Справа № 574/1045/25
Провадження 1-в/574/39/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі та звільнення з місць позбавлення волі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до Буринського районного суду Сумської області з даним клопотанням, яке обгрунтовує тим, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року його було засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 року було внесено зміни до ст.72 КК України, відповідно до яких при призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання. Таким чином, оскільки, покарання у виді довічного позбавлення волі у ч.1 ст.72 КК України відсутнє то він підлягає звільненню від такого покарання.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив винести відповідну ухвалу, якою звільнити його від довічного позбавлення волі та звільнити з місць позбавлення волі прямо в залі судового засідання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Захисник ОСОБА_5 також просив задовольнити клопотання засудженого, покликаючись на те, що оскільки перелік покарань, передбачений ч.1 ст.72 КК України, є вичерпним, то враховуючи імперативність норм ч.5 ст.72 КК України, а також зворотну дію у часі закону, який пом`якшує або скасовує відповідальність особи, суд зобов`язаний звільнити ОСОБА_4 від покарання у виді довічного позбавлення волі.

Прокурор ОСОБА_3 просила в задоволенні клопотання відмовити, покликаючись на його безпідставність, оскільки ст.72 КК України, якою передбачено правила складання різних видів покарань, не містить співвідношення покарання у виді довічного позбавлення волі з іншими видами покарань.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні злочинів передбачених п.п. 1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357 КК України та засуджений, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до довічного позбавлення волі.

22.03.2005 року ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України касаційні скарги ОСОБА_4 та інших учасників кримінального провадження були залишені без задоволення, а вказаний вирок Апеляційного суду Сумської області, без зміни.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

24.12.2015 року набрав чинності Закон України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яким ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: "5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку: 1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини; 2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.

При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання

Однак, згідно ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року переведення строку попереднього ув`язнення у строк позбавлення волі та в подальшому в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, а також обов`язок суду звільнити засудженого від відбування призначеного основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, передбачено лише разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі. При цьому, у вказаній нормі не конкретизовано, якого саме позбавлення волі, довічного чи на певний строк, тобто законодавець мав на увазі будь-яке позбавлення волі.

Вказаний висновок узгоджується, з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 26.10.2017 року по справі №344/7495/16, згідно якої положення частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VІІІ слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі.

Крім того, відповідно ч. 2 ст. 70 КК, при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, а згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Таким чином, при призначенні покарання як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків, остаточне покарання визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавлення волі при складанні цих покарань. Саме тому довічне позбавлення волі у ч. 1 ст. 72 КК не зазначене, так як для такого виду покарання законодавцем визначені інші правила складання покарань.

Враховуючи викладене, оскільки вироком суду ОСОБА_4 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, то його клопотання про звільнення від покарання на підставі Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року та звільнення з місць позбавлення волі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 70-72 КК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі та звільнення з місць позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення її копії.

Суддя ОСОБА_1