Справа № 496/3772/24
Провадження № 1-кп/496/102/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 , який приймає участь в режимі відеоконференції,

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в залі суду клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу,

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області 31.05.2024 року надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, а також доданий реєстр матеріалів досудового розслідування, розгляд якого триває.

12.11.2025 року від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , до суду надійшло клопотання в якому він просить змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід на особисте зобов`язання. Заставу внесену за ОСОБА_5 , згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси 07.03.2024 року у сумі 242 240 грн. повернути застоводавцю - ОСОБА_6 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до наявних у справі матеріалів - протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину 05.03.2024 року ОСОБА_5 затримано. Ухвалою 07.03.2024 року Київського районного суду м. Одеси справа № 947/8293/24, провадження №1-кс/947/3285/24 - застосовано до підозрюваного у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн. Заставу внесено заставодавцем ОСОБА_7 та ОСОБА_5 звільнено з під варти. Відтак, до ОСОБА_5 із моменту внесення застави застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 03.05.2024 року у справі № 947/14092/24, провадження №1-кс/947/5808/24, строком до 06.06.2024 року у межах строку досудового розслідування дію обов`язків передбачених ч.5 ст .194 КПК України продовжено. Разом із тим, змінено обов`язки щодо заборони відлучатись за межі Одеської області. Відповідно до ухвали від 03.05.2024 року Київським районним судом м. Одеси встановлено наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України , а саме що підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину. Крім іншого, суд дійшов до переконання про продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України - ризику можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків. У подальшому, запобіжний захід з 03.05.2024 року по 30.09.2025 року не змінювався та залишається незмінним. Справа слухається на стадії судового розгляду. Із моменту застосування запобіжного заходу ризики значно змінились, а деякі з них відпали. Так, 24.05.2024 року досудове розслідування завершено. Вказана стадія передбачає наявність усіх доказів у сторони обвинувачення. З урахуванням продовження слухання справи у суді першої інстанції, що триває вже понад рік - вказаний ризик на теперішній час не існує, оскільки матеріали провадження долучено стороною обвинувачення та останні у більшій частині перебувають у матеріалах судової справи.

Більш того, у протоколі затримання вказано місце роботи ОСОБА_5 станом на 05.03.2024 року ОСОБА_5 перебував на посаді заступника начальника з превентивної діяльності ВП № 2 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області. Разом із тим, останній був звільнений за наступних обставин: 28.03.2024 року наказом № 796 Головного управління Національної поліції в Одеській області «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області» за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився в грубому порушення вимог пунктів 1,2,3,4,6,9,13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII, пунктів 1,2,3 частини першої статті 18, пунктів 1,2,3,5 26 частини першої статті 22, частини першої статті 24, частини першої статті 38 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.01.2014 року №1700-Vll, пунктів 6,7 розділу 11 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 роук №100, абзаців другого, третього, розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, пункту 7 підпункту 8 абзацу 1 підпункту 9 пункту 2.3, абзаців 3, 7 пункту 2.6 наказу ГУНП в Одеській області від 21.07.2022 року № 1133 «Про вжиття додаткових заходів із забезпечення правового режиму воєнного стану», підпункту 2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 року № 7 «Про заходи щодо зміцнення службових дисципліни та дотримання законної в діяльності поліції», пункту 1.7 розділу 1, пункту 2.1 розділу II Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 року № 1000, пунктів 2,7,18,19 посадових обов`язків від 08.01.2024 року №61.4-50, до майора поліції ОСОБА_5 (0041676), заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції. 09.04.2024 року ОСОБА_5 вручено Наказ № 502 о/с від 09.04.2024 року по особовому складу, довідка № 41 про отримання поліцейським предмети однострою особистого користування, строк носіння яких не закінчився, довідка на особу, звільнену з Головного управління Національної поліції в Одеській області. Так, наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 09.04.2024 року № 502 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» пункту 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції) майора поліції ОСОБА_5 (0041676), заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, 09 квітня 2024 року, з виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку, установивши премію за квітень 2024 рік в розмірі 0 % Підставою для наказу №502 О/с від 09.04.24 став наказ ГУНП в Одеській області від 28.03.2024 року № 796.

Відтак, ОСОБА_5 перестав бути службовою особою з 09.04.2024 року, що не було ураховано при вирішенні питання про застосування та його продовження запобіжного заходу. Вказане значним чином зменшує ризики у тому числі й щодо впливу на свідків у даному кримінальному провадженні. Жодного разу у сторони обвинувачення не виникали питання щодо застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 в частині не виконання останнім покладених на останнього обов`язків. Як наслідок, покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України останній раз відбулося 03.05.2024 року строком до 06.06.2024 року, тобто, строк покладених обов`язків на ОСОБА_5 більше року не обирались. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 перебуває без фактично покладених на нього обов`язків, однак, жодного разу не порушив їх складову системно продовжуючи їх виконання без відповідного зобов`язання суду.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що визначались при обранні запобіжного заходу на теперішній час значно зменшились та нівелювались. Доказів незаконного тиску на свідків не має, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та долучені до матеріалів судової справи. ОСОБА_5 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочин останній не збирається.

З врахуванням, викладеного, а також приймаючи до уваги тривалість розгляду справи в суді, враховуючи стадію розгляду справи вважає, що застосування особистого зобов`язання до ОСОБА_5 буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження, яке забезпечить належну процесуальну поведінку першого.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримав заявлене клопотання, посилаючись на обставини та обґрунтування викладені в ньому та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив задовольнити заявлене ним клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявленого адвокатом ОСОБА_4 клопотання і просила залишити чинним запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 242 240 гривень, застосований ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.03.2024 року, посилаючись на письмові заперечення надані до суду і обґрунтувала свою позицію тим, що вивчивши викладені в клопотанні захисника доводи, прокуратура вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і чинному законодавству.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. У справі ОСОБА_5 всі три зазначені складові продовжують існувати в повному обсязі. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі). До суду направлено обвинувальний акт. Обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами досудового розслідування та не втратила своєї актуальності на стадії судового розгляду. Захисник стверджує, що ризики «значно змінились» або «відпали».

Прокуратура категорично заперечує такі твердження з наступних підстав:

- ризик знищення, приховування або спотворення доказів (пункт 2 частини першої статті 177 КПК України) - Київський районний суд міста Одеси ухвалою від 03.05.2024 року встановив наявність цього ризику. Захисник помилково вважає, що завершення досудового розслідування та долучення матеріалів до судової справи усуває цей ризик. Однак судовий розгляд є динамічним процесом, під час якого сторони продовжують надавати докази, допитувати свідків, подавати клопотання про витребування додаткових матеріалів. Обвинувачений, маючи досвід роботи в правоохоронних органах, володіє спеціальними знаннями щодо організації кримінального провадження та методів впливу на доказову базу. До матеріалів справи можуть бути долучені нові документи, можуть з`явитися нові свідки або потреба в проведенні додаткових експертиз. За таких обставин ризик протиправного впливу на доказову базу зберігається протягом усього судового провадження.;

- ризик незаконного впливу на свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України) -Ухвалою від 03.05.2024 року суд встановив існування ризику можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків. Цей ризик не зменшився, а навпаки, набув додаткової актуальності на стадії судового розгляду, коли відбувається безпосередній допит свідків у судовому засіданні. Твердження захисника про те, що звільнення ОСОБА_5 зі служби в поліції автоматично усуває ризик впливу на свідків, є безпідставним. Факт звільнення зі служби не позбавляє особу можливості здійснювати неправомірний вплив на учасників провадження. Більше того, ОСОБА_5 тривалий час обіймав посаду заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності, що передбачало наявність широкого кола професійних та особистих зв`язків серед працівників правоохоронних органів. Ці зв`язки не зникають з моменту звільнення зі служби та можуть бути використані для незаконного впливу на свідків обвинувачення.;

- ризик переховування від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України) захисник не наводить жодних переконливих аргументів щодо відсутності цього ризику. ОСОБА_5 інкриміновано вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. За таких обставин у обвинуваченого об`єктивно існує сильний мотив ухилитися від судового розгляду, особливо з наближенням до стадії винесення вироку. Твердження захисника про те, що ОСОБА_5 «не має наміру переховуватися від суду», є суб`єктивною оцінкою, яка не підкріплена об`єктивними доказами. Наявність у особи певного місця проживання або декларовані наміри з`являтися до суду не є достатніми гарантіями виконання процесуальних обов`язків у разі застосування м`якішого запобіжного заходу.

Застава як запобіжний захід є обґрунтованим та пропорційним. Захисник просить замінити заставу на особисте зобов`язання, стверджуючи, що такий захід буде «достатнім та ефективним». Прокуратура категорично не погоджується з такою позицією. Відповідно до статті 178 КПК України запобіжні заходи розташовані за принципом від найменш до найбільш суворого. Особисте зобов`язання є найм`якішим серед них та практично не створює жодних реальних обмежень для особи. Застосування особистого зобов`язання у справах про тяжкі злочини, особливо корупційної спрямованості, вчинені службовими особами правоохоронних органів, не відповідає принципу пропорційності та не може забезпечити досягнення цілей, визначених статтею 177 КПК України.

Застава створює додатковий стимул для виконання процесуальних обов`язків. Запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 242 240 гривень створює для обвинуваченого та заставодавця реальний матеріальний стимул дотримуватися покладених судом обов`язків. У разі невиконання цих обов`язків застава підлягає стягненню в дохід держави відповідно до частини сьомої статті 182 КПК України. Саме ця обставина забезпечує ефективність застави як запобіжного заходу. Особисте зобов`язання такого стимулу не створює. Відповідно до статті 178 КПК України невиконання особою взятих на себе зобов`язань може призвести лише до заміни цього запобіжного заходу на більш суворий. Тобто особисте зобов`язання за своєю правовою природою є «попереджувальним» заходом, який лише дає особі можливість довести свою сумлінність. У випадку ОСОБА_5 , враховуючи тяжкість інкримінованого злочину та наявність реальних ризиків, застосування настільки м`якого заходу є неприйнятним. За таких обставин лише застава створює реальне матеріальне утруднення для можливого переховування обвинуваченого від суду.

Доводи захисника щодо тривалості провадження не є підставою для зміни запобіжного заходу. Захисник посилається на тривалість судового розгляду (понад рік) як на аргумент на користь зміни запобіжного заходу. Однак тривалість провадження сама по собі не є підставою для застосування м`якшого запобіжного заходу, якщо продовжують існувати ризики, визначені статтею 177 КПК України. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що розумність строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від конкретних обставин справи (рішення у справі «Харченко проти України»). Суд також підкреслював, що продовження застосування запобіжного заходу може бути виправдане наявністю конкретного суспільного інтересу. У справі ОСОБА_5 такий суспільний інтерес безперечно існує. Суспільство має законний інтерес у притягненні до відповідальності службових осіб правоохоронних органів, які обвинувачуються у вчиненні корупційних злочинів. Кримінальні правопорушення, передбачені статтею 368 КК України, підривають довіру громадян до інститутів держави та правоохоронної системи, завдають значної шкоди авторитету органів внутрішніх справ. Крім того, тривалість судового розгляду частково зумовлена процесуальною активністю сторони захисту, яка має право заявляти клопотання та використовувати інші передбачені законом засоби захисту.

Посилання захисника на практику ЄСПЛ є неповним та вибірковим. Захисник цитує окремі положення рішень Європейського суду з прав людини, однак не враховує комплексний підхід Суду до оцінки обґрунтованості запобіжних заходів.

