Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/4314/25
Провадження №: 1-кп/332/618/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383 від 07.06.2025, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Севастополь, Автономної республіки Крим, громадянина України, який має повну середню освіту, неодруженого, утриманців не має, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1.06.03.2024 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

2.12.04.2024 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України частково приєднаний невідбутий строк за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06.03.2024, до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 30.07.2024 на підставі ч. 2 ст. 81-1 КК України звільнений умовно-достроково та переданий представнику військової частини НОМЕР_1 ,

3.23.07.2025 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2024 та остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 на момент вчинення злочину перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом № 358 від 08.11.2024.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст.1,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Проте, в порушення вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», будучи раніше засудженим вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2024 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, судимість за яке не знята та не погашена у встановленим законом порядку, повторно вчинив аналогічний корисливий злочин. Так, в період часу приблизно з 22 години 00 хвилин 01.06.2025 по 07 годину 00 хвилин 02.06.2025, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_5 , таємно повторно викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 14С», об`ємом пам`яті 8/128 ГБ, у корпусі синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , ринкова вартість якого, згідно з висновком експерта, складає 3483 гривні 33 копійки, який належить потерпілій ОСОБА_5 .

Після цього ОСОБА_4 разом з викраденим майном безперешкодно залишив місце вчинення кримінального правопорушення, та у подальшому вказаним майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3483 гривні 33 копійки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого згідно з обвинувальним актом, а саме, що викрав у своєї знайомої ОСОБА_5 мобільний телефон, який в подальшому продав. У вчиненому розкаявся, просив суд суворо не карати, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розгляд провадження провести за її відсутності, при призначенні покарання поклалася на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції. Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку.

У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та обставин його вчинення відповідно до обвинувального акту, враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні, у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані та відповідають складу злочину, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку із чим обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (п.3 ч.1, ч. 2 ст.65 КК України).

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, що є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, має середню освіту, не одружений, утриманців не має, проходив військову службу у військові частині НОМЕР_1 , де характеризувався негативно, під наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, але відповідних висновків для себе не зробив, довіру суду не виправдав та продовжуючи злочинну діяльність вчинив новий тяжкий злочин проти власності, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особи та установку на особисте збагачення шляхом скоєння злочинів. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, викрадене майно потерпілій було повернуто саме за сприяння працівників правоохоронних органів.

Таким чином, наявні обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, в достатній мірі не впливають на суспільну небезпечність особи обвинуваченого та скоєного ним злочину і не дають підстав для пом`якшення призначеного покарання та застосування до обвинуваченого ст.ст. 69,75,76 КК України.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2025 ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2024 та остаточно ОСОБА_4 призначено у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання. На підставі ч.7 ст.72 КК України у строк покарання зараховано період перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом, а саме з 27 червня 2025 року по день фактичного приведення вироку до виконання за правилами, передбаченими ч.7 ст.72 КК України, виходячи з такого співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні вчинений ним приблизно з 22 години 00 хвилин 01.06.2025 по 07 годину 00 хвилин 02.06.2025, тобто до ухвалення вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2025.

Враховуючи, що у даному провадженні ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин до ухвалення вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2025, остаточне покарання слід призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України, а саме за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань.

Зазначене покарання суд вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Також в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_4 з урахуванням правил ч.5 ст.72 КК України, слід зарахувати частково відбуте покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2025.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не обирався. Виходячи з цього, початок строку відбування покарання ОСОБА_4 у цьому провадженні має рахуватись з часу набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експертів на користь держави у кримінальному провадженні суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349,366-371,373-376,395,532 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, з покаранням, призначеним за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2025,остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_4 у строк покарання зарахувати строк відбутого покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2025.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Після набрання вироком законної сили речові докази: мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 14С», об`ємом пам`яті 8/128 ГБ, у корпусі синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 та коробку до вищезазначеного мобільного телефону, передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , - залишити у розпорядженні ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальнівитрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № 19/108-25-628-ТВ/ПФ від 19.06.2025, в розмірі 891,40 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1