ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/2217/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2238/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0003134 від 12.10.2022 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено на шістдесят днів, а саме до 11.12.2025, строк дії обов`язків, покладених на нього ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.10.2025, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 11.12.2025 та визначено суму застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою на депозитний рахунок Чугуївського міського суду Харківської області: UA0006674, отримувач - ТУ ДСА України у Харківській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249, банк - ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172 призначення платежу: застава згідно ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі № 636/2217/24 (провадження № 1-кп/636/601/25) відносно ОСОБА_7 .

При внесенні суми застави, ОСОБА_7 вирішено з-під варти звільнити та покласти на нього процесуальні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися з Харківської області без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в частині визначення застави, скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор посилається на неврахування судом першої інстанції того факту, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, спрямоване проти основ національної небезпеки України та становить підвищену суспільну небезпеку, а наявні у обвинуваченого міцні соціальні зв`язки, не стали стримуючим фактором при вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім того, прокурор зазначив, що тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою, зумовлена зміною складу суду вже під час судового розгляду обвинувального акту.

Як зазначає прокурор, в даному кримінальному провадженні дійсно існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободі, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення під час дії а з використанням умов воєнного стану, введеного на території України, в період повномасштабного вторгнення збройними силами рф на територію України, а також під час перебування на території м. Вовчанська Чугуївського району Харківської області в окупації.

А тому, прокурор вважає, що контроль за поведінкою обвинуваченого, можливо забезпечити лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Як зазначає прокурор, ОСОБА_11 обвинувачується у пособництві державі- агресору, яке виразилось в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації рішень та дій держави-агресора, збройних формувань держави-агресора та збройних формувань окупаційної адміністрації держави-агресора, вчинене групою осіб, за участі двох виконавців без попередньої змови, тобто у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

На думку прокурора, під час вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, судом не надано оцінки встановленим стороною обвинувачення під час досудового розслідування ризикам, а оскаржувані ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2025, є незаконною та взагалі невмотивованою.

Прокурор вважає, що під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності, обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені вимогами ст. І77 КПК України.

Вищевказані обставини, а також те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягало у пособництві державі-агресору, яке виразилось в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору та збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації рішень та дій держави-агресора збройних формувань держави-агресора та збройних формувань окупаційної адміністрації держави-агресора, вчинене групою осіб, за участі двох виконавців без попередньої змови, на думку прокурора, вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. І ст. 177 КПК України, існування яких підтверджено чисельними судовими рішеннями.

Прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, розуміючи складність проведення судового розгляду, зокрема, в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах Збройної агресії російської федерації проти України, може переховуватись від суду, зокрема на території російської федерації або на тимчасово окупованій території.

Крім того, враховуючи особисті якості ОСОБА_7 , останній може продовжити здійснювати інші види колабораційної діяльності, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема, проти основ національної безпеки України.

Враховуючи вищевикладене, прокурор вказує на наявність ґрунтовних підстав стверджувати про реальне існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч, І ст. 177 КПК України. Що, на думку прокурора, свідчить про неможливість їх запобігання, шляхом застосування до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи те, шо ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.1 ст.111-2 КК України, в Україні введено воєнний стан, а також наявні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, відповідно до вимог ч.6 ст.176 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

При цьому, як зазначає прокурор, відповідно до положень ст. 183 КПК України, передбачено право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час дії воєнного стану, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статями 109-114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на те, шо ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, прокурор вважає, що суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 183, ст. 33І КПК України.

Проте, усупереч вимогам вказаних норм, судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_7 , необґрунтовано визначено розмір застави, без урахування ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особи, підстав та обставин, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, прокурор просить скасувати ухвалу в частині визначення застави, та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити та скасувати ухвалу в частині визначення застави, постановивши нову про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти апеляційної скарги прокурора та вважали рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи прокурора не доведеними, посилаючись на дані щодо особи обвинуваченого, який має хронічні захворювання, раніше не судимий, тримається піл вартою більше, ніж 1 рік 8 місяців, до кримінальної відповідальності притягується вперше, в цілому є позитивною собою, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має місце реєстрації та постійне місце проживання. Враховуючи тривалість строку перебування обвинуваченого під вартою, відомості про його особу та стан здоров`я, вважають, що суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність розгляду можливості застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, а апеляційна вимога прокурора про скасування застави, на думку сторони захисту, свідчить про погіршення становища обвинуваченого.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції, в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави, є вочевидь необґрунтованим та постановлено з порушенням зазначених вимог законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0003134 від 12.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України, яке полягало у пособництві державі-агресору, яке виразилось в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору та збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації рішень та дій держави-агресора збройних формувань держави-агресора та збройних формувань окупаційної адміністрації держави-агресора, вчинене групою осіб, за участі двох виконавців без попередньої змови.

До обвинувачених, зокрема, і ОСОБА_7 , ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 07.02.2024 застосовано, та в подальшому - ухвалами Чугуївського міського суду Харківської області від 03.04.2024, 15.05.2024, 03.07.2024, 14.08.2024, 11.10.2024, 25.11.2024, 10.01.2025, 05.03.2025, 10.04.2025, 02.06.2025, 16.07.2025 та 18.08.2025, - продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань (№27), який спливає 16.10.2025.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.10.2025 в частині запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18.08.2025 змінено; визначено стосовно ОСОБА_7 суму застави, яку останнім було внесено, у зв`язку з чим ОСОБА_7 звільнено з-під варти 02.10.2025.

Прокурором 13.10.2025 до суду подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, покладених на ОСОБА_10 , із посиланням на ті обставини, що на теперішній час повідомлена обвинуваченим підозра, є обґрунтованою, крім того ризики, наведені в п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи, не дозволять забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

На думку сторони обвинувачення, є достатньо підстав та ризиків, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки бойові дії на території східних областей України на теперішній час не завершені, посилаючись на те, що обвинувачені є категорично негативно налаштованими проти військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, які для забезпечення національної безпеки України, відновлення і підтримання правопорядку на всій території держави здійснюють комплекс активних заходів з використанням зброї та військової техніки, спрямованих на подолання збройної агресії російської федерації, яка має наслідком руйнування об`єктів інфраструктури, в тому числі критичної, численні жертви серед мирного населення, грубі порушення норм міжнародного гуманітарного права, підтримують та виправдовують збройну агресію рф, а також тимчасову окупацію територій України, а від так можуть вчинити інші кримінальні правопорушення, направлені на допомогу державі-агресору рф; обвинувачені здійснювали вищевказані злочинні дії протягом тривалого часу в умовах дії військового стану, що вказує на стійкий, тривалий та повторюваний характер протиправної діяльності; обвинувачені мають стійкі зв`язки з представниками іноземної держави рф, які можуть надати необхідні засоби та забезпечити переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та забезпечити вплив на свідків у вказаному провадженні та знищення доказів, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 , прокурор вважав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується, він позбавляє можливості обвинуваченого ухилитися від суду, а також, мати можливість незаконно впливати на учасників провадження чи продовжити злочинну діяльність.

При цьому, прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, відповідно до положень ст. 183 КПК України, передбачено право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час дії воєнного стану, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статями 109-114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених, зокрема, ОСОБА_7 , суд вважав, що характер та фактичні обставини інкримінованого даним обвинуваченим злочину, свідчить про підвищену суспільну небезпеку. Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 хоча і не судимі раніше, мають постійне місце проживання, однак, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, що, на думку суду, свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що вони з метою ухилення від кримінального покарання, можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджати кримінальному провадженню, тим самим вчинити інше кримінальне правопорушення, а також мають можливість впливу на свідків, що матиме суттєве значення для встановлення обставин події.

При цьому, суд вважав, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку. Застосований запобіжний захід відносно обвинувачених кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, тиску на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню у інший спосіб.

На думку суду, наявні перелічені ризики є реальними, такими, що на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, що на даний момент, на думку суду, виключає можливість зміни виду запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який.

Разом із тим, суд вважав за доцільне врахувати й висновки суду апеляційної інстанції, наведені в ухвалі від 01.10.2025, зокрема, щодо зменшення вказаних ризиків із спливом часу, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою з 07.02.2024 року по теперішній час, тобто майже 1 рік 8 місяців, що, на думку суду, свідчить про тривалість перебування останнього під вартою, з урахуванням того, що кримінальне провадження триває з 2022 року та ОСОБА_7 впродовж цього часу не переховувався від органів досудового розслідування.

Суд вважав, що ймовірність вчинення ОСОБА_7 , дій, передбачених п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, дійсно існує, однак, на думку суду, прокурор в своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не навів будь-яких обґрунтувань того, що наведений ризик продовжує існувати, не навів будь-яких відомостей щодо здійснення або намагання обвинувачених незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Посилаючись на практику Європейського Суду, суд вважав, що серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень, однак необхідно, щоб ризик був явним, а запобіжний захід необхідним, в світлі обставин справи і, зокрема, минулого особи та її характеристик, а відсутність судимостей може свідчити про відсутність підстав, що обвинувачений може вчинити новий злочин, а наявність роботи та міцних соціальних зв`язків, може свідчити про те, що особа не схильна до повторного вчинення злочинів.

Враховуючи, що ОСОБА_7 має хронічні захворювання, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності раніше не притягався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, має місце реєстрації та постійне місце проживання, а також беручи до уваги необхідність застосування практики ЄСПЛ, а також те, що останнім часом Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу правоохоронних органів та судів України на неприпустимість тривалого перебування особи під вартою без судового рішення по суті справи, суд дійшов висновку, що у цьому провадженні, на теперішній час, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України істотно зменшились.

На думку суду, в цьому кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою вже майже 1 рік 8 місяців, судовий розгляд справи по суті триває, що свідчить про можливість порушення п.3 ст.5 Конвенції, яка наголошує про гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження.

Враховуючи тривалість строку перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, відомості про його особу та стан здоров`я, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, наведені в ухвалі від 01.10.2025, суд дійшов висновку про необхідність розгляду можливості застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, застосовуючи правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", погоджуючись з доводами прокурора, що встановлені ризики дійсно існували і певною мірою продовжують існувати, однак вищезазначені обставини, на думку суду, вказують на зменшення тих ризиків, які були підставою для застосування та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відомостей про наявність нових ризиків у поведінці останнього, на думку суду, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять.

З урахуванням наведених обставин, з урахуванням положень ч.6 ст. 176 КПК України, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, та продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, одночасно, дійшовши висновку про доцільність встановлення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, що, на думку суду, свідчить про прояв гуманності та демократичності положень та завдань кримінального процесуального закону, оскільки можливість внести заставу і виконувати обов`язки, які будуть визначені слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави, більш позитивно сприймаються, ніж перебування у місцях позбавлення волі.

На думку колегії суддів, суд, вирішуючи питання про визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України, в повній мірі не врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, 182 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у тому, що він, у період з 22.04.2022 до 11.08.2022 (точну дату та час розслідуванням не встановлено), перебуваючи на тимчасово окупованій території Харківської області, надав добровільну згоду представникам окупаційної адміністрації країни-агресора щодо призначення його на посаду так званого «главного инженера ГП «Газовая служба» военно-гражданской алминистрации Волчанского района Харьковской области». Разом з ОСОБА_10 , який добровільно надав згоду представникам окупаційної адміністрації країни-агресора щодо призначення його на посаду так званого «директора ГП «Газовая служба», приступили до виконання своїх функціональних обов`язків, вчиняючи дії, спрямовані на пособництво державі-агресору, усвідомлюючи, що сумісними діями вчиняють злочин, прийняли безпосередню участь разом із представниками окупаційної адміністрації «рф» у створенні та перейменуванні всупереч законодавству України Вовчанської дільниці Чугуївського відділення ТП АТ «Харківгаз» в « ГП «Газовая служба» воснно-гражланской алминистрации Волчанского района Харьковской области», яке повинно було незаконно функціонувати як аналог Вовчанської дільниці Чугуївського відділення ТП АТ «Харківгаз» та використовувати матеріально-технічну базу вказаного підприємства з метою співпраці з представниками держави-агресора та за їх завданням здійснювати наступну організацію виходу всіх працівників Вовчанської дільниці Чугуївського відділення АТ «Харківгаз», а також здійснювали діяльність, направлену на організацію роботи вказаного підприємства країни-агресора, пов`язану з газопостачанням, експлуатацією, обслуговуванням газових мереж, видавання наказів, заяв, підписування актів та інших документів, які пов`язані з газопостачанням, експлуатацією та обслуговуванням газових мереж, газорозподільчих систем та наданням послуг місцевому населенню з транспортування та надання природнього газу для використання у побутових цілях. Крім цього, здійснювали передачу інформації щодо абонентських баз клієнтів (споживачів), які обслуговувалися Вовчанською дільницею Чугуївського відділення АТ «Харківгаз» представникам окупаційної адміністрації та держави-агресора -рф.

Безпосередньо ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою, займаючи вищезазначені посади, , з метою заподіяння шкоди національній безпеці України, в період з 11 серпня по 12 вересня 2022 року, здійснювали свої повноваження пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, спрямовуючи свої професійні дії з одного боку, на проведення господарської діяльності у взаємодії з представниками окупаційної адміністрації, на допомогу як державі-агресору, так і ї збройним формуванням, п з іншого боку - на шкоду Україні.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у пособництві державі- агресору, яке виразилось в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації рішень та дій держави-агресора, збройних формувань держави-агресора та збройних формувань окупаційної адміністрації держави-агресора, вчинене групою осіб, за участі двох виконавців без попередньої змови, тобто у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Слід зазначити, що вказані злочинні дії, у яких підозрюється ОСОБА_7 вчинені ним в особливий період, саме під час дії воєнного стану, який введено в період вторгнення збройних сил рф на територію України.

Звертаючись до суду із клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 , прокурор наводив мотиви щодо недоцільності застосування до обвинуваченого застави, посилаючись на підстави, передбачені п.5 ч.4 ст.183 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, характер його дій та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Натомість, судом не враховано в повній мірі підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, прийнято необґрунтоване рішення щодо визначення обвинуваченому застави, без урахування суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював. що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слід врахувати, що злочини проти національної безпеки України є найбільш суспільно небезпечним посяганням, особливо вчинені в особливий період, під час дії воєнного стану.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що він обвинувачується у пособництві державі- агресору, яке виразилось в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації рішень та дій держави-агресора, збройних формувань держави-агресора та збройних формувань окупаційної адміністрації держави-агресора, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони національної безпеки України, а також прав і інтересів суспільства в цілому, особливо у період воєнного стану.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що заявлені в клопотанні прокурора ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованими та підтвердженими, оскільки на даний час деякі території України не є підконтрольними ЗСУ, є вірогідність, що обвинувачений, через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та усвідомлюючи неможливість повного контролю державою кордонів та території України в умовах збройної агресії рф проти України, зможе переховуватись від суду, зокрема на території рф чи тимчасово окупованих частинах території України.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, оскільки дана категорія злочинів є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад та беручи до уваги, що територія м. Вовчанська Харківської області, де мешкає обвинувачений, включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 (із подальшими змінами), що ускладнює контроль за процесуальною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_13

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 добровільно співпрацював з окупаційною адміністрацією держави агресора, толерантно відносився до захоплення частини території України, підтримував дії держави агресора, вбачається ризик того, що він може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, беручи до уваги, що він є місцевим мешканцем і йому відомо місце проживання свідків у вищевказаному кримінальному провадженні.

Як вбачається із змісту клопотання та апеляційної скарги прокурора, надані прокурором докази, доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, який передбачений ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України

Характер обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину та наявність у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду. Слід врахувати, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина, на думку колегії суддів, на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

При цьому, слід врахувати, що сам по собі факт тривалого перебування обвинуваченого під вартою не може бути єдиною підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки воно викликане саме наявністю відповідних ризиків. Разом з тим, в даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового процесу та, як наслідок, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, без визначення застави, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги доведеність ризиків об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Зазначені обставини і наявність вказаних ризиків є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в продовженні строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, у виді триманні під вартою, без права внесення застави, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний/обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним/обвинуваченим зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Відповідно до положень частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Отже, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою законом передбачено вичерпний перелік статей КК України, за якими слідчий суддя/суд, суд має право не визначати розмір застави.

На думку суду апеляційної інстанції, суд, вирішуючи питання про визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України, в повній мірі не врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, 182 цього Кодексу.

Хоча незастосування застави є правом, а не обов`язком судді, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, враховуючи мету та підстави застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України та обставини, передбачені п.5 ч.4 ст.183 та ст.331 КПК України, з урахуванням змісту обвинувачення та вчиненого ОСОБА_14 під час дії та з використанням умов воєнного стану, кримінального правопорушення, взаємодії з державою агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, в особливий період, з огляду на суспільну небезпечність діяння, його обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку, обрання застави не буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Виходячи з наведеного та з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У зв`язку з чим, слід продовжити дію раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави. Вказаний запобіжний захід буде в повній мірі відповідати меті його застосування забезпеченню виконання обвинуваченим, покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

З урахуванням положень п.2 ч.3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, відносно ОСОБА_7 .

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2025 про продовження, зокрема, щодо обвинуваченого за ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 11 грудня 2025 року, включно, із визначенням розміру застави в сумі 242 240 грн., скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого за ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 11 грудня 2025 року, включно, без визначення застави.

Копію ухвали направити прокурору для організації її виконання.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового процесу та, як наслідок, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки і може свідчити про низький рівень організації судочинства суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4