ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/142/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2412/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-Головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-захисника ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , 1969 року народження, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що прокурором не доведено існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, оскільки у сторони обвинувачення відсутні відомості про те, що перебуваючи на волі обвинувачений вдасться до:

-переховування від суду;

-незаконного впливу на потерпілих, свідків;

-вчинення іншого кримінального правопорушення.

Наголошує, що в силу ст.89 КК України, не має судимості, до затримання був офіційно працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, а саме: дружину, матір, похилого віку, яка потребує піклування, неповнолітніх дітей на утриманні.

Зазначає, що потребує стаціонарного лікування та хірургічного втручання, а його лікування неможливе в умовах тримання під вартою.

Посилається на те, що стороною обвинувачення не доведена його вина, а допитані потерпілі спростували його причетність до інкримінованого кримінального правопорушення.

Наголошує, що перебуває під вартою вже 4 роки та 6 місяців.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор, будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився, клопотання про відкладення судового засідання не надав.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ф цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України, При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у и цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів може вдатись до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжких злочинів, передбачених ст.255, ч.4 ст.28 п.п. 3, 4, 6, 9, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.28 ч.3 ст.146 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та нетяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.190, ч.4 ст.28 ч.4 ст.358, ч.4 ст.28 ч.2 ст.209 КК України, за які може бути призначене максимальне покарання до 5 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, а також злочину проти життя особи, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинуваченого на відсутність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений в силу ст.89 КК України не має судимості, тобто вже притягався до кримінальної відповідальності, що додатково підтверджує наявність ризику, що останній може вчинити новий злочин.

Що стосується посилань апеляційної скарги обвинуваченого про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, то колегія суддів вважає ці посилання необґрунтованими, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення ним злочинів, які йому інкримінуються, однак не стали для нього стримуючим фактором.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що останній потребує стаціонарного лікування та хірургічного втручання, а його лікування неможливе в умовах тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора про витребування медичної документації з Харківської медичної частини № 27 філії «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях стосовно стану здоров`я ОСОБА_7 , а також зобов`язав уповноважену особу Харківської медичної частини № 27 філії «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях надати в строк до 08 грудня 2025 року медичну документацію стосовно стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Посилання обвинуваченого на недоведеність вини з посиланням на окремі докази, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки аналіз та оцінка доказів не входить до повноважень суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про обрання чи продовження запобіжного заходу та може бути предметом безпосереднього дослідження в суді першої інстанції під час судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 і відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 рокущодо ОСОБА_7 -залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Звернути увагу адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на стан здоров`я обвинуваченого і за необхідності забезпечити належне медичне обстеження для встановлення діагнозу та за необхідності проведення необхідного лікування обвинуваченого ОСОБА_7 .

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання передбачених ст.28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: