Провадження № 1-кс/712/4706/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000103 від 05.09.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст поданого клопотання

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000103 від 05.09.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

Відповідно до клопотання ОСОБА_7 шляхом обману заволоділа квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій ОСОБА_8 , ринковою вартістю 1 647 301 грн, чим спричинила Черкаській міській територіальній громаді збитки в особливо великому розмірі. Для досягнення цієї мети підозрювана подала до суду заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, використавши завідомо підроблений акт від 15.04.2024, що містив неправдиві відомості. На підставі цього документа рішенням Черкаського районного суду від 26.06.2024 у справі № 707/1216/24 було встановлено факт спільного проживання, що дозволило ОСОБА_4 отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструвати право власності на квартиру.

Згодом, 09.10.2024, вона відчужила зазначене майно на користь ОСОБА_9 за 1 345 000 грн, легалізувавши майно, одержане злочинним шляхом.

ОСОБА_4 24.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а 30.09.2025 - про зміну раніше повідомленої підозри із додатковою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 209 КК України.

У клопотанні зазначено, що причетність підозрюваної до вчинення злочинів підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема протоколами допитів свідків, результатами негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами обшуків, експертними висновками, оглядами та іншими матеріалами провадження.

Слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування чи суду, впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. Наголошено, що ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, не має постійного місця роботи, дітей чи осіб на утриманні, а також має стійкі соціальні зв`язки, які може використати для впливу на свідків.

Враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів (особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 5 ст. 190 КК України), характер і спосіб їх учинення, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, визначивши розмір застави у сумі 1 347 460 грн (445 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).

Позиція учасників у судовому засіданні

Прокурор вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити. Захисник та підозрювана просили відмовити у задоволенні клопотання через необґрунтованість підозри, або ж застосувати більш м`який запобіжний захід.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Підстави для застосування запобіжного заходу

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

У ч. 3 ст. 176 КПК України встановлено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно із положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З аналізу зазначених вище норм законодавства можна підсумувати, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити: (1) чи набула особа статусу підозрюваного; (2) чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні такою особою кримінального правопорушення; (3) чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України; (4) чи наявні інші обставини, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України; (5) чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження; (6) який розмір застави необхідно визначити як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід та які обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідно покласти на підозрювану, у випадку внесення застави.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваної має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Ч. 1 ст. 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_4 24.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а 30.09.2025 - про зміну раніше повідомленої підозри із додатковою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 209 КК України.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набула статус підозрюваної у цьому кримінальному провадженні і щодо неї може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Щодо обґрунтованості підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом із тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Згідно із доводами, наведеними у клопотанні, та документами, наданими на їх підтвердження, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема: показаннями свідків, результатами негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами обшуків, експертними висновками, оглядами та іншими матеріалами провадження.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також установлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 з достатньою вірогідністю може бути причетна до інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінальних правопорушень. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваної, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваної, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваною ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Наявність ризиків та їх обґрунтованість

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому не вимагається доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак потребує доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчим заявлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України)

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Оцінюючи доводи сторін у світлі ч. 1 ст. 177 КПК України та практики ЄСПЛ щодо критеріїв необхідності тримання під вартою, слідчий суддя виходить із того, що реальність ризику переховування корелює із суворістю можливого покарання, даними про особу та її соціально-побутовими обставинами.

Разом із тим, наведені стороною захисту відомості про наявність у підозрюваної постійного місця проживання, сімейних зв`язків (наявність чоловіка), позитивні характеристики, стан здоров`я (захворювання хребта) та встановлену інвалідність ІІ групи самі по собі не нівелюють ризик переховування, оскільки не усувають мотивацій, що об`єктивно випливають із тяжкості інкримінованих злочинів та можливості призначення значного строку позбавлення волі з конфіскацією майна.

Водночас суд бере до уваги, що підозрювана не має на утриманні дітей, офіційно не працевлаштована, що зменшує соціальну прив`язаність.

У сукупності з іншими встановленими даними це дозволяє дійти висновку про існування реального ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України)

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Із поданого клопотання та долучених матеріалів убачається, що показання низки свідків мають істотне значення для встановлення обставин інкримінованих підозрюваній діянь. За даними клопотання, підозрювана раніше вживала заходів для впливу на окремих свідків ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), що підтверджується результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій. Ці відомості свідчать про реальність ризику незаконного впливу, а не лише про його гіпотетичний характер.

