ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2763/25 Справа № 243/4706/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

особи, яка подала заяву про взяття обвинуваченого на особисту поруку ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2025 року, в межах кримінального провадження №0004439 від 21.11.2023 року, якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Поросозеро Суоярвського району Республіка Карелія РФ, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

продовжено захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою на 60 днів до 29 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2025 року:

-задоволено клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Продовжено захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на строк шістдесят днів - до 29 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Крім того:

-відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 з під варти;

-відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу із тримання під вартою на особисту поруку;

-відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ст. 201 КПК України;

-відмовлено у задоволенні клопотання народних депутатів України: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу із тримання під вартою на особисту поруку або обранні запобіжного заходу у виді застави.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції захисниками адвокатами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , діючих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подано апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вищевказану ухвалу суду, застосувати відносно ОСОБА_9 будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою із застосуванням електронних засобів контролю (ЕЗК) та визначенням ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зазначає, що жоден із доданих до клопотання документів не доводить факту існування події кримінального правопорушення, а тому обґрунтованої підозри існувати не може. Суддею не надано оцінку належності, допустимості та достовірності доказів. Суддею не враховано аргументи сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення.

Стверджує, що клопотання прокурора не містить належного обґрунтування існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. В клопотанні не зазначено який саме ризик, яким саме доказом (додатком) доводиться. Натомість кримінальне процесуальне законодавство не наділяє суд правом переймати на себе повноваження сторони обвинувачення, доводити існування ризиків і вишукувати докази.

Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а тримання ОСОБА_9 під вартою свавільним.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вищевказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що попередньою ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 23 травня 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_9 було продовжено до 21 липня 2025 року включно. Отже, починаючи з 00:00 годин 22 липня 2025 року, обвинувачений утримувався під вартою без чинного судового рішення, що є прямим порушенням його конституційних прав.

Зазначає, продовження тримання обвинуваченого на підставі інформаційного листа, згідно з яким суд послався на положення ст. 615 КПК України для виправдання подальшого тримання обвинуваченого під вартою, є не законним.

Вважає, що прокурор у своєму клопотанні не наводить жодних нових обставин чи доказів, які б свідчили про існування чи посилення ризиків, передбачених ст. 177 КПК. Натомість, він обмежується загальним повторенням тих самих аргументів, що наводилися на початкових етапах розслідування.

Зазначає, що обґрунтування ризику переховування тяжкістю покарання є недостатнім. Обвинувачений є ченцем, має постійне місце проживання на території Свято-Успенської Святогірської лаври, і за понад рік ув`язнення не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір ухилитися від суду.

Щодо ризику знищення доказів та впливу на свідків зазначає, що твердження про можливість дистанційного видалення публікацій є сумнівним, оскільки досудове розслідування завершено, доказова база сформована, а матеріали відкриті сторонам. Докази знаходяться у прокурора, а частина свідків є співробітниками СБУ, вплив на яких є малоймовірний.

Зауважує, що довід про те, що ОСОБА_9 проживає у м. Святогірськ, де розміщуються підрозділи ЗСУ, є абстрактним. Судом не було надано належної оцінки таким даним про особу обвинуваченого: похилий вік, відсутність судимостей, позитивні характеристики та наявність нагород, у тому числі від військових.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить:

визнати незаконним лист судді ОСОБА_1 від 21.07.2025 р. про продовження тримання під вартою ОСОБА_9 ;

скасувати ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.08.2025 р. Постановити ухвалу, якою звільнити ОСОБА_9 з-під варти, передав на поруки десяти народним депутатам України, заяви яких про передачу на поруки направлені до Слов`янського міськрайонного суду.

У випадку, якщо суд не знайде за можливе звільнити ОСОБА_9 з-під варти або змінити запобіжний захід з тримання під вартою на передачу його на поруки, застосувати до ОСОБА_9 домашній арешт з перебуванням на розсуд суду: або у Свято-Тихвінському жіночому монастирі (м.Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, 171, м. Дніпро), або у Миколаївському Самарському пустинному чоловічому монастирі (вул. Монастирська, 1, м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.).

