КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4283/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000447 від 27.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт на незавершене будівництво, за адресою: АДРЕСА_1 , відсоток готовності незавершеної будівництвом будівлі охорони з приміщенням автомагазину складає 5%, розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:002:0049, цільове призначення: іншого призначення, площею 0.1613 га, зареєстровано за ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:002:0049, площею 0.1613 га, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, за адресою: АДРЕСА_3, що зареєстрована за ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, стосовно майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , тобто майна вказаного вище.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять повністю скасувати оскаржувану ухвалу.

Обґрунтовують доводи апеляційної скарги тим, що ухвалою Київського апеляційного суду від 28.10.2024 року у справі №757/27494/24-к було скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2024 та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт вищезазначеного майна, проте, прокурор повторно звернувся з клопотанням про арешт цього майна.

Апелянти зазначають, що у даному кримінальному провадженні не вручено підозру ні ОСОБА_6 , ні будь-яким іншим особам.

Крім того, апелянти наголошують на тому, що стороною обвинувачення не доведено та не обґрунтовано наявність жодного з ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 26.11.2024 року слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора без виклику власника майна, натомість, повний текст ухвали слідчого судді апелянт отримав 20.05.2025 року, а апеляційну скаргу подано до суду 23.05.2025 року, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000447 від 27.03.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України.

25.11.2025 року прокурор другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подав до суду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000447 від 27.03.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України, на обґрунтування якого зазначив наступне.

У ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні отримано інформацію про те, що на початку 2020 року ОСОБА_10 з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення та заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , після знайомства з останнім та увійшов в його довіру з метою отримання коштів за продаж об`єктів нерухомості в майбутньому, не маючи насправді мети продажу таких об`єктів нерухомості. Зокрема ОСОБА_10 пропонував ОСОБА_11 земельні ділянки та об`єкти незавершеного будівництва з можливістю будівництва та розміщення на них паливно-заправних комплексів.

Так, ОСОБА_10 , після знайомства з ОСОБА_11 з метою створення довірливих відносин почав на постійній основі приїжджати до нього під приводом отримання різного роду консультацій щодо будівництва АЗС та ведення господарської діяльності у сфері торгівлі паливними матеріалами.

Увійшовши в довіру та отримавши інформацію про те, що ОСОБА_11 здійснює свою діяльність в сфері торгівлі паливними матеріалами, а також володіє мережею АЗС ОСОБА_10 повідомив потерпілому, що разом із батьком ОСОБА_12 та рідним братом ОСОБА_6 являються власниками об`єкту незавершеного будівництва для розміщення АЗС, що розташовано за адресою: м. Чернівці, вул. Миколаївська, 55.

Вказаний об`єкт будівництва мав інтерес для потерпілого ОСОБА_11 , оскільки на нього була наявна виготовлена проектна документація, а також була наявна відповідна дозвільна документація на будівництво АЗС в м. Чернівці, що могло розширити його власну мережу АЗС.

Так, ОСОБА_10 , усвідомлюючи що ОСОБА_11 зацікавлений в розширені мережі АЗС, зловживаючи довірою останнього запропонував викупити незавершену будівництвом АЗС разом із земельною ділянкою за 180 000 доларів США, при цьому аргументував необхідність укладання договорів купівлі-продажу в майбутньому тим, що дозвільна документація оформлена на його ім`я, а земельну ділянка має бути викуплена в Чернівецькій міській раді.

При цьому, ОСОБА_11 повністю довірившись ОСОБА_10 погодився на його пропозицію, обумовивши що всі оригінали правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна будуть зберігатись у нього як гарантія виконання фінансових зобов`язань ОСОБА_10 .

Таким чином, за результатами домовленостей ОСОБА_11 передав ОСОБА_10 готівкові кошти в розмірі 180 000 доларів США.

У подальшому, продовжуючи зловживати довірою ОСОБА_11 та з метою створення довірливих відносин ОСОБА_10 продовжив спілкування з потерпілим та постійно інформував про стан оформлення документів на земельну ділянку, при цьому право власності на земельну ділянку було оформлено 22.01.2021 договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 з Чернівецькою міською радою, а саме земельну ділянку 55 по вул. Миколаївська в м. Чернівці.

Для створення умов довірливих відносин оригінал вказаного договору ОСОБА_10 передав на зберігання ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_11 завершено будівництво АЗС за вказаною адресою за власні кошти. Документальне оформлення будівництва здійснював ОСОБА_10 .

Так, 18.04.2022 ОСОБА_10 отримано Свідоцтво № УІ37 виданого Державною інспекцією архітектури та містобудування України, яким засвідчено відповідність закінченого будівництва об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

Вказаний сертифікат містить відомості про те, що генеральним підрядником будівництва є ТОВ «Газовик» (30161072), яке зареєстроване в Донецькій області, м. Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 190, проте будучи допитаний як потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що вказане товариство жодним чином не мало відношення до будівництва АЗС, а також те що для введення в експлуатацію АЗС ОСОБА_10 міг використати фіктивні документи.

Після введення АЗС в експлуатацію ОСОБА_10 , не бажаючи повертати кошти потерпілому, а також маючи на меті продовжити мати у власності об`єкт нерухомого майна, зокрема АЗС збудовану за кошти ОСОБА_11 , зловживаючи довірою останнього продовжив відтермінувати укладення договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_11 , аргументуючи це різними причинами неможливості прибуття юридичних власників земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна.

Також, продовжуючи зловживати довірою запропонував ОСОБА_11 укласти договори оренди земельної ділянки та АЗС із новоствореним ТОВ «НОВА 2022», керівником та власником якого є сестра потерпілого ОСОБА_13 .

