням їх потреб і принципу забезпечення рівних прав та можливостей чоловіків і жінок.

Такі центри утворюються місцевою держадміністрацією, органом місцевого самоврядування, благодійною організацією та громадським об`єднанням за наявності необхідної матеріально-технічної бази та не має на меті одержання прибутку. Розміщення в підвалах, цокольних поверхах, у приміщеннях, віддалених від населених пунктів, та за відсутності розвинутої транспортної інфраструктури не допускається.

Зарахування до центру здійснюється згідно з наказом його директора, що видається на підставі заяви отримувача соціальних послуг за наявності паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, медичної довідки про стан здоров`я та про проходження курсу лікування від наркотичної залежності в закладах охорони здоров`я або письмового направлення органу, що утворив центр, чи центру соціальних служб. Особи віком до 18 років зараховуються на підставі заяви батьків або осіб, що їх замінюють.

Водночас, до центру не зараховуються особи, що перебувають у стані наркотичного сп`яніння, із симптомами хвороби у гострому періоді або в період загострення хронічних захворювань.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_12 , володіючи якостями лідера, організаторськими здібностями, знаючи психологію людей, переслідуючи корисливі мотиви, будучи обізнаним в сфері надання послуг наркозалежним, вирішив створити фіктивний реабілітаційний центр для утримання наркозалежних проти їх волі, без відповідних на те дозволів та ліцензій, під прикриттям громадської організації «Наркологічний Центр «Друге Дихання», , місцезнаходження юридичної особи за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, 32, із основним видом діяльності код КВЕД 94.99 «Діяльність інших громадських організацій».

Розуміючи, що забезпечити діяльність реабілітаційного центру неможливо без залучення інших осіб, які будуть діяти за вказівками організатора та будуть об`єднанні загальною метою, ОСОБА_12 , у різний проміжок часу підшукав осіб, обізнаних в сфері надання послуг наркозалежним, а саме: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, яких залучив в якості співвиконавців до протиправної діяльності. Після чого, об`єднавшись у групу з розподілом ролей та функції кожного з її учасників, зазначені особи дали свою добровільну згоду на участь у протиправній діяльності під керівництвом ОСОБА_12 .

З метою досягнення єдиного злочинного результату, ОСОБА_12 , будучи організатором злочинної групи, розробив план скоєння злочинів, який полягав у незаконному позбавленні волі наркозалежних осіб з утриманням їх у фіктивному центрі реабілітації, що діятиме під прикриттям громадської організації «Наркологічний Центр «Друге Дихання», під виглядом надання реабілітаційної допомоги. При цьому, ОСОБА_12 , як організатором було встановлено розмір плати за начебто допомогу у подоланні залежності, яку родичі чи близькі наркозалежних осіб повинні були сплатити готівкою чи здійснивши переказ грошових коштів на банківську картку.

Розуміючи, що для створення та забезпечення функціонування реабілітаційного центру необхідне приміщення, в якому можна утримувати велику кількість людей, без привернення уваги сторонніх осіб, ОСОБА_12 в невстановлений час, але не пізніше жовтня 2024 року, підібрав приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, 32, яке, за вказівкою останнього, від імені громадської організації «Наркологічний Центр «Друге Дихання» орендувала невстановлена особа.

Крім того, з метою створення вигляду законної діяльності реабілітаційного центру та добровільного перебування в ньому наркозалежних осіб, ОСОБА_12 розробив документацію, яку повинні були вести інші члени організованої групи (заява від особи про згоду на реабілітацію, анкета особи, яка потребує реабілітації, тощо), а також методи та правила внутрішнього розпорядку фіктивного реабілітаційного центру.

Таким чином, ОСОБА_12 , використовуючи свої лідерські якості, будучи обізнаним про способи та методи діяльності правоохоронних органів щодо викриття та розслідування злочинів, пов`язаних із незаконним позбавленням волі людей, розуміючи можливі наслідки протиправних дій, проте нехтуючи суворістю визначеного кримінальним законодавством покарання, організував на території м. Одеса організовану групу з розподілом ролей та функцій кожного з її учасників, об`єднавши їх єдиною метою отримання незаконного прибутку, підпорядкувавши собі членів даної організованої групи.

Організована ОСОБА_12 група мала стійкий характер, високий ступінь організованості, відрізнялася побудованою ієрархією, чітким плануванням, підготовкою до вчинення злочинів, розподілом ролей та функцій між її учасниками.