У випадку залишення судом ОСОБА_9 під вартою визначити мінімальну грошову заставу, як альтернативного запобіжного заходу.

В обґрунтування зазначила, що права ОСОБА_9 при розгляді питання про тримання під вартою давно порушуються Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, однак суд не звертаючи на це жодної уваги знову продовжує це тримання, вже на підставі інших статей закону, однак також як і раніше безпідставно та незаконно.

Наполягає, що інкримінований склад злочину обвинуваченому ОСОБА_9 відсутен, оскільки відсутня така ознака складу злочину як достатність поширеної інформації.

Зазначає, що з моменту проповіді обвинуваченого ОСОБА_9 (24.09.2023 року) до моменту його затримання (24.04.2024 року) пройшло рівно 7 місяців, а СБУ не вчиняло жодний дій для видалення проповіді обвинуваченого з мережі Інтернету. Крім того, в зазначений проміжок часу не було жодних обстрілів нападів чи бомбувань, що також свідчить що інформація не була наведенням для ворога на пости військових формувань.

Зауважує, що судом 1-ї інстанції не спростовано факту необгрунтованості повідомленої ОСОБА_9 підозри.

Наголошує на недоведеності ризиків, а саме:

- ризик переховування ОСОБА_9 судом встановлений без будь-якого обґрунтування взагалі. Обвинувачений є священиком з бездоганною репутацією, ченцем, який залишається в лаврі вже 33 роки, в підтвердження чого суду надано статут лаври та присягу ченця;

- ризик знищення, спотворення речей чи документів відсутен, оскільки майже рік проповідь обвинуваченого міститься в мережі Інтернет, зафіксована в матеріалах слідства, її до цього часу ніхто не видалив;

- ризик впливу на свідків є надуманим, жодних доводів суд не зазначив;

- ризик вчинення іншого правопорушення недоведено, оскільки жодних доказів або аргументів для такого твердження суд не вказав. Проте ОСОБА_9 є несудимою особою з незаплямованою репутацією, тому жодних підстав у суду для того, щоб підозрювати його у скоєнні іншого злочину не може бути.

Вказує, що місцевий суд не обґрунтував неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу, що вважає порушенням прав обвинуваченого, оскільки це суперечить вимогам розумності та пропорційності при обмеженні свободи.

Звертає увагу, що до ОСОБА_9 у СІЗО також неодноразово приїжджали представники ООН, правозахисники з інших країн. Однак суд проігнорував суспільну міжнародну думку - не звертаючи жодної уваги ані на порушення закону, ані на зауваження та увагу української, міжнародної спільноти до цій справі в Україні, знов продовжив це беззаконне тримання.

Зауважує, що у даному правовому випадку наявні ознаки політичного переслідування: кримінальне переслідування базується на ідеологічній належності, а не на діях; держава проводить цілеспрямовану кампанію тиску на УПЦ, що підтверджується численними, в т.ч. кримінальними, переслідуваннями людей, які належать до УПЦ

Наголошує, що сторона захисту наполягала на тому, що в умовах тримання у місці несвободи не буде належного лікування, яке необхідно обвинуваченому, і це засвідчують медичні документи, але суд не звернув на це уваги. Сторона захисту надала суду багато медичних документів, які підтвердили поганий стан здоров`я ОСОБА_9 , в т.ч. сахарний діабет 2-го типу, відсутність шлунку, відсутність жовчного пузиря, вкрай низький гемоглобін, серцева аритмія, похилий вік (копії медичних документів додаються). Зазначає, що 12.07.2025 р., ОСОБА_9 був обстежений лікарем-кардіологом, що приїхав для обстеження до ДВУП № 4, який зазначив про значні погіршення стану здоров`я ОСОБА_9 , і про дуже високий ризик небезпеки, в т.ч. щодо стану сердця, гіпертонічної хвороби.

Звертає увагу, що суд, в порушення закону, проігнорував наявність даних про існування нагород, грамот, досягнень обвинуваченого, які підтверджують, що ця людина за будь-яких обставин не буде бігти від слідства, від суду, оскільки вона відповідальна не тільки перед людьми, а і перед богом.

