Справа № 643/7160/25
Провадження № 1-кп/643/381/26
УХВАЛА

03.02.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000390 від 12.02.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Салтівського районного суду міста Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

У кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого продовжено до 13.02.2026.

Відповідно до п. 2.42 Засад використання автоматизованої системи документообігу Салтівського районного суду міста Харкова від 03.02.2026, у випадку тимчасової неможливості здійснювати правосуддя в зв`язку з відпусткою, тимчасовою непрацездатністю судді, перебуванням у нарадчій кімнаті у кримінальних провадженнях, в яких застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені розділом ІІ КПК України, термін дії яких закінчується під час відсутності судді або розгляд яких має здійснюватися у передбачені КПК України строки, відповідне клопотання розподіляється автоматизовано на іншого суддю зі збереженням єдиного унікального номеру справи з подальшим роз`єднанням ОСК від основної ОСК на кримінальне провадження. У разі неможливості розгляду клопотань, передбачених розділом ІІ КПК України, головуючим при колегіальному розгляді справи (за його відсутності), таке клопотання розглядається іншим суддею зі складу колегії суддів, в порядку черговості, що зафіксований у протоколі автоматизованого розподілу (суддів - членів колегії), а за відсутності члена колегії або обох членів колегії, розгляд клопотання здійснюється головуючим у справі. Такий порядок розгляду вказаних клопотань застосовується також у разі призначеного запасного судді.

Оскільки член колегії - суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_7 тимчасово не може здійснювати правосуддя, в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (перебуває на лікарняному), розгляд клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисту про зміну обвинуваченому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт, здійснюється головуючим у справі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України встановлені при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, та заявили клопотання про зміну обвинуваченому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування клопотання зазначено, що всі свідки та всі потерпілі по справі допитані судом і тому відсутній ризик впливу на свідків та на потерпілих. Всі експертизи проведені, експертні висновки зроблені і вже неможливо вплинути на експертів. Також судом вивчені письмові документи, які були надані прокурором. Вказує про необґрунтованість кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 115 КК України, оскільки тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілого є легкими тілесними ушкодженнями і при доведеності і доказовості кваліфікація може бути тільки за ст. 125 КК України. Обвинувачення за ч. 1 ст. 114-1 КК України захист також вважає помилковим, оскільки у діях ОСОБА_4 відсутні ознаки цього злочину, зокрема елемент суспільно небезпечного перешкоджання. Також, просять врахувати наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, родини та позитивні характеристики. Зазначає, що ризики, зазанчені у ст.177 КПК України , взагалі відсутні в даному випадку. Зазначають, що ОСОБА_4 у 2020 році отримав тяжку черепно-мозкову травму у зв`язку з чим був визнаний непридатним до служби у мирний час та обмежено придатним у військовий час. Також обвинувачений є членом Товариства червоного хреста та впродовж 2022-2023 років активно допомагав не тільки військовим але й цивільним, які потребували допомоги. Вважають, що у даному випадку можливо застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, подали до суду заяви про подальший розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що повністю узгоджується із санкціями як ч. 1 ст. 114-1 так і ч. 3 ст. 15 п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та замаху на особливо тяжке кримінальне правопорушення за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні як тяжкого кримінального правопорушення так і у вчиненні замаху на особливо тяжке кримінальне правопорушення за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою його уникнення, може вчинити дії направлені на переховування від суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 , враховуючи, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, а також вчинені з посяганням на найбільшу соціальну цінність - життя людини, суд вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Таким чином, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на який вказує прокурор, який було враховано судом при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшився та його існування не закінчилось.

В той же час, суд доходить висновку про недоведення стороною обвинувачення ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме впливу на свідків, оскільки свідки у вказаному кримінальному провадженні вже допитані судом.

Щодо клопотання про зміну обвинуваченому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт, то суд, уважно вислухавши клопотання та ретельно проаналізувавши доводи сторони захисту, з урахуванням даних, які характеризують обвинуваченого, тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , стану здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження про неможливість перебування вказаної особи під вартою, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Так відповідно до відповідно до довідки від 14.01.2026 Харківської міської медичної частини №27 ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» Філія у Харківській та Луганській областях, загальний стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, Екстреної медичної допомоги, в тому числі за межами установи, не потребує.

Твердження захисту про те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, є членом Товариства червоного хреста, на думку суду не є безумовними підставами для зміни останньому запобіжного заходу, не спростовують та не мінімізують наявного ризику, запобігти якому в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Інші доводи клопотання сторони захисту зводяться до незгоди з пред`явленим обвнуваченням, а тому будуть ураховані у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної поведінки обвинуваченого та вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З наведених вище підстав суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисників щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашні арешт в певний час доби.

Також, суд вважає, що продовження строку утримання під вартою ОСОБА_4 виправдано тим, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст. 177, 189-191, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашні арешт в певний час доби - відмовити.

Продовжити застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03.04.2026.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 05.02.2026.

Головуючий суддя ОСОБА_1