Перебуваючи в залежності від ОСОБА_10 , оскільки передав кошти за придбання АЗС та земельної ділянки без підтверджуючих документів, ОСОБА_11 погодився на пропозицію ОСОБА_10

ОСОБА_10 , зловживаючи довірою та затягуючи час обіцяв, що в найближчий термін організує переоформлення АЗС на ОСОБА_11 або ТОВ «Нова 2022», але після укладання договорів оренди під різними штучними приводами почав уникати зустрічей та відповідати на телефонні дзвінки.

У свою чергу, маючи намір заволодіння коштами ОСОБА_11 в сумі 180 000 доларів США отриманими за продаж об`єкту для будівництва АЗС та земельної ділянки за адресою: м. Чернівці, вул. Миколаївська, 55, а також не бажаючи виконувати взяті на себе обов`язки та з метою заволодіння вже завершеним об`єктом будівництва АЗС ОСОБА_10 здійснив часткову зміну права власності на вказаний об`єкт, а саме укладання договору дарування від 25.01.2024, відповідно до якого він став одноособовим власником вказаних об`єктів нерухомого майна.

Укладання договору дарування підтверджує факт відсутності наміру виконання обов`язків ОСОБА_10 перед потерпілим ОСОБА_11 .

Крім того, встановлено, що ОСОБА_10 влітку 2021 року продовжуючи злочинний умисел з метою наживи та незаконного особистого збагачення запропонував ОСОБА_11 викупити земельну ділянку по вул. Південно-Кільцева в м. Чернівці (район мийки «Лідер» та шиномонтажу, Чернівецька обл., Глибочицький р., с. Коровія, вул. Черетейська, 33-Б) так як наче б то проектна документація на будівництво АЗС на цій земельній ділянці вже була погоджена відповідними службами та можна розпочати будівництво нової АЗС, що надасть можливість розширити ОСОБА_11 власну мережу АЗС.

Так, у серпні 2021 року ОСОБА_11 надав ОСОБА_10 170 000 доларів США як оплату за придбання земельної ділянки для будівництва АЗС по вул. Південно Кільцева в м. Чернівці.

Приблизно через місяць після передачі вказаних вище коштів (у вересні - жовтні 2021р.) ОСОБА_11 стало відомо, що відповідно до діючих ДБН будувати АЗС на вказаній земельній ділянці не дозволено.

На вимогу ОСОБА_11 щодо повернення коштів ОСОБА_10 запевнив, що віддасть їх після продажу земельної ділянки в місті Києві.

При цьому, до даного часу земельна ділянка в м. Києві не виставлялась для продажу та у свою чергу передана іншій фізичній особі для здійснення будівництва.

Також, ОСОБА_10 , продовжуючи зловживати довірою ОСОБА_11 , запропонував останньому виділити земельну ділянку орієнтовною площею 0,1 га для розміщення заправочного модуля по вул. Хотинській, 4Т, м. Чернівці (автомийка), яка перебуває у частковій власності останнього.

Так, маючи бажання розширення мережі АЗС та збільшення можливостей реалізації паливних матеріалів в місті Чернівці в серпні 2021 року ОСОБА_11 передав ОСОБА_10 30 000 доларів США за вказану земельну ділянку, яка до даного часу не оформлена на користь ОСОБА_11 .

Недавно Рутці стало відомо, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 є спірною, на неї накладений арешт через судовий спір.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на незавершене будівництво, за адресою: АДРЕСА_1 , відсоток готовності незавершеної будівництвом будівлі охорони з приміщенням автомагазину складає 5%, розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :01:002:0049, цільове призначення: іншого призначення, площею 0.1613 га, зареєстровано за ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України від 08.06.2024 майно, на арешті якого наполягає прокурор, визнано речовими доказами, у зв`язку з тим, що вони відповідають вимогам передбаченим ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року накладено арешт на незавершене будівництво, за адресою: АДРЕСА_1 , відсоток готовності незавершеної будівництвом будівлі охорони з приміщенням автомагазину складає 5%, розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:002:0049, цільове призначення: іншого призначення, площею 0.1613 га, зареєстровано за ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:002:0049, площею 0.1613 га, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, за адресою: АДРЕСА_3, що зареєстрована за ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, стосовно майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , тобто майна вказаного вище.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався та не врахував, що прокурор до клопотання про арешт майна не надав достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження того, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0049 та об`єкт незавершеного будівництва відповідають критеріям, зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя не врахував, що хоча прокурором додано до клопотання постанову про визнання вказаного майна речовими доказами, однак таке визнання їх речовим доказом у кримінальному провадженні носить лише формальний характер.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя не врахував, що земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва, на які прокурор просив накласти арешт, не може відповідати критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане нерухоме майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що будь-які дані, що вищезазначені земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва були об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або набуті їх власниками кримінально протиправним шляхом, в матеріалах провадження відсутні.

Крім цього, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника майна.

Таким чином, позаяк правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту майна органом досудового розслідування не доведено, колегія суддів доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі вищевикладеного, з огляду на однобічність, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року, якою накладено арешт на майно, а саме: на незавершене будівництво, за адресою: Чернівецька обл., Глибоцький р., с. Коровія, вул. Черетейська, 33Б, відсоток готовності незавершеної будівництвом будівлі охорони з приміщенням автомагазину складає 5%, розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:002:0049, цільове призначення: іншого призначення, площею 0.1613 га, зареєстровано за ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном; та на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:002:0049, площею 0.1613 га, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, за адресою: АДРЕСА_3, що зареєстрована за ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном - скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000447.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити ОСОБА_6 та його представнику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000447 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3____________ ОСОБА_4 ___________