Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3606/25
Провадження № 1-кп/723/468/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року м. Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi

в складi: головуючого суддi ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залi суду в мiстi Сторожинець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000004 від 05.02.2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженця с. Іжівці Сторожинецького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого Глибоцьким районним судом 21.03.2025 року за ст. 332 ч.2, 69 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 332 КК України, щодо якого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженця м. Харків Харківської області, проживає за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, освіта середня, має статус внутрішньо переміщеної особи, працюючого водієм - експедитором, не одруженого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 332 КК України, щодо якого обрано запобіжний захід у виді застави

за участю

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

встановив:

ОСОБА_4 , діючи повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_5 та іншими на даний час не встановленими досудовим розслідуванням особами, у період з 12.02.2025 року по 22.02.2025 року, переслідуючи корисливі мотив і мету, направлені на отримання грошової винагороди, достовірно знаючи про тимчасові обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, організували незаконне переправлення через державний кордон України громадян України призовного віку ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску, у воєнний час за грошову винагороду, не зважаючи на діючі обмеження воєнного стану.

В період з 12.02.2025 року по 19.02.2025 року невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, в ході телефонних розмов роз`яснили жителям Рівненської області ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що вони можуть безперешкодно перетнути державний кордон України у період дії воєнного стану в напрямку Румунії, заплативши за одну особу 6 000 доларів США. При цьому, невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи повідомили, що вони забезпечать їх переїзд з м. Рівне до Чернівецької області, де і буде здійснено незаконний перетин державного кордону України поза офіційними пунктами пропуску в напрямку Румунії.

В подальшому, 19.02.2025 року близько 18 год. 45 хв., ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виконуючи вказівки невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, автомобілем марки BMW 318, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 , вирушили до готелю «Rudison», що по вул. Галицька 44-а в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області. Прибувши до вказаного готелю, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишились в ньому, очікуючи подальші вказівки невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб.

Далі, 20.02.2025 року близько 13 години, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виконуючи вказівки невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , вирушили до готелю «Асторія», що в селищі Неполоківці Чернівецького району Чернівецької області. Прибувши до вказаного готелю ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишились в ньому, очікуючи подальші вказівки невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб.

В подальшому, 22.02.2025 року близько 5 год. 10 хв., ОСОБА_5 , реалізовуючи спільний злочинний умисел на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, на автомобілі марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_3 , прибув до готелю «Асторія», що в селищі Неполоківці Чернівецького району Чернівецької області, де забрав ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та вищевказаним автомобілем повіз їх в бік державного кордону України з Румунією. Приїхавши до с. Їжівці Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_5 передав ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для ОСОБА_4 , який відповідно до попередньої домовленості мав безпосередньо переправити вказаних осіб через державний кордон України поза межами офіційних пунктів пропуску в бік Румунії.

Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність та реалізовуючи спільний злочинний умисел на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, рухаючись у пішохідному порядку, та супроводжуючи ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із с. Їжівці Сторожинецького району Чернівецької області, вирушили в бік державного кордону України з Румунією. Однак, 22.02.2025 о 8 год. 13 хв. за 7 км від державного кордону України з Румунією ОСОБА_4 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України організація незакінченого замаху на незаконне переправлення особи через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України організація незакінченого замаху на незаконне переправлення особи через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 332 КК України, визнав повністю, пояснив та підтвердив всі обставини зазначені в обвинувальному акті. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд врахувати тяжкі сімейні обставини, які склалися у зв`язку з онкохворобою його сестри та не обирати сувору міру покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 332 КК України, визнав повністю, пояснив та підтвердив всі обставини зазначені в обвинувальному акті. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд перерахувати кошти, внесені на заставу на збройні сили України та не обирати сувору міру покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкрімінованого їм правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що учасники судового провадження прокурор, обвинуваченні та їх захисники не оспорюють фактичні обставини провадження і правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд роз`яснивши їм положення ст.349 ч.3 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 332 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 332 КК України організація незакінченого замаху на незаконне переправлення особи через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 332 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 332 КК України організація незакінченого замаху на незаконне переправлення особи через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У Постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації; особу винного, який судимий 21.03.2025 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області за ст. 332 ч.2, 69 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, вказав готовність нести кримінальну відповідальність, внаслідок вчиненого злочину тяжких наслідків не настало, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивну характеристику за місцем проживання, його молодий вік, суд також враховує тяжкі сімейні обставини обвинуваченого, що він виховувався в багатодітній сім`ї, без батька та його бажання допомогти онкохворій сестрі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире розкаяння, повне визнання своєї вини, його незначну (посередницьку) роль у вчиненні злочину та молодий вік обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Вказані обставини в тому числі ступінь фактичної тяжкості вчиненого злочину та обставини його скоєння, його роль у вчиненні злочину, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивну характеристику за місцем проживання, його молодий вік, спосіб життя, у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості скоєного. Суд вважає, що такі обставини є достатньою підставою для застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України і призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 332 КК України. Суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе тільки в умовах його ізоляції від суспільства, та призначає останньому покарання у виді позбавлення волі.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд також враховує, що вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21.03.2025 року ОСОБА_4 засуджений до за ч.2 ст. 332 , ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Станом на час розгляду справи покарання за вищевказаним вироком не виконано, що підтверджено обвинуваченим та прокурором у судовому засіданні.

Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації; особу винного, який раніше не судимий, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, внаслідок вчиненого злочину тяжких наслідків не настало, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, являється тимчасово переміщеною особою, через агресію росії в Україні, має позитивну характеристику за місцем тимчасового проживання, за місцем навчання, за місцем роботи, де працює водієм експедитором з доставки продуктів харчування, молодий вік обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України є щире розкаяння, активне сприяння у розкритті злочину, повне визнання вини, а також його прохання про перерахунок коштів, внесених у якості застави на користь ЗСУ в сумі 242 240 грн та молодий вік обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає, що такі обставини є достатньою підставою для застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України і призначення покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 332 КК України та йому можливо призначити основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжні заходи відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити до вступу вироку в законну силу.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На пiдставi викладеного, та керуючись ст.ст. 349, 367-371, 373-374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 332 КК України та призначити йому міру покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на два роки, з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21.03.2025 року у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю,більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на два роки, з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 , з 22 лютого 2025 року.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 332 КК України та призначити йому міру покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на два роки, з конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

-періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у виді застави.

Грошові кошти в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, сплачені ОСОБА_15 27.02.2025 року відповідно до квитанції № 1.99513459.1 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 24.02.2025 року, передати на потреби ЗСУ для цілей оборони України з наступними реквізитами:

МФО 300001

Рахунок № UA0992708

Код

Отримувач: Національний банк України

Призначення: допомога ЗСУ;

Речові докази:

- мобільний телефон Samsung та мобільний телефон iPhone 15, які належать ОСОБА_5 , які поміщенні до спец пакету НПУ № WAR1077139 повернути ОСОБА_5 ;

- банківська картка (----1548), банківська картка (---6652), посвідчення водія видане на імя ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на авто Форд Мондео н/з НОМЕР_4 , які упаковані до спец пакету НПУ СУ№ PSP1247220 - повернути ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон, документи та банківські картки , які поміщені до спец пакету НПУ № РSP2195884;

- мобільний телефон марки iPhone 13, який поміщений до спецпакету НПУ № CRI1264179 ТА належать ОСОБА_16 повернути ОСОБА_16 ;

- мобільний телефон марки iPhone, який належить ОСОБА_4 та поміщений до спец пакету НПУ № RIC2242078

- мобільний телефон марки Samsung, який належить ОСОБА_4 та поміщений до спец пакету НПУ № EXP0205864 повернути ОСОБА_4 .

Речові докази знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ГУНП в Рівненькій області за адресою м. Рівне вул. Хвильового 2.

- Грошові кошти в сумі 1 400 Євро (вилучені в ході обшуку автомобіля Фольцваген Кадді н/з НОМЕР_5 ) - упаковані до спец пакету Національна поліція України № RIC2242100 (24 копюри номіналом по 50 Євро);

- Грошові кошти в сумі 400 Євро, (вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_5 ) упаковані до спец пакету Національна поліція України слідче управління № PSP1247222 (2 купюри номіналом по 100Євро та 4 купюри номіналом по 50 Євро), які зберігаються в АТ КБ «Приватбанк» - конфіскувати в дохід держави;

- транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний знак НОМЕР_5 - повернути власнику ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Скасувати арешт транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний знак НОМЕР_5 накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 27.02.2025 року

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького Апеляцiйного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сторожинецького районного суду ОСОБА_18