ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3152/25 Справа № 205/6525/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000358 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Новокодацького районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Окрім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Так, 17 березня 2025 року, близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , проходячи біля під`їзду № 1 будинку № 5 по вулиці Моніторна у місті Дніпро, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка тримала у руці жіночу сумку чорного кольору. У цей момент у ОСОБА_8 раптово виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме, особистих речей ОСОБА_9 , що знаходились у вказаній сумці, в умовах воєнного стану. Попрямувавши за ОСОБА_9 та реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи відкрито, умисно, з корисливих мотивів, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, шляхом ривку здійснив спробу зірвати сумку із ОСОБА_9 , у результаті чого порвав ремінець сумки, та вирвав із рук потерпілої сумку із порваним ремінцем.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 , утримуючи при собі жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходилось майно ОСОБА_9 , а саме: грошові кошти купюрами номіналом 100 та 20 євро, 600 злотих купюрами номіналом по 200 злотих, 8200 гривень купюрами номіналом 100, 200, 500 та 1000 гривень, банківські картки, емітовані в АТ «А-Банк» в кількості 3 шт., та АТ КБ «ПриватБанк» в кількості 1 шт., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , закордонний паспорт, РНОКП, пенсійне посвідчення та водійське посвідчення, а також навушники провідні білого кольору, які не мають для потерпілої ОСОБА_9 матеріальної цінності, побіг з місця скоєння кримінального правопорушення у напрямку дитячого садочку, розташованого за адресою: місто Дніпро, вул. Моніторна, 5к, отримавши можливість розпоряджатися викраденим майном, чим причинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду, на суму 8200 гривень, 100 євро (станом на 17.03.2025 згідно курсу Національного Банку України 1 євро становить 45, 2291 грн., 100 євро - 4522, 91 грн.), 20 євро (згідно курсу НБУ станом на 17.03.2025 складає - 904, 582 грн.), 600 злотих (згідно курсу НБУ станом на 17.03.2025 1 злотий становить 9, 8459 грн., 600 злотих складає - 5907, 54 грн.), а також дві сережки: сережка золота із фіанітовою вставкою становить 511, 13 грн., сережка срібна з 36 фіанітовими вставками становить 79, 64 грн. - на загальну суму 20 125, 80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляціній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст.186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років та на, підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що суд призначаючи обвинуваченому покарання не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_8 раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення вперше, позитивно характеризується, навчається, а також вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом визнано в якості обставин, що пом`якшують покарання. Враховуючи зазначене, захисник важає, що ОСОБА_8 на цей час не є суспільно небезпечним, а відтак призначення йому покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням є невиправдано жорстоким та необгрунтованим.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити та пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України до 5 років позбавленян волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, а вирок суду вважав законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Потерпіла та обвинувачений, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явилися, й обвинувачений на відеоконференцзв`язок не вийшов, заяв та клопотань про відкладення розгляду провадження не подавали.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а також вказані обставини не оспорюються апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК України, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних положень закону України про кримінальну відповідальність та, при призначенні покарання належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, вину у скоєні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації та мешкання характеризується позитивно, на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував.

Разом з цим, суд визнав, обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжуює покарання ОСОБА_8 суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України та необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на мінімальний строк з його реальним відбуванням.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, з огляду на наступне.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

У цьому випадку, суд першої інстанції не встановив обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК України. Не зазначено таких обставин й в апеляційній скарзі захисника.

Посилання захисника на те, що обвинувачений є особою раніше не судимо, вчинив кримінальне правопорушення вперше, визнав свою провину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та враховуються також й апеляційним судом, однак в апеляційній скарзі захисника не зазначено, а апеляційним судом не встановлено, що вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину.

Таким чином, підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для застосування до Каменського положень ст. 69, 75 КК України відсутні, оскільки судом першої інстанції не встановлено, а в апеляційній скарзі не наведено обставин які б істотно знижували тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та свідчили б про те, що призначення покарання, передбаченого санкцією статті, буде явно не справедливим, у зв`язку з чим відсутні підстави і для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та достатньо мотивованим, у зв`язку з чим не підлягає зміні.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новокодацького районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4