ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000591 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000591 від 29.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження, на майно, а саме: на будинок та господарчі споруди, що розташовані в ОК «ОРІЛЬ УКРГІПРОМЕЗА» АДРЕСА_1 та перебувають у власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині вимог відмовлено.

Слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на вказане майно, що буде сприяти виконанню завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом з тим, слідчий суддя вважав, що слідчим у клопотанні не доведено необхідність накладення арешту на вказане майно шляхом заборони саме користуванням вказаним майном (будинком, спорудами) та не обґрунтовано, яким чином користування вказаним майном буде сприяти виконанню завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України. Враховуючи викладене, суд вважав, що клопотання про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню.

В апеляціях:

- адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою, оскільки при її прийнятті слідчий суддя неповно та однобічно дослідив надані докази.

Зазначає, що слідчим суддею було проігноровано всі обставини справи.

Вказує, що ОСОБА_8 було прийнято до членів кооперативу та виділено їй земельну ділянку 98/99. Вказує, що ОСОБА_8 сплатила всі борги попереднього власника та кооператив надав їй довідку про її членство та відсутність заборгованості. 07.08.2025 ОСОБА_8 здійснила державну реєстрацію права власності на садовий будинок. Вказує, що жодних претензій від можливих спадкоємців ОСОБА_10 протягом майже 20 років не надходило, спадкова справа не відкривалась.

Крім того, апелянт зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, які б підтверджували спорідненість ОСОБА_11 , з покійними членами кооперативу, відкриття ним спадкової справи, його членство у кооперативі, подання ним заяви про ступ до кооперативу, сплату внесків або участь у житті кооперативу, а тому його претензії на ділянку №98/99 є безпідставними та незаконними.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні з підтсаві викладених в ній.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляцційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до вимог п.п. 1,2,3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на мйано, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріаліів, якими слідчий, прокурор обгрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна.

Як органом досудового розслідування, так і слідчим суддею зазначених вимог закону не було дотримано в повному обсязі.

Колегією суддів встановлено, що провадженні СВ ВП № 2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 29.08.2025 року за №0000591, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме:на будинок та господарчі споруди, що розташовані в ОК «ОРІЛЬ УКРГІПРОМЕЗА» АДРЕСА_1 та перебувають у власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 даної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак, клопотання слідчого та додані до нього матеріали не містять відомостей про те, що вказане майно має ознаки речового доказу.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять жодних документів, які б підтверджували спорідненість ОСОБА_11 з померлими членами кооперативу, відкриття ним спадкової справи, його членство у кооперативі, подання заяви про вступ до кооперативу, сплату членських внесків або участь у діяльності кооперативу, у зв`язку з чим його претензії на земельну ділянку № 98/99 є безпідставними.

Матеріали клопотання також не містять відомостей про те, що ОСОБА_8 є недобросовісним набувачем вказаного майна або що це майно було набуте кримінально протиправним шляхом. Крім того, ОСОБА_8 не має статусу підозрюваної у цьому кримінальному провадженні.

Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Однак, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя не перевірив усіх обов`язкових складових, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що накладення арешту на дане майно у даному випадку може привести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряжатися майном, що є неприпустимим.

Висновок слідчого судді про відповідність спірного майна критеріям речових доказів, за відсутності належного обґрунтування з боку органу досудового розслідування, колегія суддів вважає припущенням.

З урахування вищенаведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 172 КПК України.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя зобов`язаний врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на зазначені законодавчі вимоги апеляційний суд вважає, що накладення арешту на дане майно не виправдовують розумність та спірозмірність обмеження права ОСОБА_8 завданням кримінального провадження.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, слідчий в клопотання та прокурор в судовому засіданні не довели факту існування підстав для застоування до майна ОСОБА_8 обмежувальних заходів, та не довели необхідність такого арешту.

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскарженої ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме: на будинок та господарчі споруди, що розташовані в ОК «ОРІЛЬ УКГІПРОМЕЗА» АДРЕСА_1 та перебувають у власності ОСОБА_8 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4