Провадження № 1-кс/714/37/26
У Х В А Л А

Іменем України

"26" січня 2026 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1

секретар судових засідань: ОСОБА_2

за участі прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в м. Герца клопотання прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000149 від 17 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням про накладення арешту на майно.

Як зазначено в клопотанні, 17.01.2026 до поліції надійшло повідомлення від працівників ДПС України про те, що о 17 год. 10 хв. на виїзд з України через МПП "Дяківці-Раковець" прибув транспортний засіб марки "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ході огляду багажного відсіку, працівниками прикордонної служби, зазначеного транспортного засобу у коробці виявлено два предмети ззовні схожі на ножі.

16.01.2026 слідчим під час огляду місця події з багажного відсіку автомобіля марки "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучено два предмети ззовні схожі на ножі, а також сам транспортний засіб.

19.01.2026 року постановою слідчого вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні.

Вказані речі можуть у подальшому можуть бути доказами під час досудового розслідування та судового розгляду.

Також встановлено, що вказаний транспортний засіб, належить юридичній особі, а саме: «ТОВ МОНО БУС», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Прокурор ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений про дату та місце розгляду клопотання, в судовому засіданні не з`явився. Втім, суду надав заяву про розгляду клопотання у його відсутності.

ОСОБА_4 як особа щодо майна якого вирішується питання про арешт майна, яке перебувало в його володінні, будучі повідомлений про час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився.

Однак, від представника останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Водночас, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на належний ОСОБА_4 транспортний засіб.

Дослідивши додані до клопотання письмові докази, слід зазначити про наступне.

Відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, метою якого є досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою : 1) забезпечення збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди та можу бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речових доказів зазначених у статті 98 цього Кодексу.

За правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та б, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обгрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

В свою чергу, п.п.1 та 3 ч.2 ст.171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, прокурор як на правову підставу свого клопотання послалася саме на необхідність накладення арешту на майно за для забезпечення збереження речових доказів.

Нормою ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, 17 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено повідомлення про кримінальне правопорушення за № 0000149 й розпочате досудове розслідування за ч.2 ст.263 КК України.

У поданому до суду клопотанні прокурор вказує на те, що у ході огляду багажного відсіку, працівниками прикордонної служби, зазначеного транспортного засобу у коробці виявлено два предмети ззовні схожі на ножі.

16.01.2026 року слідчим під час огляду місця події з багажного відсіку автомобіля марки "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучено два предмети ззовні схожі на ножі, а також сам транспортний засіб.

Згідно постанови слідчого від 19.01.2026 року вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні.

Також встановлено, що вказаний транспортний засіб, належить юридичній особі, а саме: «ТОВ МОНО БУС», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зазначене в клопотанні прокурора майно автомобіль марки "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_1 , не може бути предметом кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.263 КК України, а тому визнання його слідчим згідно постанови від 19 січня 2026 року як речовий доказ в зазначеному кримінальному провадженні є сумнівним.

Слід також зазначити, що кримінальна відповідальність за ч.2 ст.263 КК України, тобто за тією нормою за якою здійснюється досудове розслідування встановлена за носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної рої без передбаченого законом дозволу.

Вищевказана стаття не міститься у переліку кримінальних правопорушень зазначених у ч.1 ст.96-1 КК України, а тому за вчинення даного кримінального правопорушення спеціальна конфіскація не застосовується. Окрім того, згідно санкції ч.2 ст.263 КК України конфіскація майна як додаткове покарання також не передбачена.

Окрім того, у відповідності до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ст.1 «Додаткового протоколу» до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.11.1952 року (Париж), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини другої статті 170 цього Кодексу (ст.173 КПК).

За наведених вище обставин, накладення арешту на майно у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим, а відтак у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на спірний автомобіль слід відмовити

Керуючись ст.ст., 110, 131, 170, 171, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.

Автомобіль марки автомобіль марки "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_2 , що належить юридичній особі, а саме: «ТОВ МОНО БУС», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - повернути законному володільцеві, а саме ОСОБА_4 .

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду протягом 5-ти днів.

Повний текст ухвали буде складений «27» січня 2026 року.

Слідчий суддя :