Справа № 557/285/25 Провадження №11-кп/802/562/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року місто Луцьк Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 29 травня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю у 3 (три) роки, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки на підставі ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зараховано в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 час попереднього ув`язнення, а саме з моменту його затримання та тримання під вартою з 30 січня 2025 року по 10 лютого 2025 року включно, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання, його попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком вирішено питання про судові витрати, арешт майна та речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 20.10.2023 о 13 год 17 хв керуючи автомобілем марки «AUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі «Київ - Чоп» зі сторони м. Києва в напрямку м. Рівного, в порушення вимог пунктів 12.6 «г» та 12.9 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі швидкістю не менше ніж 139,2...148,8 км/год, що перевищує максимальну допустиму швидкість руху для транспортних засобів на даній ділянці дороги, що становить 110 км/год, в межах 298 км + 370 м автодороги «Київ - Чоп», поблизу селища Гоща Рівненської області, та в порушення вимог пунктів 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та на правій смузі призначеній для руху зі сторони м. Києва в напрямку м. Рівного, допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ЗАЗ ТF698К», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який виконуючи маневр розвороту ліворуч, дозволеному для цього місці, виїхав на смуги призначені для руху зі сторони м. Києва в напрямку м. Рівного.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ЗАЗ TF698K», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм загинув на місці події, а пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до медичного закладу де цього ж дня померла.

Порушення ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху, а саме: п. 10.1, що вимагає від водія перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.3, що вимагає від водія у разі виникнення небезпеки для руху, яку він об?єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу; п. 12.9 б), що забороняє водієві перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пункті 12.6 г) - на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної роздільною смугою - не більше 110 км/год, - перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків - смертю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує його через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 65, 75 КК України, суд першої інстанції під час прийняття рішення про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, не взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення та обставин його вчинення. Неправильне застосування судом першої інстанції вимог ст.ст. 65, 75 КК України призвело до призначення ОСОБА_8 надмірно м`якої міри покарання. Звертає увагу на те, що поза увагою місцевого суду залишилося те, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, що призвело до настання смерті двох осіб. А думка потерпілої щодо умовного засудження не є вирішальної. З огляду на вищевикладене просить оскаржуваний вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В решті вирок залишити без зміни.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі ОСОБА_8 , безпідставного та невмотивованого призначення додаткового покарання. Зазначає, що ОСОБА_8 встановлено групу інвалідності, останній офіційно працює водієм, що є єдиним джерелом доходів, оскільки дружина вагітна. Крім того ОСОБА_8 утримує батьків, які є пенсіонерами та неповнолітнього сина. Також він є активним учасником територіальної оборони міста, волонтером. Вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував шкоду, потерпіла не має претензій. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання змінити, та зменшити строк позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарги, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав викладених в ній, а скаргу захисника заперечив, думку обвинуваченого, захисника, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу подану захисником підтримали, а скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості першого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, призначаючи обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, ураховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину) який, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким, проте вчинений із необережності, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у лікаря-нарколога, у лікаря-психіатра не перебуває, має інвалідність, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, працює.

Ураховано судом і конкретні обставини вчиненого, характер та зміст допущених обвинуваченим порушень ПДР, обставини, що пов`язані із вчиненням даної дорожньо-транспортної пригоди, його поведінку, позицію потерпілої, якій збитки повністю відшкодовані і остання будь-яких претензій не має та просила не позбавляти волі обвинуваченого.

До обставин, які пом`якшують покарання судом віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Позиція обвинуваченого, який у суді винуватість у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, ствердив про щирий жаль та співчуття потерпілій стороні, повністю відшкодував усі понесені нею витрати, відтак, не лише висловлював, а й своїми діями продемонстрував готовність нести відповідальність за вчинене.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, ураховуючи, що у апеляційній скарзі прокурора відсутнє таке обґрунтування безпідставності застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненим кримінальним правопорушенням, колегія суддів вважає, що застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , не порушує загальних засад його призначення, установлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо прийняття рішення про звільнення від відбування покарання. У зв`язку з цим, підстав для скасування вироку суду з мотивів безпідставного та необґрунтованого застосування ст. 75 КК України, не убачається.

Однак, при застосуванні положень ст. 75 КК України та звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно вироку суду ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку 3 роки, тобто обвинуваченого звільнено від відбування покарання у цілому, що слід розуміти, як звільнення від основного та додаткового покарання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Згідно із роз`ясненнями, зазначеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначені обвинуваченому покарання, із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

Відповідно, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання положеннями кримінального закону не передбачено і не допускається.

Ураховуючи передбачену законом можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 лише від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, а не від покарання у цілому, що погіршує становище обвинуваченого, у порівнянні із покаранням, призначеним оскаржуваним вироком, вирок суду першої інстанції, у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 418 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Колегія суддів вважає, що визначений судом обвинуваченому ОСОБА_8 іспитовий строк тривалістю 3 роки буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, дасть змогу протягом зазначеного строку органу пробації здійснювати контроль за його поведінкою.

Із достатньою повнотою вмотивовано судом і підставність застосування щодо обвинуваченого додаткового альтернативного виду покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Однак, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого у сукупності та взаємозв`язку, а також позицією потерпілої сторони, з огляду на доводи апеляційної скарги прокурора про зменшення строку додаткового покарання до 1 року, останні підлягають задоволенню.

Відтак, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, є цілком законним та достатньо обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга сторони захисту підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 29 травня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому судом основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає, передбачені ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вироку суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: