Справа № 991/126/25
Провадження 1-кп/991/2/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 січня 2026 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з власних засобів),

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про відвід прокурора від розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000870 від 06.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

Суть питання

На стадії судового розгляду у Вищому антикорупційному суді перебуває кримінальне провадження № 0000870 від 06.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Захисник ОСОБА_4 подала через підсистему електронний суд 19.01.2026 заяву про відвід прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000870 від 06.11.2020.

Обґрунтувала заяву тим, що постановою Генерального прокурора ОСОБА_6 (як керівника) від 27 червня 2024 року визначено групу прокурорів у КП №0000870 від 06.11.2020 у складі ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 , якого визначеного старшим групи прокурорів.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 27 листопада 2024 року змінено групу прокурорів, зокрема прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 включено до складу групи прокурорів. Вказана постанова, на думку сторони захисту, не містить викладу обставин, що свідчать про наявність підстав, визначених ч. 4 та ч. 5 ст. 36, ч. 3 ст. 313 ч. 2 ст. 341 КПК України для зміни групи прокурорів та включення до її складу прокурора ОСОБА_3 .

Захисник посилалась на норми КПК України, а саме ч. 4 ст. 36, ч. 1 ст. 37 КПК України, які передбачають повноваження прокурора у кримінальному провадженні та які визначають порядок здійснення повноважень прокурора в одному кримінальному провадженні іншим прокурором.

Також зазначила, що відповідно до постанови заступника Генерального прокурора від 27.11.2024 підставою для розширення групи прокурорів стали кадрові зміни, складність кримінального провадження та необхідність забезпечення додержання розумних строків досудового розслідування. Натомість, як вважає сторона захисту, будь-яка зміна прокурора (групи прокурорів), яка прямо не передбачена у чинному КПК України, є порушенням вимог незмінності прокурора у кримінальному провадження (ч. 2 ст. 37 КПК України). Таким чином, включення до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, зокрема, прокурора ОСОБА_3 , відбулось без наявності вищеперерахованих виключних підстав для участі інших, ніж визначені на початку досудового розслідування, прокурорів.

Більш того, сторона захисту вважає, що у заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 були відсутні повноваження на винесення постанови про зміну прокурорів у КП №0000870 від 06.11.2020 року від 27 листопада 2024 року в розумінні ст. 110 КПК, посилаючись на позицію Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладену в ухвалі від 12 жовтня 2021 року по справі № 344/2995/15-к, провадження № 51-8361км18 н. Тому вважають, що в матеріалах справи відсутня постанова про залучення до складу групи прокурорів ОСОБА_3 , що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень. Вказані обставини призвели до недотримання належної правової процедури і є порушенням гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

З наведених підстав сторона захисту вважає, що прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального ОСОБА_3 підлягає відводу від розгляду кримінального провадження.

Доводи сторін

В судовому засідання захисник ОСОБА_14 підтримала клопотання, з підстав, викладених у ньому.

Захисник ОСОБА_15 підтримала заяву про відвід.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення заяви про відвід прокурора.

Прокурор заперечував про задоволення заяви про його відвід. Зазначив, що підстав, передбачених ст. 77 КПК України для відводу прокурора стороною захисту не доведено. Вважає, що така заява подана стороною захисту виключно з підстав затягування судового розгляду.

Мотивація суду

Проаналізувавши заяву про відвід, заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КПК України прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Отже, для відводу прокурора необхідно обґрунтувати наявність обставин, які передбачені вказаною вище статтею. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Першою підставою для відводу прокурора ОСОБА_3 заявник зазначає те, що прокурор не брав участь у цьому кримінальному провадженні з його початку до завершення, а підстави, передбачені ч. 4 та ч. 5 ст. 36, ч. 3 ст. 313 ч. 2 ст. 341 КПК України для зміни групи прокурорів та включення до її складу прокурора ОСОБА_3 були відсутні.

Другою підставою для відводу прокурора є відсутність, на думку сторони захисту в матеріалах кримінального провадження, постанови прокурора у кримінальному провадженні, якою визначено групу прокурорів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_3 , якого призначено старшим групи прокурорів.

Сторона захисту посилається на позицію Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладену в ухвалі від 12 жовтня 2021 року по справі № 344/2995/15-к, провадження № 51-8361км18 н, де судом досліджено питання повноважень прокурора у кримінальному провадженні, яка є відмінної від позиції, викладеній у п. 16 висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 22 лютого 2021 року у справі №754/7061/15.

На думку сторони захисту саме старший групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000870 від 06.11.2020 року ОСОБА_12 в розумінні ст. 110 КПК України та відповідно до її вимог мав процесуальні повноваження на винесення постанови про зміну прокурорів у КП №0000870 від 06.11.2020 року від 27 листопада 2024 року, а не прокурор, який обіймає посаду керівника відповідного органу прокуратури - заступник Генерального прокурора ОСОБА_13 .

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутня постанова про призначення прокурора ОСОБА_3 належним суб`єктом до групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, прокурор діє не в межах своїх повноважень, що є недотриманням належної правової процедури, яка тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Суд звертає увагу, що перша підстава для відводу прокурора ОСОБА_3 досліджена судом під час розгляду попередньої усної заяви сторони захисту, заявлену у підготовчому судовому засіданні 17.04.2025 про відвід прокурора у зв`язку з його неупередженістю, та викладена в ухвалі суду від 17.04.2025.

Щодо порушення порядку призначення прокурора ОСОБА_3 саме постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 про заміну групи прокурорів від 27 листопада 2024 року

Суд зазначає, що перелік виключних підстав для відводу прокурора передбачений у ст. 77 КПК, який не передбачає такої підстави для відводу прокурора як порушення порядку його призначення.

Разом з тим суд вважає необхідним дослідити питання недотримання органом досудового розслідування належної правової процедури в контексті заявленого відводу прокурору.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КПК керівник органу прокуратури Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень; прокурор особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень (пункти 9, 15).

Відповідно до частини 1 ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Тобто вимогами ч. 1 ст. 37 КПК України прямо передбачено повноваження керівника органу прокуратури визначати у разі необхідності групу прокурорів та старшого групи прокурорів.

В свою чергу, відповідно до статті 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. За змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 754/7061/15 Провадження N 51-4584 кмо 18).

Постанова заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 від 27 листопада 2024 року, якою змінено групу прокурорів, зокрема прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 включено до складу групи прокурорів, мотивована кадровими змінами, складністю кримінального провадження та необхідністю забезпечення додержанням розумних строків досудового розслідування.

Для суду цілком очевидним є факт того, що у зв`язку з кадровими змінами в Офісі Генерального прокурора виникла необхідність у зміні групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000870 від 06.11.2020 року. Таким чином прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 призначений постановою керівника органу прокуратури, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 37 КПК України та узгоджується з позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 лютого 2021 року у справі №754/7061/15.

Щодо посилання сторони захисту на позицію, викладену в ухвалі Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суд від 12 жовтня 2021 року (справа № 344/2995/15-к, провадження № 51-8361км18), яка є відміною від позиції об`єднаної палати, викладеній у постанові від 22 лютого 2021 року у справі №754/7061/15, як на підставу для відводу прокурора, суд зазначає наступне.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 22лютого 2021 року у справі №754/7061/15 (далі постанова від 22 лютого 2021 року) сформулювала такий висновок: «за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень" та виклала свій висновок щодо тлумачення термінів у статті 110 КПК".

Колегія суддів вважає, що стаття 37 КПК не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні. Сама собою відсутність у Кодексі спеціальних вимог до форми прийняття рішення про призначення конкретної посадової особи прокуратури для керівництва розслідуванням дає підстави вважати, що це організаційне питання залишено законодавцем на розсуд сторони кримінального провадження. Таке рішення може прийматися у формі, визначеній самим органом прокуратури. Стаття 110 КПК містить вимоги до рішень як органів досудового розслідування, прокурора, так і слідчого судді, суду, передбачивши в частині першій, що всі їх рішення є процесуальними рішеннями. У частинах 2 та 3 стаття 110 передбачає однорідні вимоги до процесуальних рішень: "2. Судове рішення приймається у формі ухвали, постанови або вироку, які мають відповідати вимогам, передбаченим статтями 369, 371-374 цього Кодексу. 3. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне".

