Справа № 148/2461/25
Провадження №1-кп/148/152/25
УХВАЛА

02 жовтня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження -

з боку обвинувачення прокурора - прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

за участю потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина кримінальне провадження №0000246, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області знаходиться вказане вище кримінальне провадження.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, у порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил У країни, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , учинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_4 призначений 04.05.2025 на посаду стрільця 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 14 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст.Н, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, 05.05.2025 самовільно залишив місце служби - тимчасової дислокації батальйону військової частини НОМЕР_1 , яке знаходилось у АДРЕСА_1 , не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до 08.08.2025 - моменту його затримання працівниками поліції в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним самовільне залишення місця служби не повідомляв, за наявності реальної можливості для цього, чим ухилявся від проходження військової служби.

Окрім, того солдат ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності - востаннє 06.03.2024 Ковпаківським районним судом м. Суми за вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.12.2024 в порядку ст. 81-1 КК України звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково 23.12.2024 для проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , на шлях виправлення не став та знову скоїв новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 , 07.08.2025 біля 23.30 години, перебуваючи в м. Тульчин Вінницької області, з метою крадіжки чужого майна, з метою власного збагачення, пройшов до неогородженого приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке розташоване по АДРЕСА_2 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_3 .

Перебуваючи поблизу даного приміщення, ОСОБА_4 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю орендаря, в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, спочатку пошкодив камери зовнішнього відеонагляду, після чого підійшов до вхідних дверей, які були замкнені на врізний замок, де руками шляхом ривка відкрив їх та проник в середину кафе-бару, звідки з корисливих спонукань, спрямованих на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, таємно, в умовах воєнного стану, з шухляди каси, викрав грошові кошти в сумі 9625 грн., із столу планшет «IPad» (5 покоління), модель MP2H2LL/A сірого кольору, вартістю 3695 грн. та мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi 9», вартістю , 1726 грн. з сім-картою мобільного оператора ПРАТ ВФ «Україна» № НОМЕР_2 , та з чохлом до вказаного мобільного телефону вартістю 75 грн. Після чого, ОСОБА_4 , покинув місце скоєння злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 15 121 грн.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану.

Прокурор звернувся в суд з клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не зменшились. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних тяжків злочинів, за які передбачено покарання на строк від 5 до 10 років позбавлення волі, перебуваючи на волі, зможе переховуватись та ухилитись від явки до суду, з метою уникнення покарання. Крім того, ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, вчинив кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КК України, на думку прокурора, свідчить про необхідність продовження йому запобіжного заходу.

Вказане клопотання прокурор підтримав у судовому засіданні та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_5 в судовому засідання не заперечили щодо вкзаного клопотання прокурора. Обвинувачений заявив, що постійного місця роботи не має, є військовослужбовцем, однак самовільно залишив військову частину.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши думку учасників щодо нього, дослідивши надані докази, суд доходить наступного.

Так, встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано 11.08.2025 згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області, строк його спливає 07.10.2025. Підставою для його застосування стали ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтована підозра у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від пяти до десяти років.

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладених у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (абз.5 п. 18 Листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013).

У зв`язку з чим суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому в разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення у їх взаємозв`язку з можливими ризиками.

Так, на переконання суду, не перестали існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , а саме, що він, перебуваючи на волі, зможе переховуватися та ухилитись від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, також він може продовжити незаконну діяльність та вчинити інше кримінальне првавопорушення, оскільки не має стійських соціальних звязків, постійного місця роботи та доходів для прожиття. Крім того, як встанволено судом він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашенй судимість.

Відомостей, які б вказували на неможливість перебування ОСОБА_7 в місцях затримання, під час розгляду клопотання не встановлено. При цьому, кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, має високий ступінь суспільної небезпеки.

Крім того, суд враховує, що за змістом ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

З огляду на вказане, з врахуванням характеру та тяжкості інкримінованих Обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, існуючих ризиків, особи обвинуваченого, який немає стійких соціальних звязків, постійного місця роботи, суд доходить висновку, що на даному етапі судового провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою виправдовує тримання особи під вартою, як такий, що достатній для запобігання вказаним вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 197, 331, 350 КПК України, суд-

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українцю, громадянину України, уродженцю с. Великі Бубни Роменського району Сумської області, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) діб, до 30.11.2025 включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 03.10.2025.

Суддя ОСОБА_1