Справа № 203/160/26
Провадження № 1-кс/0203/414/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031 від 07.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра звернувся слідчий за погодженням з прокурором з клопотанням про арешт майна, заявлене у рамках кримінального провадження № 0000031 від 07.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування вимог клопотання слідчий зазначив, що в провадженні СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 07.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.01.2026 приблизно о 10:50 год. водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем КІА CERATO, р/н НОМЕР_1 рухався по просп. Металургів зі сторони вул. Демократичної у бік вул. Олега Ольжича, в ході чого втратив контроль над керуванням, виїхав за межі проїзної частини, де пересік трамвайні колії та, виїхавши на проїзну частину зустрічного руху, продовжив свій некерований рух та здійснив наїзд на нерухомий автомобіль ЗІЛ 431410 АЕ8552IК, який був припаркований біля буд.27 по вул. Олега Ольжича. Внаслідок ДТП автомобіль КІА перекинувся на лівий бік та відбулось затискання між транспортними засобами пішохода ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водій ОСОБА_5 та пішохід ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження.

07.01.2026 оглянуто та вилучено протоколом огляду місця ДТП автомобіль марки «KIA CERATO», р/н НОМЕР_2 , який направлено для зберігання на спеціалізований майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, буд.22. Встановити власника транспортного засобу на момент огляду місця події не представилось можливим. Будь-які особи, які могли б законно представляти інтереси власника чи надати згоду на огляд, на місці події були відсутні. Внаслідок ДТП фактичний користувач автомобіля (водій) ОСОБА_5 був доставлений до лікувального закладу та не міг надати згоду на огляд автомобіля або брати участь у слідчих діях.

Далі, в ході проведення огляду зазначеного автомобіля, було виявлено та у присутності двох понятих вилучено:

- поліетиленові зіп-пакети з вмістом цигарок невстановленої марки (по 20 шт. у пакеті) у загальній кількості - 280 шт., які були поміщені до спец. пакетів N? NPU 2062028, N? NPU 2062029, та N? NPU 2062030;

- згортки цигарок невстановленої марки, стягнуті гумовою стрічкою (по 20 шт. у згортку) у загальній кількості - 489 шт., які були поміщені до картонної коробки із підписом 2 понятих;

- пакування з вмістом цигарок різних торгівельних марок, без марок акцизного податку у загальній кількості - 37 шт., які були поміщені до спец. пакету N? PSP 3247212.

Постановою слідчого від 07.01.2026 зазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним, слідчий просить накласти арешт на вилучені цигарки на підставі п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України як такі, що є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою їх збереження.

У судове засідання слідчий, власник майна не з`явилися, причин неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали поданого слідчим клопотання, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що у провадженні СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 07.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

07.01.2026 слідчим, на підставі письмового дозволу власника автомобіля КІА СЕRATO, р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_7 проведено огляд зазначеного транспортного засобу, під час якого виявлено та вилучено цигарки (за визначеним переліком), які визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 07.01.2026.

Ухвалою слідчого судді від 20.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення огляду, заявлене у рамках кримінального провадження № 0000031 від 07.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

При розгляді клопотання слідчий суддя виходить із того, що відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

В своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

В силу частини 3 статті 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За змістом статті 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

При цьому згідно зі ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено. Тобто законом не передбачено тимчасово вилучати під час обшуку майно з метою його подальшої конфіскації, якщо дозвіл на це слідчим суддею не надавався.

Слідчий суддя враховує, що матеріалами клопотання не доведено, яке значення як речового доказу мають вилучені цигарки у кримінальному провадженні за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 286 КК України.

Отже, слідчий суддя вважає, що слідчим не обґрунтована пропорційність між таким заходом забезпечення кримінального провадження як арешт майна та потребами досудового розслідування, підстави для накладення арешту на це майно не доведені, оскільки відсутні дані вважати, що ці речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.

За таких обставин у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 223, 234, 235 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031 від 07.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1