Провадження № 1-кп/643/1054/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002182 від 20.07.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, який не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 07.09.2020 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; 17.08.2023 Солом`янським районним судом м. Києва за ст. 395 КК України до арешту на строк 3 місяці; 29.11.2023 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років; 26.04.2024 Подільським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 7 років; 12.06.2024 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

20.07.2025 о 12-00 год., точний час не встановлений, ОСОБА_5 (обвинувачений) в період дії воєнного стану, який було введено 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено з 05-30 год. 10.11.2024 на 90 діб згідно з Указом Президента № 740/2024 від 28.10.2024, проходячи по вул. Академіка Павлова, 44-Б в м. Харкові, побачив магазин «Comfy». У цей час у обвинуваченого раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, яке належить ТОВ «Комфі Трейд». Згідно витягу ІПНП було встановлено, що обвинувачений є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , який 04.07.2025 самовільно залишив місце несення служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, обвинувачений зайшов у магазин «Comfy» (ТОВ «Комфі Трейд», ), що розташований за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 44-Б, підійшов до прилавку з товаром та, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, узяв з полиці навушники ТМ «Marshall» із штрих кодом на боковій поверхні коробки 128, вартістю згідно висновку експерта 6999,00 грн., що належать ТОВ «Комфі Трейд», та поклав навушники собі у сумку, яка знаходилась при ньому. Продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений направився до виходу, пройшовши антикрадійну рамку, не сплативши при цьому за вищевказаний товар, проте свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки при спробі залишити місце скоєння злочину, а саме вийти з приміщення магазину з викраденим майном, був зупинений працівниками вказаного магазину. Тобто обвинувачений виконав таким чином всі дії, спрямовані на його думку на завершення злочину, однак завершити свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, тобто довести злочин до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, обвинувачений намагався спричинити матеріальну шкоду ТОВ «Комфі Трейд» на загальну суму 6999,00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір та вартість викраденого майна. Підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, просив розглядати кримінальне провадження за його відсутності.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд дійшов висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаного вище кримінального правопорушення та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

Обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, є військовослужбовцем.

Востаннє обвинувачений засуджений згідно з вироком Оболонського районного суду міста Києва від 12.06.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Подільського районного суду міста Києва від 26.04.2024 у вигляді 7 років позбавлення волі, остаточно призначено обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі строком на 7 років. Зараховано в якості відбутого покарання за цим вироком, відбуте покарання за вироком Подільського районного суду міста Києва від 26.04.2024, а саме відбуте покарання з 15.08.2023 і до дня набуття цим вироком законної сили.

В подальшому згідно з ухвалою Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2025 обвинуваченого звільнено умовнодостроково від відбування покарання за вказаним вище вироком на невідбуту частину 5 років 2 місяці 4 дні для проходження військової служби за контрактом як особу, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом. Ухвала набрала законної сили 19.06.2025.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

В ході судового провадження обвинувачений неодноразово висловлював жаль та розкаяння з приводу вчиненого злочину. Прокурор у судовому засіданні посилався на наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття.

Ураховуючи наведене, суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК визнає в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 556/588/18 зазначено на неможливості визнання судом в якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, таких, які не зазначені в обвинувальному акті (у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення або в переліку обставин, що обтяжують покарання).

Оскільки в обвинувальному акті зазначено на відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, констатує відсутність обставин, які згідно із ст. 67 КК обтяжують покарання обвинуваченого.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Мотиви призначення покарання

Виходячи з положень ч. 3 ст. 68 КК України, максимальний строк покарання за вчинення вказаного вище кримінального правопорушення не може перевищувати 5 років 4 місяці позбавлення волі.

Ураховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке не є особливо тяжким злочином та не пов`язане з насильством, відсутність тяжких наслідків, спричинених кримінальним правопорушенням, фактичні обставини справи, зокрема розмір та вартість майна, яке намагався викрасти обвинувачений, його щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Злочин, за який обвинувачений засуджується згідно з даним вироком, вчинений в період умовнодострового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2024.

Обвинувачений в судовому засіданні показав, що був фактично звільнений 19.06.2025 в день набрання законної сили ухвалою Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2025, згідно з якою він був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 5 років 2 місяці 4 дні.

Ураховуючи наведене, остаточне покарання обвинуваченому суд призначає на підставі ст. 71 КК України за сукупністю даного вироку та вироку Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2024.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, та ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 22.07.2025, обвинувачений затриманий 20.07.2025. У судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що фактично затриманий 20.07.2025.

Ураховуючи наведене, суд у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 20.07.2025 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

Обвинувачений згідно з даним вироком визнаний винним у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке виконується реально.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що обвинувачений згідно з даним вироком визнається винним у вчиненні тяжкого злочину, який вчинений в період умовно-дострокового звільнення від покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, суд дійшов висновку щодо доведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря можливого відбування покарання, а також ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою.

Щодо інших питань

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

Питання про процесуальні витрати в розмірі 3392,64 грн., пов`язані з проведенням експертизи, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного згідно з вироком Оболонського районного суду міста Києва від 12.06.2024, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) місяці, та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , починаючи з 20.07.2025 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в загальному розмірі 3392,64 грн.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_5 - протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1