Таким чином, відповідно до злочинного плану і розподілу ролей між членами групи, кожен з її учасників виконував відведені йому функції, наступним чином.

ОСОБА_12 , обравши собі роль керівника організованої групи, здійснював загальне керівництво групою, координував дії і злочинні ролі кожного учасника, розподіляв грошові кошти, отримані внаслідок злочинної діяльності, забезпечував діяльність центру: вирішував питання з харчовим постачанням, особисто здійснював керівництво «реабілітаційним центром», розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо-Кюрі, 32, контролювали дії інших членів організованої групи.

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, за вказівкою організатора виконували функції «адміністраторів-охоронців» та «силового супроводу», приймали участь у поміщенні потерпілих до реабілітаційного центру, незаконно утримували осіб на території реабілітаційного центру за вищевказаною адресою, з метою формування «покори», завдавали сильного морального болю шляхом залякування, за що отримували грошову винагороду.

Також, з метою конспірації своєї протиправної діяльності учасниками організованої групи використовувались різні номери мобільних телефонів та банківських карток.

Зокрема, у своїй злочинній діяльності для спілкування з родичами та близькими наркозалежних, а також зв`язку між членами організованої групи ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи використовували наступні номери мобільних телефонів: оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_4 ; оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна»: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ; а для отримання грошових коштів банківську картку, імітовану банком АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з номером: НОМЕР_9 .

Крім того, для транспортування наркозалежних осіб до фіктивного реабілітаційногоцентру «НаркологічнийЦентр «ДругеДихання» ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інші, невстановлені досудовим розслідуванням особи, використовували автомобілі: «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний знак НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_14 ; «Hyundai Elantra», державний реєстраційний знак НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_13 ; «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний знак НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_12 .

Кошти, отримані від незаконного утримання наркозалежних осіб на території фіктивного реабілітаційного центру «Наркологічний Центр «Друге Дихання», за вказівками ОСОБА_12 , як організатора, розподілялись між всіма членами групи наступним чином.

Після отримання грошових коштів від родичів та близьких наркозалежних осіб, які утримувал ись в реабілітаційному центрі, ОСОБА_12 розподіляв їх між всіма учасниками створеної та керованої ним групи, також частина коштів використовувалась членами організованої групи для забезпечення функціонування реабілітаційного центру (сплати орендної плати, придбання продуктів харчування, седативних препаратів та інше), а також вирішення побутових потреб.

Таким чином, організована ОСОБА_12 група упродовж тривалого часу, з жовтня 2024 року по травень 2025 року, скоїла на території м. Одеса ряд умисних злочинів, пов`язаних із незаконним позбавленням волі та викраденням осіб.

Крім того, в ході досудового розслідування, зокрема за результатами проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, отримано інформацію щодо протиправної діяльності так званих «реабілітаційних центрів», зокрема реабілітаційний центр «Реванш», в якому здійснюють свою протиправну діяльність ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; реабілітаційний центр «Лідер», в якому здійснюють свою протиправну діяльність ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; наркологічний центру «Доктор Благо Плюс»; благодійна організація «Центр ресоціалазації наркозалежної молоді «Еверест».

Попередньо встановлено, що діяльність зазначених «реабілітаційних центрів» полягала у незаконному позбавленні волі наркозалежних осіб з утриманням їх у таких центрах, під виглядом надання реабілітаційної допомоги.

За результатами проведених слідчих дій, негласних слідчих (розшукових) дій та розшукових заходів достеменно встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

В рамках вказаного кримінального провадження, 15 липня 2025 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 160-164 т. 1), в ході якого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон «iPhone», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 ;

-грошові кошти в іноземні валюті у сумі 10370 євро ( номіналом по 50, 100, 200 та 20) та 1355 доларів США (номіналом 100, 20, 10, 5 купюри);

-блокнот з зеленою обкладинкою з рукописними записами, який належить ОСОБА_9 ;

-бланк договору про надання послуг із зазначенням «ФОП ОСОБА_11 » на 5 арк.;

-бланк особисті дані замовника на 1 арк.;

-бланк «Правила центру формування здорового способу життя «Реванш» на 1 арк.;

-ноутбук марки «Acer», Aspire E1-522-45006G32Mnkk, s/n: NCM81EU 0253380D316600.

Постановою слідчого від 15 липня 2025 року вилучене майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.(а.с. 165-170 т. 1).

Враховуючи вказані обставини прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу. (а.с. 1-8 т.1).

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Як вбачається з матеріалів провадження та надано відповідну оцінку слідчим суддею, що слідством перевіряється причетність ОСОБА_9 до вказаного кримінального правопорушення, тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що арештоване майно може мати доказове значення та є достатні підстави вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

Крім того, 11 липня 2025 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого - надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинюваних кримінальних правопорушень, шляхом відшукання та вилучення речових доказів, а саме: інформації щодо осіб, яких незаконно позбавили волі, переписок з їх родичами/близькими особами, яка може зберігатися в пам?яті електронних носіїв інформації (жорсткі диски, флеш-пам?ять, CD, DVD, Blue-ray, диски, сім-карти, які використовувались під час вчинення кримінального правопорушення та ін.), гаджетів (телефони, планшети, та інші), комп?ютерної техніки, банківських карток, грошових коштів як прибутку від зайняття протиправною діяльністю, лікарських засобів, чорнових записів у паперовому вигляді, а також усіх документів щодо осіб, яких незаконно позбавили волі та утримують/утримували на території вказаного центру (заява від особи про згоду на реабілітацію, анкета особи, яка потребує реабілітації, тощо)У разі відсутності осіб у житлі чи іншому володінні копія ухвали повинна бути залишена на видному місці у житлі чи іншому володінні особи.

Ураховуючи дискреційне право слідчого вирішувати чи вилучати виявлене під час обшуку майно, а також те, що ухвалою слідчого судді прямо надано дозвіл на відшукання вказаного майна, то слідчий суддя мав повне право на прийняття рішення щодо арешту вилученого майна, а доводи апелянтів в цій частині є необгрунтованими.

Щодо доводів представника власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , стосовно вилучених мобільного телефону та ноутбуку, які не містять жодної інформації, яка б стосувалась обставин, що підлягають встановленню у кримінальному провадженню та використовуються в побутових цілях у повсякденному житті, апеляційний суд зазначає наступне.

Предметом досудового розслідуваного вказаного кримінального провадження є ймовірні неправомірні дії ОСОБА_9 , тому колегія суддів, вважає, що інформація, яка ймовірно міститься на вилучених мобільному телефоні та ноутбуці, може мати значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, зокрема, наявність переписок між особами, які працюють у реабілітаційному центрі «Реванш», в групах або в окремих чатах, мобільні з`єднання з родичами осіб, яких утримують в центрі; документи в електронному вигляді щодо осіб, яких незаконно позбавили волі, переписок з їх родичами/близькими особами, бланки документів (заява від особи про згоду на реабілітацію, анкета особи, яка потребує реабілітації, тощо).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

На переконання апеляційного суду, на цьому етапі досудового розслідування накладення арешту на вилучені мобільний телефон та ноутбук, з метою забезпечення збереження речового доказу, є необхідним для виконання вищенаведеного завдання кримінального провадження щодо захисту держави від кримінальних правопорушень.

Такий арешт пов`язаний із втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Водночас, на переконання колегії суддів, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - забезпечення захисту особистої недоторканності, свободи, життя та здоров`я громадян, що є фундаментальними правами людини та суспільними цінностями.

Апеляційний суд дійшов висновку, що цей суспільний інтерес при врівноважуванні повинен отримати більшу вагу, тоді як інтерес осіб, що полягає у можливості володіти своїм майном, має порівняно меншу вагу.

Окрім того, таке втручання стосуватиметься виключно конкретного майна мобільного телефона та ноутбука, щодо яких існують достатні підстави вважати, що вони є речовим доказом, а також матиме строковий характер до проведення експертного дослідження та копіювання інформації, яка має значення для досудового розслідування, що вказує на співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апелянтів щодо законного джерела походження вилучених грошових коштів, суд відхиляє, так як на даному етапі досудового розслідування, не можна достеменно стверджувати, що кошти не отримані від зайняття протиправною діяльністю. Їх зв`язок із вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ч.ч.2,3 ст. 146 КК України підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування, а тому арешт такого майна є виправданий.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

У подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не надано та апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, беручи до уваги, що обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, є правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги власника майна ОСОБА_8 та представника власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001308, внесеного до ЄРДР 04 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 146 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3