ЄСПЛ у справі «Сааді проти Сполученого Королівства» дійсно вказав на принцип пропорційності та необхідність встановлення балансу між важливістю забезпечити виконання зобов`язань та правом на свободу. Однак цей принцип не означає автоматичного застосування найм`якішого запобіжного заходу. Навпаки, Суд послідовно визнає правомірність застосування суворіших заходів у справах про тяжкі злочини, коли існують обґрунтовані побоювання щодо можливого ухилення особи від правосуддя або вчинення нею дій, спрямованих на перешкоджання встановленню істини.

У рішенні у справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що сама лише тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для тримання під вартою, однак вона може братися до уваги в сукупності з іншими обставинами. У справі ОСОБА_5 тяжкість інкримінованого злочину розглядається саме в сукупності з іншими факторами: характером злочину (корупційне правопорушення, вчинене службовою особою правоохоронного органу), наявністю ризиків впливу на свідків та докази, можливістю переховуватися від суду.

Відсутність порушень обвинуваченим процесуальних обов`язків не є підставою для автоматичної заміни запобіжного заходу. Захисник наголошує на тому, що ОСОБА_5 не порушував покладені на нього судом обов`язки. Прокуратура не заперечує цю обставину. Однак сумлінне виконання процесуальних обов`язків за наявності дієвого запобіжного заходу (застава) не означає, що така поведінка збережеться після заміни його на значно м`якший захід. Запобіжний захід застосовується не як покарання за вже вчинені порушення процесуальних обов`язків, а як превентивний захід, спрямований на недопущення таких порушень у майбутньому. Відповідно до статті 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам реалізації ризиків, визначених цією статтею. Сумлінна поведінка обвинуваченого свідчить про ефективність застосованого запобіжного заходу, а не про можливість його послаблення. Логіка захисника зводиться до того, що оскільки застава є дієвою та забезпечує належну процесуальну поведінку, її слід замінити на менш дієвий захід. Така позиція є помилковою та суперечить засадам кримінального процесу.

Особисті обставини обвинуваченого враховані при обранні застави. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.03.2024 року розмір застави визначено з урахуванням конкретних обставин справи, тяжкості інкримінованого злочину та фінансових можливостей обвинуваченого і заставодавця. Суд встановив розмір застави на рівні 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень. Цей розмір не є надмірним та відповідає критеріям пропорційності. Застава була внесена заставодавцем ОСОБА_7 , що свідчить про реальну можливість її сплати. Захисник не стверджує, що сплата застави створила надмірні фінансові труднощі для обвинуваченого або заставодавця, не надає доказів їх скрутного матеріального становища. За таких обставин відсутні підстави вважати заставу непропорційним заходом.

Звільнення зі служби не усуває ризиків, а створює додаткові підстави для їх посилення. Захисник вважає, що втрата статусу службової особи зменшує ризики у справі. Прокуратура не погоджується з такою оцінкою. По-перше, звільнення зі служби відбулося не за власним бажанням обвинуваченого, а як наслідок застосування дисциплінарного стягнення за грубі порушення. По-друге, статус службової особи не є єдиною підставою для існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Ризик незаконного впливу на свідків пов`язаний не стільки з формальним статусом, скільки з наявністю особистих та професійних зв`язків, знання особливостей роботи правоохоронних органів, обізнаності щодо особистості свідків. Усі ці обставини продовжують існувати незалежно від факту звільнення зі служби.

