Дата документу 27.01.2026 Справа № 331/5909/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/281/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/5909/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Біленьке Запорізького району Запорізької області, зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 07.08.2024 року приблизно о 10 год. 50 хв., перебуваючи біля приміщення їдальні «Диван» у м.Запоріжжі (вул.Олександрівська, 3-А), маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, будучи особою, яка вчинила злочин протягом року після засудження за цією статтею, шляхом привласнення знайденого незаконно придбала паперовий згорток, що містив у собі кристалічну речовину білого кольору, схожу на психотропну. Вказаний паперовий згорток ОСОБА_8 , розуміючи, що дана речовина є психотропною, обіг якої заборонений, стала незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту до того часу, як 07.08.2024 року приблизно об 11 год. 10 хв., перебуваючи в приміщенні їдальні «Диван» у м.Запоріжжі (вул.Олександрівська, 3-А), працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_8 та вилучено вищевказаний паперовий згорток із кристалічною речовиною білого кольору, що згідно висновку експерта містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, маса якої складає 0,1768 г (в перерахунку на основну), яку ОСОБА_8 незаконно зберігала при собі без мети збуту.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.309 КК як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене особою протягом року після засудження за цією статтею.

Їй призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 72 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2024 року остаточно призначено покарання у виді 2 років 10 днів позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.309 КК у виді штрафу, яке виконувати окремо. Свої вимоги мотивував тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок його суворості. Сторона захисту не згодна із висновком суду першої інстанції про відсутність виправлення обвинуваченої. До ОСОБА_8 раніше покарання у виді позбавлення волі не застосовувалось. Обвинувачена після вчинення інкримінованого їй нетяжкого злочину вела законослухняний спосіб життя, нових злочинів не скоювала, фактично створила родину та стала працювати. З урахуванням наведеного, на переконання захисника, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 альтернативне (не пов`язане з реальним позбавленням волі) покарання.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

В судове засідання обвинувачена ОСОБА_8 вкотре не з`явилась.

При цьому апеляційним судом вживалися всі можливі заходи щодо повідомлення обвинуваченої про дату, час і місце апеляційного розгляду апеляційної скарги захисника.

Так, на наявну в матеріалах провадження адресу останнього відомого місця проживання ОСОБА_8 засобами поштового зв`язку неодноразово надсилались судові повістки, які повертались на адресу апеляційного суду без відмітки про вручення її адресату. Встановити телефонний зв`язок з обвинуваченою не виявилось можливим, оскільки номери абонента тимчасово недоступні.

До обвинуваченої ОСОБА_8 з метою повідомлення її про час та місце розгляду апеляційної скарги захисника відповідно до ухвал апеляційного суду двічі було застосовано примусовий привід.

Із наданої Відділом поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області інформації встановлено, що ОСОБА_8 за наявною в матеріалах провадження адресою не проживає і ніколи не проживала, будучи там лише формально зареєстрованою, як внутрішньо переміщена особа. Місце її перебування невідоме.

Захисник пояснив, що актуальні засоби зв`язку з ОСОБА_8 втрачено після подання ним апеляційної скарги, позиція щодо якої попередньо узгоджувалась із обвинуваченою. Наразі жодного зв`язку із ОСОБА_8 захисник також не має.

Додатково на офіційному веб-порталі «Судова влада України» завчасно було повторно розміщено відомості про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги у даному провадженні щодо ОСОБА_8 . Інформація про завчасне публікування списків призначених до розгляду в кожному суді України, у тому числі у Запорізькому апеляційному суді, справ на офіційному сайті, дошці об`яв, є загальновідомою. Таким чином, всі можливості повідомлення ОСОБА_8 про апеляційний розгляд було вичерпано.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Проте ОСОБА_8 , будучи обізнаною про подання захисником апеляційної скарги, ходом розгляду кримінального провадження щодо себе не цікавилась. Про свою дійсну нову адресу та актуальні засоби зв`язку обвинувачена ні захисника, ні суд не повідомляла, справою протягом тривалого часу перебування її в провадженні апеляційного суду не цікавилась.

Зазначені обставини у сукупності об`єктивно вказують на те, що обвинувачена змінила своє місце проживання та засоби зв`язку.

Правові підстави для оголошення обвинуваченої у розшук відсутні, оскільки в апеляційній скарзі захисника не ставиться питання про погіршення становища ОСОБА_8 . А відтак участь обвинуваченої не є обов`язковою. Сама обвинувачена апеляційної скарги не подавала. Захисник проти розгляду своєї скарги за відсутності обвинуваченої не заперечував. У зв`язку з чим, апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до зазначених засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.309 КК у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При цьому суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка вчинила кримінальне правопорушення в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, незаміжня, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштована, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах та під наглядом лікаря нарколога не перебуває.

Апеляційний суд погоджується із мотивами районного суду про стійку орієнтованість обвинуваченої на антисоціальний спосіб життя та схильність до скоєння кримінальних правопорушень в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Зваживши на вказані обставини, суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті КК із застосуванням положень ст.ст.71, 72 КК, оскільки нею було вчинено злочин в період невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.06.2024 року.

При цьому, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено на підставі ст.ст.71, 72 КК шляхом часткового, а не повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Слід також зазначити й про неефективність раніше застосованого до ОСОБА_8 згідно попереднього вироку суду покарання за ч.1 ст.309 КК у виді штрафу. Призначене покарання ОСОБА_8 не відбула.

У зв`язку з чим ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2024 року покарання у виді несплаченої суми штрафу в розмірі 17 000 гривень змінено на інший вид покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Більш того, з матеріалів провадження встановлено, що від вказаного покарання ОСОБА_8 знову ж таки ухилилась, відпрацювавши лише 43 години із призначених їй 240 годин громадських робіт, за що остання обвинувачується за ч.2 ст.389 КК.

Наведене, на переконання колегії суддів, спростовує доводи сторони захисту про законослухняний спосіб життя обвинуваченої після вчинення останньою злочину і можливості повторного призначення їй покарання у виді штрафу.

Водночас аргументи апеляційної скарги захисника соціально-орієнтовану поведінку ОСОБА_8 також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченої, колегія суддів не вбачає підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченій покарання. Адже таке покарання ґрунтується на загальних засадах призначення покарання та воно є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду і доводили необхідність пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4