У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 410 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004694.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.11.2025 р. без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді змінити та визначити ОСОБА_7 мінімальний розмір застави.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки слідчий суддя, обираючи міру запобіжного заходу, не в повній мірі врахував обставин кримінального провадження та данні про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який добровільно повернувся до військової частини після дезертирства, частково відшкодував завдану шкоду, є учасником бойових дій, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей та вагітну співмешканку.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0004694, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та, перебуваючи на посаді стрільця-зенітника 5 зенітного кулеметного відділення 3 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 , 26.08.2025 р. самовільно залишив місце служби з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, а також 26.08.2025 р. в с. Калинівка Миколаївського району Миколаївської області викрав військове майно, а саме два планшети, тепловізійний приціл «Thermion 2LRF PRO» № 776421269 та привласнив патрони калібру 5,45-мм до АК-47 у кількості 60 шт.

19.09.2025 р. ОСОБА_7 , затримано у порядку п. п. 1 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 408 КК України, у дезертирстві - самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану та за ч. 4 ст. 410 КК України, як викрадення військового майна, вчиненому в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, обставини ймовірно вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для визначення застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 410 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані службового розслідування, протоколів допиту свідків, та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою, апеляційний суд дійшов висновку про існування сукупності процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які в умовах цього кримінального провадження є достатніми для застосування саме такого запобіжного заходу.

Так, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду підтверджується тяжкістю інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, за найтяжчий з яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

Ризик незаконного впливу на свідків доведений тим, що ОСОБА_7 обізнаний про свідків, тому може шляхом погроз, залякування, підкупу, умовлянь чи узгодження показань (у тому числі через посередників або з використанням засобів електронного зв`язку) схилити їх до відмови від дачі показань, зміни раніше надані свідчення або ухилення від явки до органу досудового розслідування та суду.

Зважаючи на дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності за самовільне залишення місця служби, в умовах воєнного стану та ухвалою суду був звільнений від кримінальної відповідальності, тобто належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і, наразі підозрюється у вчиненні аналогічного особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Отже, сукупність встановлених обставин характер інкримінованого злочину, свідчать про існування реальних ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та зумовлює необхідність тримання ОСОБА_7 під вартою як виняткового запобіжного заходу.

Стосовно доводів захисника про можливість визначення ОСОБА_7 розміру застави, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього кодексу, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про можливість визначення підозрюваному розміру застави, слідчий суддя мотивовано врахував правову кваліфікацію інкримінованих підозрюваному діянь, характер і тяжкість злочинів,обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 410 КК України, вчинених у період дії воєнного стану, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких доведено прокурором.

Тобто, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному випадку розмір застави не може бути визначений.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для вирішення питання про визначення підозрюваному ОСОБА_7 певного розміру застави, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3