Дата документу 25.12.2025 Справа № 335/7468/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7468/25 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/777/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 25 грудня 2025 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Запоріжжя, яка має вищу освіту, адвокат, неодружена, має одну неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції;

підозрюваної ОСОБА_6

захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Прокурор у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2025 року, якою задоволено частково клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів, до 18 год. 05 хв. 10 жовтня 2025 року, з визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240,00 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень 00 коп.).

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу свідчить той факт, що ці заходи не здатні забезпечити ізоляцію підозрюваної в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання встановленим ризикам. Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку в оскаржуваній ухвалі, що доказів на підтвердження існування виключних обставин, що могли б бути підставою для визначення розміру застави у розміру більшому, ніж безпосередньо передбачено законом, сторона обвинувачення не надала. Зокрема, не можна вважати такими обставинами саму наявність у користуванні підозрюваної коштовного транспортного засобу та житла, які не належать їй на праві власності.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» із можливістю внесення альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 239 200 гривень. У разі внесення підозрюваною або іншою фізичною чи юридичною особою застави, покласти на останню відповідні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що сторона обвинувачення не погоджується з визначенням до підозрюваної альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 гривень.

На думку сторони обвинувачення, судом не враховано майновий стан ОСОБА_6 , обставини скоєння тяжкого злочину останньою, а саме вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, вчиненого з корисливих мотивів, та вартість винагороди за послуги підозрюваної в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, яка становила від 4 до 6 тисяч доларів США.

Вважає, що судом не вірно оцінено в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді, 15 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів з правом звільнення під заставу у розмірі 1400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 4239200,00 грн, і покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000051 від 28 квітня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України.

У ході проведення досудового розслідування виявлено, що у невстановлений час, але не пізніше квітня 2024 року у ОСОБА_6 , у порушення вимог нормативно-правових актів, якими врегульовано підстави і порядок призову на військову службу за мобілізацією, а також підстави і порядок виїзду за межі України військовозобов`язаних осіб в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про існуючу заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, окрім виключень, вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виник злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, з корисливих мотивів.

Так, ОСОБА_6 , будучи особою, що має право на заняття адвокатською діяльністю (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001800, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 31 серпня 2018 року), у невстановлений час та місці, у невстановлений спосіб, підшукавши інших співучасників, вступила у попередню змову з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та невстановленими у ході проведення досудового розслідування особами, щодо вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до розробленого плану ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 та невстановленими у ході проведення досудового розслідування особами, організовують незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяють незаконному переправлені осіб через державний кордон України шляхом надання порад, вказівок, детальних інструкцій щодо необхідних дій, зокрема отримання фіктивних медичних документів, звернення до визначених лікарів, які нібито могли забезпечувати встановлення непридатності до військової служби або надавали статус інвалідності близькому родичу, надають роз`яснення щодо подальших дій після виключення з обліку, в тому числі стосовно виїзду за межі країни на підставі документів, що формально підтверджують непридатність до військової служби чи надають право на відстрочку та отримують грошові кошти, від осіб чоловічої статі призивного віку, які підпадають під мобілізацію, не мають законних підстав для виїзду за державний кордон України та мають бажання будь-яким способом перетнути український кордон.

Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та невстановлені у ході досудового розслідування особи, діючи за попередньою змовою між собою, переслідуючи корисливий мотив, у невстановлений в ході досудового розслідування час, приступили до реалізації злочинного умислу, спрямованого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод за грошову винагороду.

ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , та невстановлені в ході досудового розслідування особи за попередньою змовою, усвідомлюючи наслідки своїх дій, склали при цьому єдиний план злочинних дій, відомий кожному з учасників, з розподілом функцій кожного, спрямованих на реалізацію цього плану.

Так, невстановлена у ході досудового розслідування особа, діючи за попереднього змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, розуміючи законодавчу процедуру та підстави для виїзду за державний кордон України, підшукала особу з числа громадян України призовного віку, а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який виявив бажання незаконно перетнути державний кордон України.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом сприяння порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, діючи з корисливих мотивів, за попередньої змовою з ОСОБА_11 , та невстановленими в ході досудового розслідування особами ОСОБА_6 19 травня 2025 року о 15 годині 10 хвилини в офісному приміщенні за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.91 прим.65, де остання займається адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №001800 виданого Радою адвокатів Запорізької області згідно з рішенням №14 від 31 серпня 2018 року, отримала від ОСОБА_12 , який діяв в інтересах ОСОБА_13 , ксерокопії документів для виготовлення інвалідності близькому родичу ОСОБА_13 , а саме матері ОСОБА_14 .

Крім того, отримавши вказані документи ОСОБА_6 , зазначила, що вартість послуги щодо організації переправлення через державний кордон України буде коштувати 4000 доларів США.