Прокуратура довела наявність усіх підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді застави. Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний відмовити у зміні запобіжного заходу на більш м`який, якщо сторона обвинувачення доведе наявність обґрунтованої підозри, існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. У справі ОСОБА_5 прокуратура довела наявність усіх трьох складових: обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами досудового розслідування та обвинувальним актом, направленим до суду. Наявність ризиків підтверджується як первинними ухвалами суду про застосування запобіжного заходу, так і фактичними обставинами справи: тяжкістю інкримінованого злочину, характером діянь (корупційне правопорушення службовою особою), наявністю у обвинуваченого спеціальних знань та зв`язків у правоохоронних органах. Недостатність м`якшого запобіжного заходу обґрунтовується тим, що особисте зобов`язання не створює реальних перешкод для реалізації ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, не містить матеріального стимулу для дотримання процесуальних обов`язків, не відповідає принципу пропорційності у справах про тяжкі корупційні злочини.

Клопотання захисника про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з застави на особисте зобов`язання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, знищення або спотворення доказів, незаконного впливу на свідків. Ці ризики не зменшилися з моменту застосування запобіжного заходу, а в окремих аспектах навіть посилилися у зв`язку зі звільненням обвинуваченого зі служби за дисциплінарні порушення та наближенням справи до стадії постановления вироку. Застосований запобіжний захід у вигляді застави є пропорційним, обґрунтованим та ефективним. Він створює реальний матеріальний стимул для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечує досягнення мети, визначеної статтею 177 КПК України. Обвинувачений сумлінно виконує покладені на нього обов`язки саме завдяки дієвості застосованого запобіжного заходу, що свідчить про правильність обраного судом рішення. Застосування особистого зобов`язання у справі про тяжкий корупційний злочин, вчинений службовою особою правоохоронного органу, не відповідатиме принципу пропорційності, не забезпечить досягнення цілей кримінального провадження та може створити реальні ризики для встановлення істини у справі.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думки учасників кримінального провадження, вважає, що клопотання про зміну запобіжного заходу та повернення застави не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.03.2024 року (справа № 947/8293/24, провадження № 1-кс/947/3285/24) застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». При цьому визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Заставу внесено заставодавцем ОСОБА_7 та ОСОБА_5 звільнено з під варти. Відтак, до ОСОБА_5 із моменту внесення застави застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.05.2024 року (справа № 947/14092/24, провадження № 1-кс/947/5808/24) строком дії до 06.06.2024 року у межах строку досудового розслідування та дію обов`язків передбачених ч.5 ст .194 КПК України продовжено. У подальшому, запобіжний захід не змінювався та залишається незмінним досі. 24.05.2024 року досудове розслідування завершено.

З 31.05.2024 року у Біляївському районному суді Одеської області перебуває кримінальне провадження № 0000214 від 15.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, що слухається на стадії судового розгляду, розгляд якого на сьогоднішній день не закінчений та триває.

Згідно п.3 ч.4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

З моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов`язки визначені ухвалою слідчого судді строком на два місяці та не продовження цих обов`язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Закінчення строку дії покладених на підозрюваного слідчим суддею обов`язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не являється підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу і внесеної застави.

Відповідно до вимог ч.11 ст. 182 КПК України, п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 року № 15 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2012 року № 27), застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.

При цьому, після внесення грошових коштів як застави за підозрювану особу (коли справа перебувала на стадії досудового розслідування), строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до ст.203 КПК України діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст.182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії, вимоги клопотання про повернення застави є такими, які суперечать меті застосування запобіжного заходу, а на даний час меті застави, а тому, за наведених обставин, враховуючи, що дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, діє як захід забезпечення запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України та виконання процесуальних обов`язків, належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Той факт, що під час розгляду справи обвинувачений демонструє бездоганну процесуальну поведінку, свідчить лише про те, що застосований до нього запобіжний захід та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечують його належну поведінку у кримінальному провадженні.

Отже наведені в клопотаннях обставини у сукупності із наданими доказами не є достатніми для прийняття рішення про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що розгляд даного кримінального провадження на даний час не завершено та триває, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення застави заставодавцеві та відмову у задоволенні заявленого захисником клопотання.

Керуючись ст.ст. 176, 179, 182, 201, 392 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 21.11.2025 року о 16:00 год.

Суддя ОСОБА_1