ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19.08.2025 року, якою у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Добропілля, громадянину України, непрацюючому, маючому на утриманні особу похилого віку мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є недієздатною, раніше не судимому, зареєстрованому та мешкаючому за адресою: АДРЕСА_1

відмовлено та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 15.10.2025 року включно, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

В провадженні СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження № 00000904 від 17.08.2025 р. за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

У вказаному провадженні ОСОБА_7 17.08.2025 року затримано в порядку ст. 208 КПК України та 18.08.2025 року повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19.08.2025 року в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 відмовлено та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 15.10.2025 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що ОСОБА_7 , перебуваючи під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в м. Добропілля, у випадку окупації міста військами рф, може перейти на сторону рф та переховуватись від слідчого, прокурора та суду, крім того у місті Добропілля не працює полціція у зв`язку зі зміною безпекової ситуації. Також звертає увагу, що підозрюваному інкримінується вчинення правопорушення з корисливих мотивів з насильством в період воєнного стану, а тому слід застосувати виключно найсуворіший запобіжний захід. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувтаи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала апеляційну скаргу.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечували проти апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали по розгляду клопотання слідчим суддею, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст. 181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчим суддею були дотримані.

Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України;

- наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-які документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, 18 серпня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, однак не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Також слідчий суддя вказав, що тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, не свідчить про безумовне недотримання підозрюваним процесуальних обов`язків, які на нього можуть бути покладені при обранні іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Аналогічні твердження неодноразово знаходили своє відображення і у ряді рішень Європейського суду з прав людини.

Зокрема ЄСПЛ у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Згідно п. 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила сталі 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Не може утримання підозрюваного під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летіли проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Вирішуючи питання про запобіжний захід, суд повинен враховувати вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Харченко проти України», «Комарова проти України», «Калашніков проти Росії», в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання осіб під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Під час розгляду клопотання в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Добропілля, має на утриманні особу похилого віку мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є недієздатною, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Невмотивованими є посилання апеляційної скарги прокурора щодо відсутності підрозділів поліції в м. Добропіллі, адже на теперішній час в місті примусову евакуацію не оголошено, місто під контролем Збройних сил України, підрозділи поліції повинні забезпечувати правопорядок разом з силами оборони України.

Колегія суддів не знайшла достатніх доказів того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже в матеріалах провадження відсутні письмові докази наявності зазначеного ризику.

Крім того, з моменту обрання запобіжного заходу до розгляду апеляційної скарги жодний ризик не був підтверджений документально.

Слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, зазначені в клопотанні слідчого підстави, за яких він просить застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19.08.2025 року, якою у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 відмовлено та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 15.10.2025 року включно, залишити без змін.

Судді: