Справа № 643/944/26
Провадження № 1-кс/643/816/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду у м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0002926 від 17.10.2025,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2026 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшло зазначене клопотання прокурора.

З клопотання та наданих до нього матеріалів слідує, що у провадженні СВ ХРУП № 2 ГУ Національної поліції в Харківській області перебувають вказані матеріали кримінального провадження № 0002926 від 17.10.2025, за фактами злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, здійснення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При вивченні вказаного матеріалу було встановлено, що ході досудового розслідування було встановлено, що невстановлена в ході досудового розслідування особа (далі куратор), у не встановленому в ході розслідування місці, приблизно у травні 2025 року, більш точну дату не встановлено, але не пізніше 13.06.2025, залучила підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , для вчинення теракту, тобто для активування вибухового пристрою, який було завчасно зібрано та закладено підозрюваними.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, а саме у здійсненні терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Матеріали відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було направлено з обвинувальним актом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виділено стосовно невстановленої особи матеріали в окреме провадження за № 0002926 від 17.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, в ході якого продовжується досудове розслідування.

В ході досудового розслідування було встановлено, що невстановлена особа перерахувала грошові кошти підозрюваним для вчинення теракту, та на сьогоднішній день встановлюються відомості даної особи.

На доручення ДСР НПУ в Харківській області було отримано відповідь, що за результатом проведених заходів, встановлена особа, яка може бути причетна до даного злочину, а саме громадянин України:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Генічеськ, Херсонської області, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2

21.01.2026 року в період часу з 06:07 по 07:50 год., на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова № 643/823/26, 1-кс/643/725/26 від 20.01.2026 старшим слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , було проведено обшук обув за адресою: АДРЕСА_2 , та складено протокол обшуку. Згідно вказаного протоколу, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно видав мобільний телефон Iphonе 16 Pro Max, в корпусі чорного кольору, в справному стані (встановити IMEI не надалось можливим у зв`язку з тим, що присутнє цифрове блокування телефону, пароль невідомий ), з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з силіконовим прозорим чохлом.

Вищезазначені речі вилучено та опечатано в присутності понятих в сейф пакет NPU 5122412. На теперішній час вищезазначені вилучені речі перебувають в ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 .

Вищезазначені речі, які було вилучено під час проведення обшуку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що у органу досудового розслідування є підстави вважати, що на вилучених в ході обшуку речах, можуть міститися сліди кримінального правопорушення які в подальшому стануть об`єктами дослідження під час призначення та проведення експертиз, та інформація про обставини вчинення кримінального правопорушення, приймаючи до уваги те, що вищевказане майно буде використане у кримінальному проваджені в якості речових доказів, з метою збереження речових доказів та позбавлення можливості їх знищення або переховування є необхідність у накладенні арешту на майно.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Підстав для визнання явки прокурора обов`язковою, слідчий суддя не вбачає, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки він не має жодного відношення до вказаних у клопотанні подій.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані матеріали та заслухавши пояснення власника майна, встановив таке.

У провадженні СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0002926 від 17.10.2025, за фактами злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.

21.01.2026 року в період часу з 06:07 по 07:50 год., на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 20.01.2026 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого він добровільно видав мобільний телефон Iphonе 16 Pro Max, в корпусі чорного кольору, в справному стані (встановити IMEI не надалось можливим у зв`язку з тим, що присутнє цифрове блокування телефону, пароль невідомий), з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » , з силіконовим прозорим чохлом.

Постановою слідчого від 21.01.2026 вилучений телефон визнано речовим доказом.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що у даному випадку стороною обвинувачення доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, проведення обшуку та вилучення майна відповідало меті та обставинам події даного кримінального провадження, майно має статус тимчасово вилученого, визнано речовим доказом, а відповідна постанова не ставилась під сумнів заінтересованими особами.

Оцінивши наведені стороною обвинувачення докази слідчий суддя доходить переконання у необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло у собі сліди кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення з таким майном слідчих дій.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі. Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативні наслідки арешту майна, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст. 173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, вважає необхідним зобов`язати слідчого, прокурора передати на відповідальне зберігання особі, у якої було вилучено або власнику майна, вилучене майно, після проведення відповідних експертиз, зняття виявленої інформації на електронних носіях експертами в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаному мобільному телефоні, для залучення до матеріалів кримінального провадження до 23.02.2026 включно, та попередити таких осіб про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна. Відтак, слідчий суддя покладає на слідчого та прокурора обов`язок з 24.02.2025 повернути вказане майно його власнику, та у відповідності до цього визначити місце зберігання вказаного майна.

Керуючись ст. 131 132, 170 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0002926 від 17.10.2025, (з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування майном), а саме на: мобільний телефон Iphonе 16 Pro Max, в корпусі чорного кольору, в справному стані, сім-картку мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », силіконовий прозорий чохол.

Місцем зберігання вказаного вище майна визначити СВ Харківське РУП № 2 ГУНП в Харківській області до 23.02.2026 включно, протягом якого надати стороні обвинувачення строк для проведення відповідних експертиз, зняття виявленої інформації на електронні носії спеціалістами (експертами) в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на телефоні Iphonе 16 Pro Max, в корпусі чорного кольору, який було вилучено у ОСОБА_3 , для залучення до матеріалів кримінального провадження, а також провести необхідні інші слідчі дії, а з 24.02.2026 зобов`язати слідчого/прокурора передати на відповідальне зберігання вказане майно особі у якої таке майно було вилучене або власнику цього майна, та попередити таких осіб про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору, для організації та здійснення контролю в частині визначення місця зберігання арештованого майна.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_8