Таким чином об`єднана палата поширила вимоги частини 3 цього положення на керівника органу прокуратури - посадову особу відповідного органу, якій надано право визначати конкретного прокурора для здійснення керівництва досудовим розслідуванням. Таким чином, об`єднана палата вважала, що "керівник органу прокуратури" є "прокурором" у значенні, який цьому терміну надається у статті 110 КПК.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховний Суд у своїй ухвалі від 12 жовтня 2021 року по справі № 344/2995/15-к, провадження № 51-8361км18, не погоджуючись з таким висновком, зазначила: що терміни "суд", "слідчий суддя", "слідчий", "прокурор" в цій статті, як і в переважній більшості положень Кримінального процесуального кодексу, вживаються як позначення процесуальної функції в конкретному кримінальному провадженні, а не як позначення посади. Не будь-хто, хто обіймає посаду прокурора чи слідчого, є "прокурором" або "слідчим" у значенні статті 110 КПК, якому надано право виносити рішення, постанови у кримінальному провадженні, як і не будь-якому судді надано право виносити ухвали, постанови або вироки у конкретній кримінальній справі. Виходячи з процесуального значення термінів, вжитих у статті 110 КПК, вимога винести постанову адресована особі, яка вже виконує процесуальні повноваження прокурора (або слідчого) у конкретному кримінальному провадженні. А такі повноваження відповідна службова особа набуває лише після того, як вона визначена керівником відповідного органу (частина 1 статті 37 або частина 2 статті 39 КПК).

Таким чином, повноваження виносити постанову у провадженні надане лише прокурору, який попередньо визначений для керівництва у конкретному кримінальному провадженні. Водночас керівник прокуратури або керівник органу досудового розслідування не є "прокурором" або "слідчим" у значенні частини 3 статті 110 КПК, тобто вони не виконують відповідних процесуальних функцій. Відповідно, вони не тільки не зобов`язані, але й не можуть приймати процесуальні рішення у конкретному кримінальному провадженні, оскільки не мають відповідних повноважень.

Колегія суддів вважала, що висновок, який міститься в постанові об`єднаної палати, додає до тексту статті 110 КПК вимогу, яка не лише в ній не міститься, але й суперечить точному змісту цього положення. Вимоги статті 110 КПК застосовні лише до тих рішень, які особи, згадані в її 6 частині 1, приймають у як відповідні процесуальні фігури, тобто виконують функцію слідчого, прокурора, судді після того, як кримінальна справа вже перебуває в їхньому провадженні, або, іншими словами, які призначені або визначені для здійснення провадження у конкретній справі».

З зазначених вище підстав ККС ВС дійшов висновку, що кримінальне провадження необхідно передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, оскільки колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 22 лютого 2021 року у справі №754/7061/15.

Судом встановлено, що ухвалою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 грудня 2021 року (справа № 344/2995/15-к провадження № 51-8361кмо18) повернуто матеріали кримінального провадження на розгляд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті. Тобто цією ухвалою не здійснено відступу від раніше зазначеного висновку у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі №754/7061/15. Тому підстави для інших висновків, які зробив суд раніше, відсутні.

Таким чином, за наявності в матеріалах справи постанови про призначення прокурора відсутні правові підстави вважати, що під час зміни групи прокурорів було порушено вимоги належної правової процедури. Постанова заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 від 27 листопада 2024 року про зміну групи прокурорів підтверджує повноваження прокурора ОСОБА_3 та свідчить про дотримання встановленого законом порядку, а отже твердження сторони захисту про недотримання належної правової процедури є безпідставними та необґрунтованими.

На переконання суду, заявлений прокурору відвід не містить об`єктивно підтверджених відомостей про існування обставин, визначених ст. 77 КПК України, тому у заяві захисника про відвід прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 77, 80, 81, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про відвід прокурора першого відділу процесуального керівництва та підтриманням публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000870 від 06.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 , передбаченого ч. 2 ст. 364 України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1