З огляду на те, що досудове розслідування триває, свідки не допитані у судовому засіданні, а їхні контактні дані та місця проживання відомі підозрюваній у зв`язку з її соціальними зв`язками та участю у правовідносинах, які є предметом провадження, існує обґрунтована ймовірність узгодження показань, схиляння свідків до зміни вже наданих відомостей або відмови від давання показань.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України)

Слідчий у клопотанні наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 має можливості та зв`язки, які вона зможе використати і у подальшому для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином - шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників та сторін кримінального провадження, штучного створення доказів своєї невинуватості, тощо.

Водночас під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено наявності цього ризику, оскільки стороною обвинувачення не зазначено жодних об`єктивних обставин та не надано доказів, які б підтверджували існування заявленого ризику (крім зазначеного вище ризику впливу на свідків).

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Сторона обвинувачення обґрунтовує цей ризик тим, що підозрювана не працевлаштована, не має дітей на утриманні та сталих соціальних зв`язків. Разом із тим наведені обставини мають загальний та оціночний характер і без конкретних фактичних даних не свідчать про реальну ймовірність учинення підозрюваною нового кримінального правопорушення чи продовження інкримінованого діяння. Матеріали клопотання не містять відомостей про попередню судимість підозрюваної, її спроби після повідомлення про підозру вчиняти дії, спрямовані на продовження правопорушення, чи будь-які інші конкретні наміри та/або підготовчі дії до вчинення нового кримінального правопорушення. Навпаки, дані про постійне місце проживання, сімейні зв`язки (наявність чоловіка), стан здоров`я та інвалідність ІІ групи, позитивні характеристики свідчать про відсутність об`єктивних підстав прогнозувати вчинення нею нового кримінального правопорушення.

За таких обставин наведені щодо цього ризику доводи мають гіпотетичний характер і не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, потрібно визнати не доведеним.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

Отже, встановлені під час розгляду клопотання обставини в своїй сукупності дають підстави стверджувати про те, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою ст. 176 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 193 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Розглядаючи зазначене питання, слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ, яким, зокрема в рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14.10.2010, зазначено, що ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Отже, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, слідчий суддя бере до уваги відсутність у ОСОБА_4 судимостей, наявність постійного місця проживання, позитивні характеристики, стан здоров`я (захворювання хребта, встановлена інвалідність ІІ групи), а також її процесуальну поведінку.

Так, відповідно до матеріалів справи досудове розслідування у провадженні триває понад рік. Підозрювана була обізнана про це розслідування (зокрема, у її житлі ще в червні цього року проведено обшук), неодноразово (щонайменше тричі) викликалася слідчим та на виклики з`являлася, що свідчить про належне виконання процесуальних обов`язків і відсутність фактичних спроб переховування чи зриву слідчих дій у минулому.

З урахуванням цього, оцінивши доведені стороною обвинувачення ризики переховування та незаконного впливу на свідків, слідчий суддя дійшов висновку, що зазначені ризики можуть бути істотно зменшені шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у тому числі шляхом зобов`язання утримуватися від спілкування зі свідками; здати на зберігання паспорт(и) для виїзду за кордон.

Ураховуючи зазначене, а також через відсутність достатніх підстав, що свідчили б про наявність виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваної запобіжний захід, передбачений ст. 181 КПК України, у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання в період з 22.00 год до 06.00 год наступної доби, який є співмірним із існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками.

Одночасно із цим на підставі ст. 194 КПК України необхідно покласти на підозрюваного наступні обов`язки: 1) прибувати до суду, прокурора чи слідчого за кожною вимогою; 2) не відлучатись за межі Черкаської області, без дозволу слідчого, прокурора; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; 4) утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні, судовим експертом; 5) здати на зберігання паспорт для виїзду за державний кордон України.

Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення нею інкримінованих правопорушень, про достатні підстави вважати, що існують ризики вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування стосовно підозрюваної запобіжного заходу.

Водночас у зв`язку з недоведеністю прокурором, що більш м`який ніж тримання під вартою запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 177-178, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 строком до 24.11.2025 включно.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду, прокурора чи слідчого за кожною вимогою;

2) не відлучатись за межі Черкаської області, без дозволу слідчого, прокурора;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , судовим експертом Черкаського відділення КНДІСЕ ОСОБА_27 , за винятком участі у слідчих та процесуальних діях;

5) здати на зберігання паспорт для виїзду за державний кордон України.

Роз`яснити підозрюваній положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

У визначений слідчим суддею час, в період воєнного стану на території України, дозволити підозрюваній після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 20 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатися з місця проживання з метою перебування в укритті.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваній після її оголошення та направляється для виконання Черкаському районному управлінню поліції ГУНП в Черкаській області, а також прокурору Черкаської окружної прокуратури для контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1