Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/599/24
Провадження № 1-кп/945/397/25
ВИРОК

Іменем України

09 грудня 2025 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (приймає участь дистанційно з приміщення

Державної установи Казанківська виправна

колонія (№93)),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області, в режимі відеоконференції з Державною установою Казанківська виправна колонія (№93), в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження №0000029, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Радісний Сад Миколаївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, раніше судимого:

- 06.03.2014 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.04.2018 року за відбуттям строку покарання;

- 25.02.2014 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України, ч.2 ст.309 КК України, ст.ст.70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 17.05.2022 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 27.02.2024 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.4 ст.185 КК України, ст.71, 72 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 20.06.2024 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.ч.2,3,4 ст.185 КК України, ч.2 ст.309 КК України, ч.ч.1,4 ст.70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі;

- 05.05.2025 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.4 ст.185 КК України, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.07.2023 року стосовно ОСОБА_5 встановлено адміністративний нагляд строком на один рік з наступними обмеженнями, а саме: заборона виходу з будинку (квартири) з 22:00 години до 06:00 години; заборона виїзду за межі Миколаївського району, без дозволу органів Національної поліції; заборона перебувати у кафе, барах, ресторанах та інших місцях, де здійснюється продаж алкогольних напоїв на розлив; реєстрація в органах Національної поліції два рази на місяць.

01.08.2023 року ОСОБА_5 прибув до відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, де останнього поставлено на облік, як піднаглядного. Згідно довідки від 06.08.2023 року про оголошення особі постанови (ухвали) суду про встановлення відносно нього адміністративного нагляду та роз?яснення правил та обмежень адміністративного нагляду, ОСОБА_5 , адресом мешкання якого визначено АДРЕСА_2 , оголошено постанову Миколаївського районного суду від 05.07.2023 року про встановлення відносно нього адміністративного нагляду строком на один рік та попереджено про кримінальну та адміністративну відповідальність за порушення правил та обмежень адміністративного нагляду, про що ОСОБА_5 було здійснено відмітку про ознайомлення за допомогою особистого підпису.

Згідно реєстраційного листка з 15.02.2024 року ОСОБА_5 не маючи поважних причин припинив з?являтись на реєстрацію до відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Крім того, починаючи з 14.02.2024 року під час проведення перевірки за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресом: АДРЕСА_2 , яку він вказав під час реєстрації у відділенні поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, як адресу за якою він буде проживати, встановлено, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без поважних на те причин, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив своє місце проживання, не повідомивши про це працівників поліції.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ІІІ. Частина статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст.395 КК України, як порушення правил адміністративного нагляду.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлені.

ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно; на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Також, суд враховує його вік та те, що він не одружений; на утриманні малолітніх дітей не має; офіційно непрацевлаштований; раніше неодноразово судимий.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за обставин, які пом`якшують покарання та за відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у вигляді обмеження волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, так як відсутні передбачені законом підстави для застосування до призначеного покарання положень ст.ст.75,76 КК України, а також ст.69 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання із випробуванням, або застосування до нього більш м`якого покарання. Крім того, ОСОБА_5 слід остаточно призначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань.

Вказане покарання буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, й відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався. Оскільки ОСОБА_5 вже відбуває покарання за іншим вироком суду, суд не вбачає необхідності обирати відносно нього запобіжний захід до набрання цим вироком законної сили.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до покарання за цим вироком частково приєднати покарання, призначене за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.05.2025 року та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 8 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з дня його фактичного затримання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

09.12.2025