У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , власниці майна ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000221

В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся до суду з вказаним клопотанням у якому зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області за процесуального керівництва Закарпатської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000221 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що керівник державної установи на території Закарпатської області умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, залучив до протиправної діяльності головного бухгалтера установи, з якою перебуває у довірливих стосунках.

Зловживаючи службовим становищем керівник, з метою особистого збагачення, маючи прямий умисел на привласнення бюджетних коштів, формально працевлаштував двох осіб, а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на посади штатних працівників із можливістю отримання заробітної плати в розмірі 15 тис. грн. та 27 тис. грн. відповідно.

При цьому останні фактично трудові функції в період 2024 року не виконували, на даний час не виконують, на робочому місці відсутні і вказані факти відомі як начальнику установи, так і вищевказаному бухгалтеру.

Попри це, з метою легалізації незаконного механізму привласнення коштів, головний бухгалтер щомісяця, в період з 2024 року по теперішній час нараховує заробітну плату ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оформлюючи відповідні документи про нібито виконану ними роботу, відомості про нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу тощо.

За результатами викладеного нараховані бюджетні кошти за вищевказаний період перераховуються на банківські рахунки формально працевлаштованих осіб, після чого керівник їх привласнює та використовує на власний розсуд.

Таким чином, внаслідок реалізації вказаної злочинної схеми керівник установи щомісячно незаконно привласнює бюджетні кошти. На даний час своїми діями останній завдав збитків державі на суму понад 500 000 грн., а тому в його діях наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, а саме привласнення бюджетних коштів шляхом зловживання службовим становищем, в умовах воєнного стану.

Прокурор зазначає, що 24.12.2025 слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 , на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справа 308/15137/25 провадження 1-кс/308/6898/25 від 03.12.2025, було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung s 23» ІМЕІ НОМЕР_1 ; ?банківська картка ПриватБанку НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 12 530,00 євро, 16 420,00 доларів США, 55 000,00 грн.

У подальшому в ході проведення досудового розслідування даного кримінального провадження вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Указує, що вищеперераховані речі, предмети і документи містять відомості, які можуть бути використані для встановлення фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, підпадають під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, позаяк є носіями інформації і містять відомості про вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а також те, що вказані речі і предмети використовувалися як засоби для вчинення злочину, стосуються безпосередньо обставин, що підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні і можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

А тому, з метою забезпечення збереження речових доказів просить задовольнити клопотання та накласти арешт на вищезазначене майно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та доповнив підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно необхідністю забезпечення відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок кримінального правопорушення. Водночас, повідомив, що підозра у даному кримінальному провадженні ще нікому не повідомлена. Цивільний позов іще не заявлено, оскільки проводяться експертизи. Цивільний позов буде заявлений у подальшому при направленні обвинувального акту до суду .

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що органом досудового розслідування ні в клопотанні , ні прокурором в судовому засіданні взагалі не доведено, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України. Зазначив, що вилучені кошти не перебували у переліку того, що потрібно було відшукати слідству в ході обшуку, а відповідно на час звернення до суду з клопотанням про проведення обшуку ці кошти не були, на думку слідства, доказом вчинення кримінального правопорушення. Зазначив, що вилучені кошти належать ОСОБА_6 і є її особистими збереженнями за час її трудової діяльності починаючи з 2009 року. Підтвердженням законного походження грошових збережень ОСОБА_6 є копії їїї трудової книжки, довідки ПФ щодо заробітної плати. Зокрема, згідно вказаних довідок за 20254 рік ОСОБА_6 отримала дохід в сумі 557007 грн. за 2025 рік, 504995 грн. за 2024 рік, 483476 грн. за 2023 рік, а також отримувала достойні заробітні плати в інші роки, що підтверджується вказаним довідками. При цьому, ОСОБА_6 постійно проживала зі своєю матір"ю та сестрою за адресою своєї реєстрації, дітей до липня 2025 року у неї на утриманні не було, що і дало їй можливість накопичити заощадження. Також, адвокат просив взяти до уваги, що у данному кримінальному провадженні розслідується факт вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 191 КК України, в ході якого орган досудового слідства досліджує можливе завдання державним інтересам матеріальної шкоди в сумі біля 500000,00 грн.. При цьому сума вилучених в ході обшуку коштів у перерахунку на національну валюту за курсом НБУ на день проведення обшуку становить 1368145,00 грн., що є явно неспівмірним втручанням у мирне володіння майном третьої особи. Вказував, що підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не повідомлено, цивільного позову не заявлено, а відтак посилання прокурора на необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення не відповідає вимогам ч.4 ст. 170 ЦПК України. Крім того, адвокат повідомив , що в ухвалі слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справа 308/15137/25 провадження 1-кс/308/6898/25 від 03.12.2025, на підставі якої було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взагалі не зазначалося про надання дозволу на відшукання та вилучення будь-яких коштів, та і в клопотанні слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_11 про надання доззволу на проведення обшуку , не мотивувалася необхідність відшукання та вилучення коштів зазазначеною в клопотанні адресою.