Позиції сторін в суді :

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційні скарги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, що наведені в них.

Обвинувачений не заперечував проти розгляду апеляційних скарг без участі захисників, які не з`явились в судове засідання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг захисників обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін.

Особа, яка подала заяву про взяття обвинуваченого на особисту поруку, Народний депутат України ОСОБА_10 , у судовому засіданні зазначила, що вона зобов`язується в разі задоволення клопотання забезпечувати виконання ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Оскаржену ухвалу суду 1-ї інстанції постановлено у підготовчому засіданні.

У відповідності до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2025 року обвинуваченому за ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Суд 1-ї інстанції встановив, що обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, суспільній небезпеці інкримінованого ОСОБА_9 кримінально протиправного діяння. Врахував, що встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ризики не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Суд прийшов до висновку про наявність ризиків того, що

-обвинувачений може переховуватися від суду;

-може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, а саме: може дистанційно видалити з мережі інтернет публікації про поширення ним інформації про розташування ЗС України та інших військових формувань за можливості їх ідентифікації на місцевості;

-може незаконно впливати на свідків, експерта, у кримінальному провадженні, а також інших осіб, які на теперішній час ще не надали покази у кримінальному провадженні, однак їм можливо відомі обставини скоєння злочину;

-може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Оскільки ОСОБА_9 проживає у місті Святогірськ Донецької області, де на теперішній час розміщуються підрозділи Збройних Сил України та інші утворені відповідно до законів України військові формування. Не продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою надасть йому можливість продовжити кримінальне правопорушення.

Тобто, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку про те, що з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, та існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден із більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів перевіривши надані матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, вважає наступне:

З наданих матеріалів вбачається, що у провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Доводи сторони захисту про недоведеність висунутого обвинувачення ОСОБА_9 колегія суддів не вважає слушними з огляду на таке:

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 знаходиться на стадії судового провадження в підготовчому засіданні.

Суд 1-ї інстанції на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, що здійснюється внаслідок судовго розгляду та постановлення обвинувального чи виправдувального вироку (ст.368 КПК України).

Відповідно, вирішення таких питань не входить і до повноважень апеляційного суду при апеляційному перегляді ухвали суду 1-ї інстанції про продовження строку тримання під вартою (ст. 422-1 КПК України).

Щодо висновків суду 1-ї інстанції про наявність ризиків, які стали підставою для продовження запобіжного заходу, колегія суддів вважає наступне:

Виходячи із пред`явленого обвинувачення та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що існує реальний ризик того, що усвідомлюючи тяжкість кримінального покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду.

Відсутність таких дій до теперішнього часу колегія суддів пов`язує із дієвістю застосованого запобіжного заходу в виді тримання під вартою.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні поширення інформації про розташування військових підрозділів. Враховуючи продовження військової агерсії російської федерації проти України та наявність воєнного стану в державі, існує ризик вчинення аналогічного кримінального правопорушення з боку обвинуваченого.

З наданих матеріалів вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 знаходиться на стадії підготовчого провадження. Враховуючи, що з огляду на додержання судом принципа безпосередності дослідження доказів та можливості врахування при винесенні рішення лише показів свідків, які були надані саме в ході судового розгляду провадженння, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про ризик можливого впливу обвинуваченого на свідків та експертів, залучених по цьому провадженню.

В той же час колегія суддів вважає не обгрунтованим висновк суду 1-ї інстанції про наявність ризику того, що обвинувачений при його пребуванні не під вартою може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, або стосовно злочинів про які органами досудового розслідування не розпочато досудове розслідування, а саме: може дистанційно видалити з мережі інтернет публікації про поширення ним інформації про розташування ЗС України та інших військових формувань за можливості їх ідентифікації на місцевості. Зібрані в ході досудового розслідування докази знаходиться у розпорядженні сторони обвинувачення, в тому числі і копія публікації в мережі інтернет, ці докази відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК України. Будь-яких даних про спроби знищення чи спотворення зібраних доказів суду надано не було.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, та 5 ч. 1ст. 177 КПК України, що із врахуванням ступеню тяжкості обвинувачення є підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою (ст.183 КПК України).

За приписами ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ст.114-2 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Тому доводи апеляційних скарг про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, особисту поруку, домашній арешт не грунтуються на законі, та обгрунтовано відкинуті судом 1-ї інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

В той же час апеляційний суд звертає увагу на наступне:

Згідно ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно якій під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого зокрема ст.114-2 КК України.

Тобто, із наведених приписів КПК випливає, що законодавець закрепив дискрецію суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Такий висновок зроблено в рішенні Коституційного Суду України від 19 червня 2024 року, справа № 3-111/2023(207/23, 315/23).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення суду у відповідності до вимог ст.370 КПК України повинно бути обгрунтованим та вмотивованим, в тому числі, повертаючись до провадження, що розглядається, і в частині застосування чи не застосування застави в якості альтернативного запобіжного заходу при продовженні судом строку тримання обвинуваченого під вартою.

Але, як вбачається з оскарженої ухвали, суд 1-ї інстанції, обгрунтовуючи своє рішення про не застосування застави, лише зазначив, що не вважає підстав для цього з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України. Колегія суддів вважає таке рішення суду 1-ї інстанції не обгрунтуваним та не вмотивованим, постановленим із порушенням приписів ст.370 КПК України, оскільки судом 1-ї інстанції не наведено конкретних підстав не застосування застави як альтернативного запобіжного заходу.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою було обрано 25 квітня 2024 р. Після чого в ході досудового розслідування строк цього запобіжного заходу було неодноразово продовжено.

З 15 серпня 2024 р. запобіжний захід відносно ОСОБА_9 неоднарозово продовжувався вже Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у підготовчому судовому засіданні.

Проте, по теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого провадження та не призначене до судового розгляду по суті.

Як зазначив в своїх рішеннях ЄСПЛ, продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Колегія суддів вважає, що хоча, як зазначено вище, і на теперішній час існують ризики, передбачені п.п.1, 3, та 5 ч.1ст. 177 КПК України, проте із спливом часу ступінь їх настання зменшилась. Висунете ОСОБА_9 обвинувачення стороною обвинувачування в бік збільшення його обсягу або кваліфікації його дій за законом, що передбачає більш сувору відповідальність за цей час не відбулось.

Зазначене дає підстави вважити, що застосування альтернативного заходу у виді застави із здійсненням, в разі її внесення, дієвого контролю з боку правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого, може забезпечити виконання ОСОБА_9 , як обвинуваченим, процесуальних обов`язків. При цьому колегія суддів звертає увагу і на дані про особу обвинуваченого: відсутність судимостей, його вік та стан здоров`я (наявність кількох тяжких захворювань).

Доводи сторони захисту щодо незаконного тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 починаючи з 00:00 годин 22 липня 2025 року на підставі положень ст. 615 КПК України колегія суддів не вважає слушними, оскільки за ч.5 ст.615 КПК України у разі неможливості проведення підготовчого судового засідання обраний слідчим суддею, керівником органу прокуратури під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання у підготовчому судовому засіданні, але не більше ніж на два місяці. А проведення підготовчого засідання не відбулось в зв`язку із неявкою в суд захисників обвинуваченого.

Отже, суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що оскаржена ухвала суду 1-ї інстанції в частині не застосування застави, як альтернативного запобіжного заходу, є необгрунтованою та не вмотивованою.

За приписами ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, оскаржена ухвала суду 1-ї інстанції скасуванню із постановленням апеляційним судом новї ухвали.

Як зазначено вище, колегія суддів вважає наявними ризики, які дають підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, але із обранням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, обставини його вчинення, майнового стану обвинуваченого, суттевого суспільного інтересу до забезпечення розгляду данної категорії кримінальних провадженб під час военного стану в країні, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначено у відповідності до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК і зокрема ст. 194 КПК України.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, а також покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою на 60 днів до 29 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 29 вересня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 500 (п`ятсот) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 1 514 000 (один мільйон п?ятсот чотирнадцять тисяч) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_9 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_9 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_9 та заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4