У Х В А Л А

22 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу в режимі відео конференції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до №0000688 від 20 жовтня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , особа відносно якої розглядається клопотання (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 , захисника адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

До суду подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , який підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_3 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, що мотивував продовженням існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Наявність вказаних ризиків прокурор мотивував тим, що ОСОБА_3 раніше не судимий, на даний час підозрюється у вчиненні в стані неосудності, крім іншого, особливо тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого, та потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобіганню вчиненню ним суспільно-небезпечних діянь. Додатково вказав, що такий запобіжний захід відносно ОСОБА_3 відповідає його психічному стану та наявним ризикам, а інші запобіжні заходи не в змозі запобігти наявним ризикам.

ОСОБА_3 у режимі відео конференції вказав, що при вирішення клопотання прокурора покладається на думку адвоката.

Захисник, адвокат ОСОБА_5 зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання прокурора та просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказує, що ОСОБА_3 добре себе почуває, вина його недоведена і за ним буде доглядали його дружина, яка є його законним представником.

Заслухавши думки сторін судового провадження, врахувавши їх доводи, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, на 60 днів.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 508 КПК України передбачено, що до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом запобіжні заходи у виді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом або поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, в тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року в справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» в розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Виходячи з тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що були враховані при обранні та продовженні йому запобіжного заходу, наявність яких не зменшилась та продовжують існувати і на даний час, суд вважає у зв`язку з необхідністю запобігання вищевказаних ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Відомостей про стан здоров`я ОСОБА_3 , які виключали б можливість перебування його станом на день розгляду цього клопотання не в умовах психіатричного закладу у суду відсутні.

Положеннями ч. 2 ст. 508 КПК України передбачено, що запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 508 КПК України, мають бути застосовані судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Метою застосування запобіжного заходу є не каральна, а забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджено в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

З огляду на вказане, суд вважає, що об`єктивно існують ризики, вказані прокурором, щодо переховування ОСОБА_3 від суду, переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, що в сукупності з висновком судово-медичної експертизи свідчить про наявність достатність підстав для продовження йому запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, відповідає його особі та забезпечить його належну процесуальну поведінку, що сприятиме завершенню судового розгляду вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків, в умовах воєнного стану.

Водночас, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у виді поміщення особи до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, передбачає обмеження особистої свободи такої особи, суд визначає, що строк такого запобіжного заходу повинен тривати в межах строків, визначених для такого запобіжного заходу як тримання під вартою, тобто не більше 60 днів.

На підставі вказаних вище обґрунтувань, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу є безпідставним та таки,що не відповідає вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-179, 372, 508, 512 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу в виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до 20 лютого 2026 року, включно.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження, а також надіслати до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» для відому та виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1