Номер провадження: 11-сс/813/2499/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001006, внесеного до ЄРДР 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.361 КК України ,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-ноутбук HP-250 G-7 model: 8821СE та зарядний пристрій до нього;

-IPHONE 7 у корпусі сірого кольору з сім-картою № НОМЕР_1 ;

-PHONE X у корпусі білого кольору, із забороною володіння, користування та розпорядження.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник власника майна ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне:

- з моменту вилучення електронних пристроїв - 22.09.2025, більш ніж за 3 місяці, у прокурора та слідчого було достатньо часу дослідити та зафіксувати в процесуальний спосіб всю необхідну інформацію, яка має доказове значення в даному кримінальному провадженні та призначити і вже навіть отримати висновки експертиз;

- з 13.09.2025 (дата реєстрації кримінального провадження в ЄРДР) до теперішнього часу власник арештованого майна ОСОБА_7 не був допитаний в якості свідка, про підозру станом на теперішній час у даному кримінальному провадженні йому не повідомлено. Більш ніж 3 місяці проведення досудового слідства не встановлено, чи надавав ОСОБА_9 вказівку ОСОБА_10 безпідставно вносити будь які дані до Єдиного державного веб порталу електронних послуг «Дія» саме електронним ключем ОСОБА_11 дані щодо бронювання співробітників ДП МТП «Південний», в т.ч. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як вказано в клопотанні про арешт майна, та суду не надано.

На підставі наведеного представник власника майна просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали, яке обґрунтоване тим, що з мотивами оскаржуваного рішення представник власника майна ознайомився 04 грудня 2025 року. У свою чергу, 04 грудня 2025 року було подано першочергову апеляційну скаргу, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2025 року була повернуто апелянту. У зв`язку з цим строк подання апеляційної скарги було пропущено з поважних причин.

Позиції учасників судового розгляду.

Представники власника майна ОСОБА_14 та ОСОБА_6 надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили задовольнити апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_15 надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що частково підтримує апеляційну скаргу та вважає, що ноутбук підлягає поверненню власнику, оскільки під час його огляду не було виявлено інформації, яка має значення для досудового розслідування. Просила проводити апеляційний розгляд за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання на поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК України.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала про арешт майна, відповідно до п. 9 ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, який становить п`ять днів з дня проголошення.

В свою чергу, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України прямо вказує - якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Однак поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Зокрема, з системного аналізу ст. ст. 117, 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 400 КПК слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне її звернення до суду у встановлений КПК строк. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.07.2017 по справі № 5-117кс(15)17.

Тож можливість поновити строк на апеляційне оскарження кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим, чи обставини, унаслідок яких скаргу подано несвоєчасно, залежали від волі ініціатора перегляду і чи пов`язані вони з дійсно істотними перешкодами/труднощами, що унеможливили або ускладнили своєчасне звернення в суд.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 19 листопада 2025 року з повідомленням сторін кримінального провадження, зокрема, представника власника майна ОСОБА_6 , яка надала письмові заперечення на клопотання про арешт майна, у зв`язку з чим строк на її оскарження для останньої почав обчислюватись (з дня оголошення вказаної ухвали), відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, натомість, апеляційну скаргу було подана до апеляційного суду 04 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Натомість, апеляційна скарга було подано до суду апеляційної інстанції 12 грудня 2025 року, тобто поза межами п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами представника власника майна ОСОБА_6 , наведеними на обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, щодо наявності поважних причин, у зв`язку з якими апеляційну скаргу подано з пропуском строку. Адже, виходячи з тієї обставини, що власник майна оскаржує рішення слідчого судді в частині мотивів задоволення клопотання про арешт майна, на думку колегії суддів, остання до проголошення та отримання повного тексту ухвали не могла знати про мотиви, що об`єктивно унеможливило своєчасне звернення з апеляційною скаргою. Тому, наведені причини є поважними.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з висновком, сформульованим у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18 (провадження № 51-6470кмо18).