Власниця майна ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання. Зазначила , що була присутня під час обшуку, а вилучені валютні кошти крім 2000,00 доларів США є її заощадженнями , оскільки маючи достатній офіційний заробіток тривалий час відкладала кошти на придбання власного житла. Що стосується вилученої суми 55 000,00 грн. ОСОБА_6 зазначила , що це є її спільні з ОСОБА_4 кошти.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000221 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

З долученого до матеріалів клопотання протоколу обшуку від 24.12.2025 року вбачається, що в ході обшуку проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung s 23» ІМЕІ НОМЕР_1 ; ?банківську картку ПриватБанку НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 12 530 євро, 16 420 доларів США, 55 000 грн.

Згідно з постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_11 від 24.12.2025 року, вищевказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000221, як такі, що відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У клопотанні слідчий зазначає, що метою накладення арешту на майно, зокрема, є збереження речових доказів.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

До клопотання слідчим долучено постанову слідчого від 24.12.2025 року про визнання вилучених речей, в тому числі грошових коштів, речовими доказами у кримінальному провадженні №0000221.

Частиною п"ятою статті 110 КПК України передбачено, що, мотивувальна частина постанови слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Однак, у вищезазначеній постанові відсутні мотиви прийняття такої та їх обґрунтування, у даному випадку, з урахуванням положень ч.1 ст. 98 КПК України.

У постанові взагалі відсутнє обґрунтування, яким критеріям, передбаченим ч.1 ст. 98 КПК України, необхідним для визнання матеріального об`єкта речовим доказом відповідають вилучені речі та грошові кошти.

Водночас, враховуючи, що органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000221 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та з урахуванням обґрунтування належності вилучених в 24.12.2025 року ході обшуку проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , речей, а саме мобільного телефону та банківської картки до речових доказів даному кримінальному провадженні слідчий суддя приходить до висновку, що такі можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Що стосується вилучених грошових коштів слідчий суддя констатує, що прокурором не доведено, що такі відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, на підтвердження належності таких до речових доказів жодних доказів слідчому не надано. При цьому, слідчий суддя звертає увагу , що згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справа 308/15137/25 провадження 1-кс/308/6898/25 від 03.12.2025, на підставі якої було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слідчим суддею взагалі не постановлялося про надання дозволу на відшукання та вилучення будь-яких коштів, та і в клопотанні слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_11 про надання дозволу на проведення зазначеного обшуку, не мотивувалася необхідність відшукання та вилучення будь-яких грошових коштів за зазначеною в клопотанні адресою.

Також, що стосується доповнення в судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанняі майно, а саме з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, слідчий суддя враховує вимоги ч.6 ст. 170 КПК України, якою передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

При цьому, слідчий суддя констатує, що підозру у кримінальному провадженні №0000221 нікому не повідомлено, цивільного позову не заявлено, про що повідомив в судовому засіданні прокурор.

Водночас, ОСОБА_6 стверджує, що вилучені грошові кошти є її заощадженнями у підтвердження чого надає відомості про отриману нею заробітну плату .

Так, як убачається з наданої ОСОБА_6 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.2009 року, ОСОБА_6 з 01.09.2009 року працює у навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Закарпатської області МНС України.

Згідно даних довідок Пенсійного фонду форми ОК-5 та ОК-7 заробітна плата ОСОБА_6 , зокрема, за 2023 рік становила 483476,50 грн., за 2024 рік 504994,99 грн., за 2025 рік 557007,68 грн.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На теперішній час слідчим не доведено, що в застосуванні цього заходу частині грошових коштів є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт вилучених грошових коштів, щодо яких відсутні відомості щодо відповідності їх критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а також відсутні підстапви для накладення арешту на такі на підставі п. 4 ч.2 ст. 170 КПК України.

Відтак, доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту на грошові кошти, зазначені у клопотанні, з метою забезпечення збереження як речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) є безпідставними та немотивованими.

Що стосується підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, то слідчий суддя враховує, що обшук за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проводився у кримінальному провадженні №0000221 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, де санкція зазначеної статті не передбачає обов"язкового покарання у виді конфіскації майна.

Що стосується підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації, то слідчий суддя звертає увагу , що ні в клопотанні , ні в судовому засіданні прокурором не доведено, що зазначене в клопотанні майно відповідає вимогам ст.96-2 КК України.

Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності майном, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання прокурора у частині накладення арешту на грошові кошти є необґрунтованим, а тому у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт, на майно, яке було вилучено 24.12.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung s 23» ІМЕІ НОМЕР_1 ; ?банківську картку ПриватБанку НОМЕР_2 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

У задоволенні клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 12 530,00 євро, 16 420,00 доларів США, 55 000,00 грн., які було вилучено 24.12.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 відмовити.

На виконання ч.3 ст.173 КПК України негайно повернути ОСОБА_6 вилучені 24.12.2025 року у ході проведення обшуку грошові кошти в сумі 12 530,00 євро, 16 420,00 доларів США, 55 000,00 грн., щодо яких відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали в апеляційному порядку зупиняє набрання нею законної сили, проте не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1