Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/6191/25
У Х В А Л А

19.01.2026 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000699, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000699, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання мотиване тим, що за даними досудового розслідування встановлено, що 13.10.2025 на лінію 102 надійшло повідомлення, що нарядом прикордонної служби затримано на відстані за 200 метрів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ., які за допомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та інших невстановлених осіб дістались до лінії державного кордону неподалік населеного Тисобикень, Берегівського району, Закарпатської області намагались незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску за грошову винагороду.

29 грудня 2025 року в період часу з 08 год. 32 хвилин по 08 год. 51 хв. слідчим слідчого відділення відділу відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, капітаном поліції ОСОБА_3 в ході проведення обушку житла та іншого володіння, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, за адресою АДРЕСА_4 , від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було вилучено мобільний телефон марки «ІРhone 13" , ІMEI 1 - НОМЕР_1 , IMEI 2 - НОМЕР_2 зі мобільним номером - НОМЕР_3 , який було вилучено до паперового конверту НПУ.

Відповідно до постанови слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, капітана поліції ОСОБА_3 , від 29.12.2025 - мобільний телефон марки «ІРhone 13", ІMEI 1 - НОМЕР_1 , IMEI 2 - НОМЕР_2 зі мобільним номером - НОМЕР_3 , який було вилучено до паперового конверту НПУ - визнаний речовим доказом по матеріалах кримінального провадження № 0000699, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України для збереження речових доказів та проведення в подальшому експертизи.

30 грудня 2025 року слідчим, за погодженням з прокурором до суду подано клопотання про накладення арешту на вказане майно та з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на вилучене майно.

Слідчий в судове засідання не з`явився.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_9 до суду подала заперечення на клопотання слідчого про арешт майна. Доводи заперчення зводяться до того, що 29.12.2025 року в приміщенні квартири АДРЕСА_5 слідчим проведено обшук за результатами якого від ОСОБА_8 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки "IPhone 13" ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 з мобільним номером НОМЕР_3 .

Вилучений від ОСОБА_8 є її особистою власністю, тобто цей телефон не є власністю ОСОБА_10 , і він не перебував у його користуванні, і ці відомості не спростовані будь-яким доказом.

Вказаний мобільний телефон придбаний ОСОБА_8 10.09.2023 року в магазині "Алло" за 33 499 грн. і використовувавсь нею в її особистих та робочих цілях, що на даний час значно ускладнює її приватне та робоче спілкування, відсутність доступу до контактів , особистої та робочої інформації, та інше.

Відповідно до постанови про визнання та прилучення до кримінального провадження речових доказів від 29.12.2025 року, яка додана до клопотання слідчого, в резолютивній частині постанови вказано, що слідчий постановив: речовий доказ , а саме мобільний телефон марки "IPhone 13" ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 з мобільним номером НОМЕР_3 , який було вилучено під час проведення обшуку 29.12.2025 року у ОСОБА_8 - оглянути та здати на зберігання до кімнати зберігання речових доказів. Тобто телефон оглянутий,з нього зчитана наявна в ньому інформація . І передача вказаного доказу, а саме мобільного телефону до кімнати зберігання, а не направлення вказаного доказу на експертизу, свідчить про відсутність інтересу до вказаного мобільного телефону у досудового слідства.

Крім того, до клопотання про накладення арешту не додано жодного доказу який би вказував на причетність чи використання вказаного мобільного телефону під час вчинення злочину 13.10.2025 року.

Сама подія відбулась 13.10.2025 року, обшук був проведений 29.12.2025 року у квартирі яка перебуває у власності ОСОБА_11 . Тобто пройшов значний проміжок часу з дня скоєння злочину, і до проведення обшуку. Станом на сьогодні ОСОБА_12 не допитувавсь, що не спростовується наданими до клопотання слідчого матеріалами.

Перевіривши матеріали клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, доводи заперечення слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Положеннями пункту 7 частини другої статті 131 КПК України та частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Слідчим суддею встановлено, що СВ відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000699 від 05.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Встановлено, що 29 грудня 2025 року в період часу з 08 год. 32 хвилин по 08 год. 51 хв. слідчим слідчого відділення відділу відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, капітаном поліції ОСОБА_3 в ході проведення обушку житла та іншого володіння, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, за адресою АДРЕСА_4 , від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було вилучено мобільний телефон марки «ІРhone 13" , ІMEI 1 - НОМЕР_1 , IMEI 2 - НОМЕР_2 зі мобільним номером - НОМЕР_3 , який було вилучено до паперового конверту НПУ.

Відповідно до постанови слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, капітана поліції ОСОБА_3 , від 29.12.2025 - мобільний телефон марки «ІРhone 13", ІMEI 1 - НОМЕР_1 , IMEI 2 - НОМЕР_2 зі мобільним номером - НОМЕР_3 , який було вилучено до паперового конверту НПУ - визнаний речовим доказом по матеріалах кримінального провадження № 0000699, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України для збереження речових доказів та проведення в подальшому експертизи.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У клопотанні слідчого зазначено, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів, та проведення експертиз і такий може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у статті 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Разом з тим, у клопотанні про арешт майна взагалі не обґрунтовано, яким чином слідчий дійшов висновку, що мобільний телефон, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та яким чином може бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. У матеріалах клопотання відсутній протокол огляду вищевказаного електронного носія інформації.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

З протоколу обшуку вбачається, що під час його проведення слідчий отримав доступ до інформації, що міститься на мобільному телефоні, про наявність систем логічного захисту не зазначив, тобто не доведено наявність законних підстав для вилучення вищевказаного майна.

Також, стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів, що в межах цього кримінального провадження щодо вилученого електронного носія інформації призначені експертні дослідження.

Слідчим не надано слідчому судді будь-яких доказів на спростування викладених вище обставин, не долучено до клопотання належних та допустимих доказів щодо відповідності майна - мобільного телефона з сім-карткою критеріям речових доказів, тому клопотання про арешт вищевказаного майна не ґрунтується на вимогах закону.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, накладення арешту на вказане майно, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання та відмову в його задоволенні.

З огляду на викладене та керуючись статтями 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, а сааме: мобільного телефону марки «ІРhone 13", ІMEI 1 - НОМЕР_1 , IMEI 2 - НОМЕР_2 з мобільним номером - НОМЕР_3 відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддяОСОБА_1