У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи згідно розробленого злочинного плану, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , та невстановленими в ході досудового розслідування особами, приблизно о 17 годині 00 хвилин того ж дня, перебуваючи у своєму офісному приміщення за раніше вказаною адресою: АДРЕСА_2 , отримала від ОСОБА_12 , який діяв в інтересах ОСОБА_13 , грошові кошти у сумі 4000 доларів США та повідомила, що з ОСОБА_13 , через декілька днів зв`яжеться її помічник ОСОБА_11 .

Далі, 20 травня 2025 року, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи згідно з розробленим злочинним планом, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленими в ході досудового розслідування особами у месенджері «WhatsApp» з номеру НОМЕР_1 з ОСОБА_13 , зв`язалась ОСОБА_11 , яка шляхом листування та дзвінків детально інструктувала та надавала вказівки ОСОБА_13 , про те, що останньому необхідно зробити у мобільному додатку «Резерв+» для отримання направлення на військово-лікарняну комісію та які витяги їй надіслати, при цьому склала заяву, в якій поставила підпис за ОСОБА_13 .

Далі, 21 травня 2025 року, 24 травня 2025 року, 27 травня 2025 року, 28 травня 2025 року, 28 травня 2025 року, 30 травня 2025 року, 03 червня 2025 року, 10 червня 2025 року ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи згідно з розробленим злочинним планом, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленими в ході досудового розслідування особами у месенджері «WhatsApp» з номеру НОМЕР_1 шляхом листування та дзвінків, продовжувала зв`язок з ОСОБА_13 , та знову надавала вказівки останньому про те, які дії необхідно йому робити у мобільному додатку «Резерв+». У результаті виконаних маніпуляцій ОСОБА_13 був знятий з розшуку ТЦК та СП, після чого 10 червня 2025 року ОСОБА_11 призначила зустріч ОСОБА_13 о 14 годині 00 хвилин біля ІНФОРМАЦІЯ_5 по АДРЕСА_1 .

10 червня 2025 року о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_11 в раніше обумовленому місці, де остання завела його до будівлі РТЦК та СП, та в подальшому супроводжувала при спілкуванні з службовими особами РТЦК та СП, сплати штрафу та подачі необхідних документів. Після цього ОСОБА_11 , передала ОСОБА_13 , висновок військово-лікарняної комісії від 02 червня 2025 року, довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією на ім`я ОСОБА_14 та повідомила, що найближчим часом він отримає відстрочку від військової служби.

У подальшому, 24 червня 2025 року ОСОБА_13 , попередньо узгодивши час та місце, зустрівся з ОСОБА_11 , біля Вознесенівської районної адміністрації за адресою: м.Запоріжжя, вул.Сєдова, буд.6, де останньому працівники адміністрації повинні були надати офіційно відстрочку від мобілізації. Так, ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи згідно з розробленим злочинним планом, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , та невстановленими в ході досудового розслідування особами супроводила ОСОБА_13 , до службового кабінету, який був розташований на другому поверсі адміністрації. У вказаному кабінеті, невстановлена в ході досудового розслідування особа повідомила, що документи ОСОБА_13 все ще перебувають в РТЦК та СП. Про вказаний факт ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_11 , яка зателефонувала невстановленій в ході досудового розслідування особі, після чого повідомила, що документи для отримання відстрочки від мобілізації не надійшли до адміністрації, через те, що ОСОБА_13 має працездатну рідну сестру ОСОБА_15 , та попрохала надіслати їй особисті документи сестри.

Надалі, в той же день ОСОБА_13 у месенджері «WhatsApp» на номер НОМЕР_1 , яким користувалась ОСОБА_11 , надіслав фотографії паспорту його сестри ОСОБА_15 та її свідоцтво про шлюб.

05 серпня 2025 року ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи згідно з розробленим злочинним планом, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленими в ході досудового розслідування особами о 10 годині 00 хвилин зустрілась з ОСОБА_13 біля буд. №6 по вул. Сєдова в м. Запоріжжя, де передала останньому медичну довідку про непрацездатність його сестри ОСОБА_15 , яка надає право ОСОБА_13 безперешкодно отримати право на відстрочку від військової служби з метою перетнути кордон України, та зазначила, що необхідні документи для отримання такого права направлені ОСОБА_11 засобами поштового зв`язку до Департаменту соціального захисту районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 ,на шлях виправлення та перевиховання не стала та вчинила новий аналогічний злочин при таких обставинах:

Так, ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно у невстановлений в ході досудового розслідування час приступила до реалізації злочинного умислу, спрямованого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод за грошову винагороду.

У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи згідно з розробленим злочинним планом, повторно, в денний час, перебуваючи у своєму офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , зустрілась з ОСОБА_12 , який діяв в інтересах ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_16 бажає виїхати за межі державного кордону України.

ОСОБА_6 зазначила, що вартість послуги щодо організації переправлення через державний кордон України буде коштувати 6000 доларів США на власноруч написала ОСОБА_12 перелік документів, який необхідно надати.

Так, 13 серпня 2025 року ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи згідно з розробленим злочинним планом, в денний час, повторно, перебуваючи у своєму офісному приміщенні за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.91 прим,65, зустрілась з ОСОБА_12 , від якого отримала грошові кошти у сумі 6000 доларів США, після чого остання була затримана працівниками поліції в порядку ст.208 КПК України.