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення представнику власника майна ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001006, внесеного до ЄРДР 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.361 КК України.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у проваджені СУ ГУ НП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001006 від 13 вересням 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.361 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 09.09.2025 по 15.09.2025 включно начальник відділу мобілізаційної роботи та цивільного захисту Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний»» (далі ДП МТП «Південний») ОСОБА_16 , за вказівкою т.в.о. директора ДП МТП «Південний» ОСОБА_7 , безпідставно вносив до Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія» відомості щодо бронювання працівників ДП МТП «Південний», а саме: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому ОСОБА_16 , достовірно знаючи, що директор ДП МТП «Південний» ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсторонений від виконання посадових обов`язків та перебуває під цілодобовим домашнім арештом, використовував електронний цифровий підпис останнього (04704790__DU40.ZS2).

В рамках вказаного кримінального провадження 22 вересня 2025 року у період часу з 07 години 50 хвилини по 09 годину 25 хвилин за адресою мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проведено обшук, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: ноутбук HP-250 G-7 model:8821СE та зарядний пристрій до нього; IPHONE 7 у корпусі сірого кольору з сім-картою № НОМЕР_1 ; IPHONE X у корпусі білого кольору.

22 вересня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 100 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Враховуючи вказані обставини прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Як вбачається з лексичного і семантичного аналізу наведених норм, для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на стадії здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні не потрібно встановлювати відповідність чи не відповідність певних речей і документів ознакам речових доказів, як це, наприклад, відбувається під час розгляду обвинувального акта. Натомість є необхідність у встановленні існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вони такими є.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є ймовірні неправомірні дії посадових осіб ДП МТП «Південний», пов`язані з несанкціонованим втручанням у роботу інформаційних (автоматизованих) електронних комунікаційних мереж. Зокрема, органом досудового розслідування перевіряється причетність ОСОБА_7 до вчинення зазначених дій.

Відповідно до протоколу огляду вилучених мобільних телефонів ОСОБА_7 від 06 жовтня 2025 року встановлено наступне: 1) на мобільному телефоні IPHONE X, виявлено інтернет месенджері «WhatsApp», зареєстрований за н.м.т. НОМЕР_2 та іменем «S» наявне листування з ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході якого останній о 09:34 11.09.2025 відправив фотографії своїх документів ОСОБА_7 , зазначені факти підтвердять або спростують відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; 2) на мобільному телефоні «iPhone 7 Plus» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім-картою № НОМЕР_1 , виявлено застосунок «Gmail», в якому наявна переписка між ОСОБА_7 з адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ім`я в переписці «Slavik» з адресою електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: 09.09.2025 від ОСОБА_20 було відправлено чотири електронні повідомлення з додатками в PDF-форматі, з назвами: «Трудовая книжка» - додаток з назвою «PDF 9 сент. 2025 г., 16:00.pdf», «Дипломы» додаток з назвою «PDF 9 сент. 2025 г., 15:49.pdf», «Додатки к дипломам» - додаток з назвою «PDF 9 сент. 2025 г., 16:11.pdf», «Военный билет» - додаток з назвою «PDF 9 сент. 2025 г., 16:05.pdf».

Як вбачається з матеріалів провадження та надано відповідну оцінку слідчим суддею, що інформація, яка міститься на вилучених мобільних телефонах, може мати значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, зокрема, може містити інформацію щодо протиправної діяльності, що може бути використана як доказ у кримінальному провадженні (кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, даних про номери телефонів, використаних під час вчинення злочину, зв`язків між особами, можливо причетними до вчинення злочину), а тому, у розумінні КПК України вказане майно та відповідні електронні файли, що на них містяться, наразі мають значення для здійснюваного кримінального провадження. Отже, за стандартом доведення «достатні підстави» слідчий суддя правильно встановив відповідність мобільних телефонів, на які накладено арешт, ознакам речового доказу.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками слідчого судді, що вилучений ноутбук відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки прокурором не долучено доказів на підтвердження того, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду прокурор не заперечувала проти повернення ноутбуку, оскільки під час його огляду не було виявлено інформації, яка має значення для досудового розслідування

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно частини 1 статті 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, зокрема, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

За наведених обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити.

Поновити власнику майна ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001006, внесеного до ЄРДР 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.361 КК України.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001006, внесеного до ЄРДР 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.361 КК України,- скасувати.

Постановити нову, якою клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001006, внесеного до ЄРДР 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.361 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-IPHONE 7 у корпусі сірого кольору з сім-картою № НОМЕР_1 ;

-PHONE X у корпусі білого кольору, із забороною володіння, користування та розпорядження.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4