ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/540/25 Справа № 694/3280/25Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, подану прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року про повернення клопотання про накладення арешту,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Шполянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001285 від 28.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.11.2025 року клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області повернуто.

Роз`яснено, що повернення клопотання не позбавляє права на звернення до слідчого судді суду, в межах юрисдикції якого знаходиться слідчий підрозділ Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

На вказану ухвалу прокурор Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, матеріали клопотання направити для розгляду слідчим суддею Звенигородського суду Черкаської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що клопотання про накладення арешту подано не до того суду, який має розглядати такі клопотання. При цьому слідчий суддя помилково вважає, що місце дислокації слідчого, тобто фактично робочий кабінет слідчого, який знаходиться в м. Шпола Черкаської області є органом досудового розслідування.

Звертає увагу на те, що у структурі відділу поліцейської діяльності № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, в приміщенні якого виділено кабінет слідчому та яке знаходиться в м. Шпола Черкаської області не створений орган досудового розслідування.

У чинному кримінальному процесуальному законі визначено органами досудового розслідування не службових осіб слідчих цих органів, а відповідні структурні підрозділи. Такий підрозділ на території Звенигородського району є лише Звенигородський РВП ГУНП в Черкаській області, що знаходиться по вул. Благовісна, 50 в м. Звенигородка Черкаської області та є територіальною юрисдикцією Звенигородського районного суду Черкаської області.

Вирішуючи питання про можливість прийняття до розгляду апеляційної скарги прокурора Звенигородської окружної прокуратури, на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.11.2025 року, суддя апеляційного суду вважає, що вказана апеляційна скарга не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Питання щодо оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані нормами чинного кримінального процесуального закону, які є спеціальними по відношенню до загальних.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено положеннями ст. 309 КПК України. І цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає. Водночас, частиною 3 ст. 309 КПК України прямо передбачено, що скарги та інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Положення частини третьої статті 309 КПК України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 5-р/2020 від 17.03.2020 року.

Таке обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді є виправданим і воно пов`язане, зокрема, із забороною оскарження рішень слідчого судді, які не призводять ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, та які не перешкоджатимуть здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому.

Саме такий підхід відповідатиме основному завданню (призначенню) судово-контрольного провадження, яке знайшло своє нормативне закріплення в КПК, «здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні» (п. 18 ч. 1 ст.3 КПК).

Вирішуючи питання про можливість апеляційного перегляду вказаної ухвали слідчого судді, апеляційний суд, зокрема, виходить з позиції викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31.05.2021року у справі №646/3986/19, де зазначено, що постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна…, враховуючи те, що арешт на майно особи не накладався, не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, зокрема й з огляду на те, що вказане рішення слідчого судді не створює жодних перепон щодо повторного звернення з відповідним клопотанням. Тому рішення слідчого судді про повернення клопотання про арешт майна, ухвалене слідчим суддею в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК України…, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Отже, при вирішенні питання щодо апеляційного оскарження рішень слідчого судді, ухвалених у межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст.9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, слід виходити насамперед із сутнісного критерію, визначально закладеного законодавцем при визначенні кола ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню.

З огляду на те, що постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч. 2 ст. 132 КПК (якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді) не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.11.2025 року необхідно відмовити на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач -

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Звенигородської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу повернути апелянту.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя ОСОБА_1