КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6081/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня 2025 року про відмову у арешті майна у кримінальному провадженні №0002227 від 28.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня2025 року відмовлено прокурору Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0002227 від 28.07.2023, яке вилучено під час невідкладного обшуку, проведеного 14.07.2025 у нежитловому приміщенні № 4, що розташоване на 3 поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку 14.07.2025 за адресою: АДРЕСА_1,по.3, нежитлове приміщення №4.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та містить невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор та власник майна у судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002227 від 28.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження на адресу Голосіївської окружної прокуратури м. Києва надійшло звернення представника громадської організації «ПРОЗОРА ДІЯ» ОСОБА_7 , в якому останній повідомив, що за адресою: АДРЕСА_1, поверх 3, нежитлове приміщення № 4 функціонує, так званий, «Колл-центр».

У зв`язку з наявною загрозою знищення та приховування майна, яке має значення речових доказів, прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , який входить в групу прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002227 від 28.07.2023, винесена постанова про проведення невідкладеного обшуку у приміщенні «Колл-центр» за адресою: АДРЕСА_1, поверх 3, нежитлове приміщення № 4.

Такий обшук проведено прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 14.07.2025 за участі понятих та прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у період часу з 13 год 23 хв до 16 год 16 хв за адресою: АДРЕСА_1, поверх 3, нежитлове приміщення № 4, за наслідками якого виявлено та вилучено 54 відкриті пакети мобільного зв`язку «Київстар»; 21 новий запакований пакет мобільного зв`язку «Київстар»; 9 запакованих коробок із мобільними телефонами «Redmi14с»; 2 відкриті коробки із мобільними телефонами «Redmi АЗ»; 10 системних блоків разом із монітором (моноблок) марки «DELL»; 2 системних блоків разом із монітором (моноблок) марки «НР»; 7 відкритих стартових пакетів «Київстар»; 3 ноутбуки марки «НР» срібного кольору; 4 зошити із чорновими записами; 14 аркушів «А4» із інструкціями; 4 системні блоки разом із монітором (моноблок) марки «DELL»; 3 системні блоки разом із монітором (моноблок) марки «НР»; 17 ноутбуків марки «НР» срібного кольору; 11 запакованих стартових пакетів мобільного зв`язку «Lifecell»; 17 аркушів «А4» із інструкціями; 3 мобільні телефони марки «Samsung» б/у чорного кольору; 1 мобільний телефон марки «Redmi» синього кольору; 1 мобільний телефон марки «Samsung» б/у чорного кольору; 11 ноутбуків марки «HР» сірого кольору; 1 ноутбук чорно-сірого кольору марки «НР»; 2 мобільних телефони марки «Samsung» білого та голубого кольорів; 1 мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору; 1 мобільний телефон марки «Redmi» чорного кольору; 1 мобільний телефон марки «ZTE» темно-синього кольору.

Постановою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 від 14.07.2025 вищезазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002227 від 28.07.2023.

Прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 подав до суду клопотання про арешт майна, яке вилучено під час невідкладного обшуку, проведеного 14.07.2025 у нежитловому приміщенні № 4, що розташоване на 3 поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0002227 від 28.07.2023.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримано вимоги вищевказаних норм.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність стороною обвинувачення того, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки дане твердження прокурора належним чином необґрунтоване та невмотивоване.

Таким чином, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні, позаяк клопотання прокурора має формальний характер та не обґрунтоване належним чином, в клопотанні та додатках до нього не наведено правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що вищевказане майно є речовими доказами у кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки матеріали клопотання не містять достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин.

Інші зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегія суддів зауважує, що жодних відомостей на спростування встановлених слідчим судом обставин доводи апеляційної скарги не містять, а відтак апеляційна скарга є необґрунтованою та містить доводи, які є недоведеними та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3____________ ОСОБА_4 ____________