13 серпня 2025 року ОСОБА_6 була затримана в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України.

13 серпня 2025 року ОСОБА_6 було вручене повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підписане керівником Запорізької обласної прокуратури.

Заслухавши доповідь судді; аргументи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; аргументи підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу у межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.

Так, слідчий суддя дійшов до висновку про те, що ОСОБА_17 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки ґрунтуються на матеріалах провадження.

Також, слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість їх запобіганню шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваної, ніж тримання під вартою. Слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи, що висновки слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою ніким не оскаржуються, оскаржувана ухвала в зазначеній частині не переглядається апеляційним судом на підставі вимог ст.404 КПК України

Переглядаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги прокурора, а саме в частині визначення розміру застави, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначалось вище, з наданих матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, яке є тяжким злочином.

Згідно з вимогами ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом другим частини п`ятої вказаної статті визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Проте, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що принцип верховенства права є однією з основ демократичного суспільства, притаманною всім статтям Конвенції.

Невід`ємним елементом зазначеного принципу, який також є однією із загальних засад кримінального провадження, є пропорційність. Зокрема, це підтверджується абзацом 3 підпунктом 2.2. пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що така пропорційність обов`язково має застосовуватися судом при вирішенні питання щодо суми застави, яку у разі наявності відповідних підстав у порядку ч.8 ст.182 КПК України слід звернути в дохід держави.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що в цілях ст.14 Конвенції різниця у поводженні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розсудливого виправдання, не переслідує законної мети і якщо запропоновані засоби не є пропорційними до переслідуваної мети (справа «Karlheinz Schmidt v. Germany»).

У рішенні у справі «Istomina V. Ukraine» від 13 січня 2022 року ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання, тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

У рішенні у справі «Gafа v.Malta» від 22 травня 2018 року ЄСПЛ зазначив, що гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції, покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого.

Таким чином, у разі виникнення підстав для застосування судом ч.8 ст.182 КПК України має бути дотриманий принцип пропорційності, який є невід`ємною складовою верховенства права.

Слідчий суддя, визначаючи розмір застави ОСОБА_6 у межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, врахував обставини кримінального правопорушення, наявність встановлених ризиків, дані про особу підозрюваної, та визначив заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240,00 грн, що не суперечить вимогам КПК України, якими передбачено обов`язок слідчого судді визначити розмір застави достатньої для виконання підозрюваною обов`язків, передбачених цим Кодексом, що в свою чергу також відповідає практиці ЄСПЛ, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною особою покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірною для неї.

З приводу доводів прокурора в апеляційній скарзі про те, що підозрюваній необхідно визначити заставу у розмірі 1400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 239 200 грн, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, та вартість винагороди за послуги підозрюваної в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України становила від 4 до 6 тисяч доларів США, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір застави слідчим суддею, судом має визначатися не тільки з урахуванням обставин кримінального правопорушення, а й з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу тощо. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч.4 ст.182 КПК України).

На думку колегії, всі передбачені законом обставини слідчим суддею враховані при визначенні розміру застави.

Відомостей про те, що ОСОБА_6 не виконує своїх процесуальних обов`язків після внесення застави, колегії суддів не надано.

Те, що підозрювана одразу не здала закордонний паспорт (на що звертає увагу прокурор під час апеляційного розгляду), само по собі не вплинуло на процесуальну поведінку підозрюваної.

Сторона захисту під час апеляційного розгляду зазначила, що підозрювана з`являлася за першим викликом до слідчого, прокурора та слідчого судді.

При цьому, колегія суддів, окрім характеру інкримінованого підозрюваній діяння, звертає увагу на відомості про особу підозрюваної, яка раніше не судима, має вищу освіту, є адвокатом, до дисциплінарної відповідальності, як адвокат не притягалася, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, самостійно виховує сина, який має певні захворювання та є особою з інвалідністю 3 групи і потребує постійного догляду.

Слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що доказів на підтвердження існування виключних обставин, що могли б бути підставою для визначення розміру застави у розмірі більшому, ніж безпосередньо передбачено законом, сторона обвинувачення не надала. Зокрема, не можна вважати такими обставинами саму наявність у користуванні підозрюваної коштовного транспортного засобу та житла, які не належать їй на праві власності.

Отже, на думку колегії суддів, прокурором не доведено, що розмір застави, який виходить за межі, визначені п.2 ч.5 ст.182 КПК України, не буде непомірним для підозрюваної з урахуванням відомостей про її особу, зокрема матеріального стану підозрюваної та наявності у неї утриманця, а саме сина, якого вона виховує самостійно, який є особою з інвалідністю 3 групи.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що всі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурором, та заявлені під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 15 серпня 2025 року, якою задоволено частково клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів, до 18 год. 05 хв. 10 жовтня 2025 року, з визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240,00 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень 00 коп.), залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4