Провадження №: 1-кп/755/1128/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві, клопотання ОСОБА_4 про його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2022 року за № 0002748 та 05 листопада 2022 року за № 0003548 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 357 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Історія питання (узагальнена)

Згідно даних обвинувального акта від 05 листопада 2022 року, який складено слідчою СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 та затверджено прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 слідує, що ОСОБА_4 не пізніше 04 листопада 2022 року у вечірній час доби привласнив пластикову банківську картку № НОМЕР_1 Монобанку банку АТ «Універсал банк», яка належала та була емітована на ім`я ОСОБА_7 ..

В цей же день у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на привласнення офіційного документу, а саме вищевказаної банківської картки, з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій умисел, не вживаючи будь-яких заходів для повернення вказаної банківської картки, усвідомлюючи те, що вона належить іншій особі та є офіційним документом, з корисливих мотивів, привласнив зазначену пластикову банкіську картку № НОМЕР_1 Монобанку банку АТ «Універсал банк», яка належала ОСОБА_7 та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 14, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, з безконтактною технологією оплати, забезпечує швидкі розрахунки без вводу PIN-коду та таким чином привласнив її з корисливих мотивів.

В подальшому, утримуючи вказаний офіційний документ при собі, ОСОБА_4 з метою подальшого використання, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені умисних дій, а саме у незаконному привласненні офіційного документу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

ІІ. Процедура

Верховний Суд у постанові ОП ККС у справі №521/8873/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101829954) вказав, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Тому, на виконання цих вказівок Верховного суду cудом у засіданні від 10 грудня 2025 року роз`яснено обвинуваченому норми ст. 49 КК та право на закриття провадження з цих підстав.

ІІІ. Суть клопотання

Обвинувачений ОСОБА_4 , після виконання дій вказаних у п. ІІ ухвали, звернувся до суду, у порядку ст. 284-285, 350 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення ч. ч. 1 ст. 357 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто дійсність обставин регламентованих ст. 44, 49 КК.

IV. Позиції сторін

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 клопотання про закриття кримінального провадження підтримала, оскільки є дійсними обставини визначені ст. 49 КК у відношенні заявника щодо кримінального правопорушення ч. 1 ст. 357 КК.

V. Правове регулювання питання

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 284. Закриття кримінального провадження […]

2. […] судом: 1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Кримінальний кодекс України

Стаття 44. Правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності

1. Особа […] звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

2. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом.

Стаття 49. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності

1. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: […] 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

VІ. Мотиви, з яких виходив Суд при постановленні ухвали

Суд заслухавши думку сторін, вивчивши наявні матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (див. постанову ВС від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к).

В цій справі окреслені ВС у справі № 192/3301/16-к орієнтири дотримано. Так, клопотання подане обвинуваченим, який при цьому надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд враховує, що, як зауважив Верховний Суд в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к, суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Ба більше, інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності (йдеться про підставу передбачену ст. 49 КК України) не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення (див. постанову ВС від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к).

Наведені ВС умови судом також було дотримано, а тому Суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення описаного у п. І ухвали, або ж з фактом його відсутності.

Відповідно розглядаючи указане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, Суд відмічає таке.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

В частині діяння, котре описане у п. І ухвали та кваліфіковане за ч. 1 ст. 357 КК, такий строк становить три роки.

При його обрахуванні Суд враховує, що об`єднана палата ККС ВС у справі № 328/1109/19 сформувала висновок щодо застосування норми права - положень ст. 49 КК: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Відповідно судом зауважується, що від описаних у п. І ухвали подій минув диференційований строк давності, вказаний у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, на дату розгляду клопотання вказаного у п. ІІІ ухвали.

При цьому, протягом вказаних строків обвинувачений не вчинив нового злочину, не ухилявся (перебіг давності не зупинявся), а законом не встановлено заборон щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Також судом враховується, що об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17 зауважила, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від щирого каяття, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

Відповідно, в ключі наведеного, Суд вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності щодо діяння описаного у п. І ухвали, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року), та із закриттям даного кримінального провадження у порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Питання процесуальних витрат урегульовано відповідно до положень Глава 8. Процесуальні витрати КПК України, шляхом їх віднесення на рахунок держави, у т.ч. з урахуванням того, що в постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17 об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З цих підстав та керуючись статтями44, 49 Кримінального кодексу України, статтями 284, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив :

клопотання - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2022 року за № 0002748 та 05 листопада 2022 року за № 0003548, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та саме кримінальне провадження закрити на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 09.00 год. 15 грудня 2025 року.

С у д д я ОСОБА_1