Провадження 1-кс/193/270/25
У Х В А Л А

іменем України

30 грудня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

слідчої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання представника заявника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2025 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання представника володільця майна ОСОБА_7 ОСОБА_5 про скасування арешту майна, а саме просить скасувати арешт накладений на трактор марки Т 150 К, синього кольору 1988 року випуску з плугом, що належить СФГ "Салют" та перебуває у користуванні ОСОБА_7 , свердлильний станок саморобний, прес для металевих виробів в зборі з двигуном, металеві труби/стовпчики для огорожі накладений на підставі ухвали слідчого судді Софіївського районного суду від 28.11.2023.

В обґрунтування свого клопотання вказав, що потреба у арешті майна відпала з огляду на те, що понад два роки перебування під арештом майна, орган досудового розслідування не здобув достатніх доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, йому не повідомлено про жодну підозру у вчинення злочину. Подальше тримання під арештом вилученого майна без процесуальної перспективи справи перетворюється на інструмент тиску та незаконного втручання у право власності.

Окрім того вказує, що трактор не є знаряддям злочину, в ході досудового розслідування було доведено, що транспортний засіб містить слідів злочину, а продовження існування арешту майна перешкоджає господарській діяльності фермерського господарства.

В судовому засіданні представник володільця майна ОСОБА_5 заявлене ним клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив його задовольнити.

Представник Девладівської сільської ради ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, вказавши, що майно вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 є комунальною власністю, тому ОСОБА_7 фактично не є його власником.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, вважає за можливе скасувати арешт на майно.

Слідча ОСОБА_6 у судовому засіданні також висловила думку, про можливість зняття арешту з майна, оскільки на даний час кримінальне провадження закрите, а майно, яке було вилучено під час обшуку, на даний час перебуває у ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, підстав для його утримання в поліції на даний час відсутні.

Вислухавши доводи учасників судового розгляду клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження та зміст клопотання, суддя доходить до такого висновку.

Судом з`ясовано, що слідчим відділом ВП №9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0000239, внесеного до ЄРДР 22.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

У рамках згаданого кримінального провадження за клопотанням слідчого ВП № 9 ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2023 накладено арешт на металеву конструкцію, виготовлену із кутників 60мм х60 мм, зовні схожу на деформовану раму в`їзних воріт, що зберігається на території тракторної бригади, за адресою: АДРЕСА_1 , та трактор марки "Т 150 К", синього кольору, д/н НОМЕР_1 , 1988 року випуску, з прикріпленим плугом, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію, серії НОМЕР_2 від 02.02.2004, є СФГ "Салют" юридична адреса: вул. Сонячна, 16 в с. Ордо-Василівка Криворізького району Дніпропетровської області та який перебуває у фактичному володінні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , який зберігається на території тракторної бригади, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження, дозволивши його використання тільки його фактичному володільцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту.

Окрім того в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 26.12.2023, за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено свердлильний станок саморобний, прес для металевих виробів в зборі з двигуном та металеві труби/стовпчики для огорожі, що підтверджено протоколом обшуку від 28.12.2023 (а. к.п. 230).

Після чого слідчим СВ ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_8 постановою від 29.12.2023, розібраний прес станок саморобний визнаний речовим доказом та передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а. к.п. ІІ том - 7).

Таким чином в рамках вказаного кримінального провадження слідчим фактично було арештовано лише трактор та металеву конструкцію, тоді як на майно вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , зокрема свердлильний станок саморобний, прес для металевих виробів та металеві стовпчики, арешт не було накладено, і лише прес станок саморобний був визнаний речовим доказом, все інше майно було фактично вилучене та перебуває на території ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, про що повідомила у судовому засіданні слідча під час розгляду даного клопотання.

Так в ході досудового розслідування, слідчим органом було проведено ряд слідчих дій, зокрема допит свідків, представника потерпілої сторони та призначення експертиз, однак, за час проведення досудового розслідування не вдалось пред`явити підозру будь-якій особі, і в подальшому постановою слідчого ВП № 9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_6 від 16.05.2025 зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано .

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із ч. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові .

Частини 3,4 ст. 174 КПК України регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Між тим, у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Згідно із ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України ), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (ст. 173 і 174 КПК України). Крім того, у КПК України немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду (справа №727/2878/19) вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 174 КПК, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні яке було закрито слідчим у зв`язку з закриттям кримінального провадження через відсутність складу кримінального правопорушення, необхідність у подальшому арешті транспортного засобу трактору Т 150 К відпала, що є підставою для звільнення цього майна з-під арешту, а тому відповідне клопотання представника володільця майна обґрунтоване і підлягає задоволенню, оскільки подальше існування арешту порушить право власника на вільне володіння транспортним засобом, і це є єдиний спосіб захисту його порушених майнових прав.

Поміж тим, щодо скасування арешту на свердлильний станок, прес для металевих виробів та металевих стовпчиків, суд зазначає таке.

Як раніше згадувалось вказане майно було вилучено із місця проживання ОСОБА_7 , і арешт слідчим суддею не було накладено у рамках згаданого кримінального провадження, однак слідчим його було визнано речовим доказом про що зафіксовано у постанові про визнання речових доказів, але ж вилучене майно фактично вибуло із законного володіння ОСОБА_7 , навіть під час прийняття рішення щодо закриття провадження у справі слідчим ніяким чином не було вирішено питання подальшої долі зазначеного майна. Таким чином склалась ситуація, що майно є речовим доказом, яке не перебуває під арештом, тому питання скасування арешту майна у цій частині суд не вбачає, але суд вважає за необхідне вирішити питання з приводу подальшої долі зазначених речових доказів, інакше це призведе до свавільного перебування вилученого майна, що порушуватиме право на його законне володіння.

Водночас у судовому засіданні представником Девладівської ОТГ наголошено на тому, що вказане майно належить не ОСОБА_7 , а є комунальною власністю Девладівскьої ОТГ, оскільки воно спочатку перебувало у приміщенні належного комунальній власності зазначеної територіальної громади, (а саме на тракторній бригаді яка перебуває на балансі громади), а вже з часом самим ОСОБА_7 було його переміщено до його місця проживання, однак підтвердження наявності перебування на балансі вилученого майна самим представником, ні на досудовому розслідуванні, ні під час розгляду вказаного клопотання не було підтверджено, більш того Девладівською ОТГ ніяким чином не було ініційовано повернення вказаного майна у комунальну власність з часу його вилучення (з 2023 року), з огляду на що представником територіальної громади, яка вважає себе законним власником зазначеного майна ніяким чином не підтверджено та не доведено наявності у нього законних прав на володіння вилученим майном.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч.1 ст.170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч.4 ст.132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст.100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 2 пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст.1Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v.Greece від 25 березня 1999 року (заява №31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v.Russia від 24 березня 2005 року (заява №58254/00), § 33].

За приписами ст.328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, невстановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч.1 ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З урахуванням наведених вище положень КПК України та висновків Верховного Суду, враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні було закінчено шляхом його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, застосовані ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2023 та інші заходи забезпечення кримінального провадження, припинили свою дію з 16.05.2025, тобто з дати закриття кримінального провадження, в силу положень ч.4 ст.132 КПК України.

За вказаних обставин, відсутні підстави для задоволення клопотання про скасування такого арешту на станок, прес та стовпчики, оскільки останній припинив свою дію в силу закону (ч.4 ст.132 КПК України).

Поряд з цим, враховуючи, що майно (свердлильний станок, прес та металеві стовпчики), після закриття кримінального провадження не повернуті ОСОБА_7 , правові підстави для їх утримання відсутні, тому відповідно до ч.9 ст.100 КПК України слід повернути останні заявнику.

Керуючись ст. 132, 170, 174 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника заявника ОСОБА_5 , - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений у межах кримінального провадження № 0000239 від 22.11.2023, за ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області 28.11.2023, на транспортний засіб: трактор марки "Т150К", синього кольору, д/н НОМЕР_1 , 1988 року випуску, з прикріпленим плугом, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію, серії НОМЕР_2 від 02.02.2004, є СФГ "Салют", переданого на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , який залишити останньому, як його законному володільцю.

Вирішити питання про долю речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а саме:

- свердлильний станок саморобний, прес для металевих виробів в зборі з двигуном та металеві труби/стовпчики для огорожі, які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.к.п. 231) - передати законному володільцю ОСОБА_7 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 05 січня 2026 року звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1