ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 Справа №607/16336/25 Провадження №1-кп/607/1764/2025

07 жовтня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000514 від 02 червня 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Золотники Теребовлянського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, працюючого водієм-експедитором у ФОП « ОСОБА_4 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, РНОКПП: НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2025 року о 09 годині 25 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «CITROEN С4 P1CASS0» р.н. НОМЕР_2 із пасажиром ОСОБА_10 без вантажу, рухався лівою смугою транспортного потоку вул. Об`їзна, м. Тернопіль в напрямку вул. Протасевича від вул.Степана Будного із швидкістю 72...88 км/год, чим порушив вимоги пунктів 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), які зобов`язували його рухатися в населеному пункті м. Тернопіль зі швидкістю не більше 50 км/год.

Під час руху обвинувачений ОСОБА_3 в порушення пунктів 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення поняття «дорожні умови», «дорожня обстановка», «населений пункт», «пішохідний перехід», «перевага»). 2.3 «б» ПДР, а також вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не ураховував дорожні умови і не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Продовжуючи такий рух, водій ОСОБА_3 наближався до регульованого світлофором пішохідного переходу, що встановлений на вул. Об`їзна м.Тернопіль, поряд з будинком №23, і позначений дорожнього розміткою 1.14.2 («зебра») з лініями червоного та білого кольорів та дорожніми знаками: 5.38.1, 5.38.2 («пішохідний перехід») ПДР, та на якому горів червоний сигнал для транспортних засобів, який забороняє рух. У вказаний період зазначеним пішохідним переходом на зелений сигнал для пішоходів, справа наліво відносно руху автомобіля, рухався пішохід ОСОБА_11 , а в правій смузі на виконання вимог світлофорного об`єкту стояв нерухомо вантажний автомобіль «MAN TGL 8.220» р.н. НОМЕР_3 із причепом «KONAR» р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_12 .

Будучи проінформованим заборонним («червоним») для руху автомобілів сигналом світлофора та зупинкою у правій смузі для руху попутного із ним вантажного автомобіля «MAN TGL 8.220» із причепом «KONAR», водій ОСОБА_3 проігнорував дані вимоги, горизонтальну розмітку 1.12 (розділ 34 «Дорожня розмітка») та вимоги пунктів: 8.7.3 (е) та 8.10, ПДР і не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), продовживши рух. Унаслідок цього, на пішохідному переході допустив наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля «CITROEN С4 PІCASSO» на пішохода ОСОБА_11 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми грудей та живота з численними переломами ребер, що супроводжувалися ушкодженнями обох листків плеври та тканини лівої легені, повним поперечним порушенням цілісності (розривом) селезінки, а також поширеними крововиливами у м`які тканини лівої половини бокової поверхні грудей та клітковину лівої половини заочеревинного простору, внутрішньою кровотечою, від яких о 10 год 35 хв 02.06.2025 настала його смерть у КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог пунктів: 8.7.3 (е) та 8.10, а також горизонтальної розмітки 1.12 (розділ 34 «Дорожня розмітка») ПДР, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Таким чином, дії ОСОБА_3 які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у інкримінованому йому злочині визнав повністю, погодився з усіма обставинами, які були зібрані та дослідженні під час досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті та із розміром цивільного позову прокурора. Крім цього, показав, що 02.06.2025 о 09 год 25 хв він, керуючи транспортним засобом марки «CITROEN С4 PІCASSO», зі швидкістю близько 70 км/год, по вул.Об`їзна у напрямку вул.Протасевича в м.Тернополі лівою смугою, та проїжджаючи регульований пішохідний перехід, не звернув увагу на сигнал світлофора, а також на те, що у правій смузі зупинився сідловий тягач. В момент проїзду пішохідного переходу він здійснив наїзд на потерпілого. Після цього, він зупинив керований ним транспортний засіб.

У вчиненому щиро розкаюється, просить суд, при призначенні покарання врахувати його поведінку після вчинення злочину, зокрема активне сприяння у розкриття кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілим у кримінальному провадженні, звільнивши від покарання з випробуванням. Поряд з цим, просить не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки це його єдиний заробіток для утримання дружини, яка має ряд хронічних захворювань та двох малолітніх дітей.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення на суму 2271,49 грн визнає в повному обсязі.

Представником потерпілих адвокатом ОСОБА_9 суду надано нотаріально засвідчені заяви потерпілої ОСОБА_13 та законного представника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітніх потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , зі змісту яких вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілим повністю відшкодована заподіяна матеріальна та моральна шкода за виключенням страхового відшкодування, яке підлягає виплаті страховою компанією. Жодних претензій в межах кримінального провадження потерпілі до обвинуваченого ОСОБА_3 не мають. Просять призначити обвинуваченому мінімальне покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши положення ст.75 КК України. Також просять суд не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, визнано судом недоцільним. При цьому, суд виходив з того, що згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх прав. В судовому засіданні, після допиту обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які зазначені в обвинувальному акті, та які сторона обвинувачення вважає такими, при яких відбулося вчинення кримінального правопорушення.

Сумніви у добровільності позиції учасників судового провадження, у суду відсутні, наслідки неможливості оскаржити обставини, що були ними визнані в судовому засіданні, в апеляційному порядку - роз`яснені.

Судом встановлено, що наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, в межах обраного обсягу та порядку, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст.12 КК України злочин за ч.2 ст.286 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, ту обставину, що ОСОБА_3 вперше скоїв кримінальне правопорушення з необережності, особу обвинуваченого, а саме: відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив неправомірність вчиненого ним діяння і критично оцінює скоєне, готовий нести відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває на обліку у нарколога, психіатра.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує, обставини, які пом`якшують покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, працевлаштований, працює на посаді, пов`язаній з керуванням транспортними засобами, має на утриманні двоє малолітніх дітей. З врахуванням наведених обставин, суд доходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі визначеному ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про необхідність призначення альтернативного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд враховує наступне.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність пов?язана з користуванням таким правом, є засобом реалізації догляду за іншими особами. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Так, Правилами дорожнього руху регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

До водіїв транспортних засобів пред?являються підвищені вимоги щодо дотримання ними цих Правил, адже порушення такими особами Правил дорожнього руху може призвести до травмування, в тому числі, пасажирів, а також інших учасників дорожнього руху.

У даному кримінальному провадженні, суд бере до уваги грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_3 Правил дорожнього руху, що і призвело до дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками, а саме, смерті потерпілого.

За таких обставин доводи сторони захисту про те, що для обвинуваченого керування транспортним засобом є основним заробітком, оскільки перебуває на посаді водія-експедитора, а також способом перевезення членів сім?ї, які потребують стороннього догляду, не може бути безумовною підставою для незастосування до ОСОБА_3 додаткового покарання.

Крім цього, відсутність у потерпілих претензій матеріального та морального характеру, з урахуванням наслідків вчиненого злочину, не знижує тяжкості та небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим. Разом з цим, суд ураховує позиції потерпілих щодо не застосовування до обвинуваченого додаткового покарання, однак звертає увагу на те, що думки потерпілих щодо призначення покарання у справах цієї категорії не є обов`язковими для суду, не обмежують суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, однак вони ураховуються в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не мають над ними пріоритету.

Ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, відверте нехтування обвинуваченим ПДР України, а також наслідки у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_11 , суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Разом з цим, суд із врахуванням обставин, що встановлені під час розгляду кримінального провадження, детальної перевірки доводів учасників судового розгляду та особи ОСОБА_3 , з огляду на необережну форму вини, поведінку останнього під час судового розгляду, який критично оцінив свої протиправні дії, засуджує свою поведінку, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, дійшов висновку, що в сукупності зазначене свідчить про можливість виправлення останнього без відбування покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою та покладенням обов`язків протягом іспитового строку, необхідних для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає, оскільки призначення більш м`якого покарання, з визначених ч.2 ст.286 КК України, на переконання суду, не забезпечить виправлення ОСОБА_3 та запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради заявлений цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у розмірі 2271,49 грн.

Положеннями ч.1 ст.1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Таким чином, заявлені прокурором вимоги підлягають до задоволення та з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню кошти в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, що підтверджується інформацією Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради №01-3/1978 від 08.07.2025, згідно якої вартість затрат на лікування та перебування потерпілого ОСОБА_11 за 1 ліжко днів у закладі охорони здоров`я становить 2271,49 грн, з яких підлягають стягненню до державного бюджету 2148,45 грн та до обласного бюджету 123,04 грн.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України, а саме: медичну карту стаціонарного хворого №09529 в 1 томі на ім`я ОСОБА_11 залишити на зберіганні в архівному відділі КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України, а саме: процесуальні витрати (вартість судової інженерно-транспортної експертизи «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №СЕ-19/120-25/7827-ІТ від 20.06.2025 складає 3565,60 грн; вартість судової фототехнічної експертизи №СЕ-19/120-25/6697-ФП від 24.06.2025 складає 4457 грн; вартість судової інженерно-транспортної експертизи «дослідження технічного стану транспортних засобів» №СЕ-19/120-25/6709-ІТ від 17.06.2025 складає 2674,20 грн) у зв`язку із залученням експерта у сумі 10696 гривень 80 копійок підлягають стягненню з ОСОБА_3 в користь держави.

Питання про скасування арешту майна, суд вирішує, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України. Скасувати арешт, накладений, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2025 (справа №607/11470/25) на транспортний засіб марки та моделі «Citroen C4 Picasso», 2007 року випуску, VIN: НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_3 , жителю с. Золотники Тернопільського району Тернопільської області, після набрання вироку законної сили.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому за даною статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому 3 (три) роки іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Національної служби здоров`я України кошти в розмірі 2148,45 (дві тисячі сто сорок вісім гривень сорок п`ять копійок) грн на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину (UA026011; , отримувач ГУК у м.Києві/Шевченківський р-н/ 24060300, банк отримувача Казначейство України), код класифікації доходів 24060300.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Тернопільської обласної ради кошти в розмірі 123,04 (сто двадцять три гривні чотири копійки) грн на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину (UA0019001; код бюджетної класифікації 21080500 «інші надходження», отримувач Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, ).

Речові докази: медичну карту стаціонарного хворого №09529 в 1 томі на ім`я ОСОБА_11 залишити на зберіганні в архівному відділі КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати у зв`язку із залученням експерта у сумі 10696 гривень 80 копійок (десять тисяч шістсот дев`яносто шість гривень вісімдесят копійок) в дохід держави.

Скасувати арешт, накладений, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2025 (справа №607/11470/25) на транспортний засіб марки та моделі «Citroen C4 Picasso», 2007 року випуску, VIN: НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_3 , жителю с. Золотники Тернопільського району Тернопільської області, після набрання вироку законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1