Єдиний унікальний № 946/4027/20
Провадження № 1-кп/946/101/25
ВИРОК

Іменем України

04 листопада 2025 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в залі суду у місті Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000787, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Комрат Республіки Молдова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 22 серпня 2005 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, іспитовий строк 1 рік; 06 листопада 2006 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 22 серпня 2005 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі; 12 грудня 2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, 18 серпня 2021 року біля 14 годин, більш точний час не встановлено, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в приміщенні магазину «Мир одежди» по АДРЕСА_2 , повторно, шляхом вільного доступу, відкрито викрав чоловічу весняну куртку марки «PUMA», чорного кольору, вартістю 629грн 33коп., що належить ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того, у період дії на території України воєнного стану, введеного з 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що внаслідок масованого обстрілу у період з 22 години 50 хвилини 11 жовтня 2023 року по 01 годину 45 хвилину 12 жовтня 2023 року інфраструктури на території міста Ізмаїл Одеської області пошкоджено приватний будинок АДРЕСА_3 та господарі вказаного будинку, через пошкодження в ньому не мешкають, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, 28 жовтня 2023 року о 15 годині 28 хвилині проник на територію вказаного домоволодіння, де в підвалі господарського приміщення, розташованого на подвір`ї вищевказаного домоволодіння, виявив металеву діжку з нержавіючої сталі, яку з метою таємного викрадення виніс у подвір`я зазначеного будинку, де був помічений іншою особою, яка намагалася зупинити протиправні дії ОСОБА_4 . Проте, ОСОБА_4 умисно, повторно, в умовах воєнного стану, не дивлячись на неодноразові вимоги іншої особи припинити протиправні дії, відкрито викрав металеву діжку з нержавіючої сталі об`ємом 150л вартістю 2475грн, яка належить потерпілій ОСОБА_8 після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе частково винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення і пояснив, що відкритого викрадання майна у ОСОБА_6 він не скоював, а вчинив крадіжку куртки. Так в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що 18 серпня 2021 року він проходив по вулиці Пушкіна в місті Ізмаїл Одеської області, зайшов у магазин «Мир одежди», забрав там куртку та пішов. В магазині були продавці та покупці. Під час виходу з магазину не чув, щоб спрацювала рамка. Вийшов з магазину та швидко пішов, не чув, щоб хтось кричав до нього та вимагав зупинитися. Потім зустрів родича та подарував йому куртку. Щодо відкритого викрадення майна ОСОБА_8 , то цей факт обвинувачений ОСОБА_4 визнав в повному обсязі, детально розповів про обставини цього злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини справи, викладені в обвинувальному акті щодо цього епізоду. Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що грабіж майна ОСОБА_8 він вчинив за вище описаних обставинах, об`яснив свою поведінку тим, що не обдумав наслідки своїх дій. У скоєному кається.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені належним чином. Цивільні позови від потерпілих не надходили. Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 КПК України прийшов до висновку про проведення судового розгляду без участі потерпілих осіб.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї провини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення щодо відкритого викрадання майна у ОСОБА_8 , а також те, що він не піддав сумніву обставини справи, які викладені в обвинувальному акті щодо грабежу майна у ОСОБА_8 , правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються щодо грабежу майна у ОСОБА_8 , та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Незважаючи на те, що обвинувачений визнав свою провину частково, його винність у скоєнні кримінального правопорушення відкритого викрадення майна ОСОБА_6 підтверджується наступним дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показами свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що в період з лютого по вересень 2021 року вона працювала продавчинею в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по вулиці Пушкіна, 45 в місті Ізмаїл Одеської області, власником магазину на той час була ОСОБА_6 18 серпня 2021 року вона перебувала на робочому місці в магазині, приблизно біля 14 години побачила, що до магазину зайшли дві особи ромської національності, один з яких пішов у середину магазину, а потім різко пішов до виходу. Під час його виходу спрацювала сигнальна рамка, після чого той чоловік побіг. Вона побігла за ним, кричала, щоб він зупинився, бо він вкрав куртку. Але той лише обернувся, почувши її крики, та побіг далі, притискаючи вкрадену картку до себе. Інший чоловік залишився в магазині. В тому чоловіку, хто вкрав куртку, вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_4 .

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 серпня 2021 року кримінальному провадженні № 0000796 та рапортом чергового працівника поліції від 18 серпня 2021 року, згідно до яких 18 серпня 2021 року до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що 18 серпня 2021 року близько 14 години невстановлена особа, знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по вулиці Пушкіна, 45 в місті Ізмаїл Одеської області, шляхом вільного доступу відкрито викрала чоловічу куртку, чим спричинила матеріальну шкоду (т. 2 а.п. 4, 5).

Протоколом огляду місця події від 18 серпня 2021 року та фото таблицею до нього, згідно до яких оглянуто приміщення магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_2 , встановлено наявність в магазині рамки турнікету, нічого не вилучено (т. 2 а.п. 9-15).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 серпня 2021 року та фото таблицею до нього, згідно до яких ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_4 як особу, яка 18 серпня 2021 року в магазині «Мир одежди» відкрито викрала куртку (т. 2 а.п. 16-19).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 серпня 2021 року та фото таблицею до нього, згідно до яких ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_4 як особу, яка 18 серпня 2021 року в магазині «Мир одежди» відкрито викрала куртку (т. 2 а.п. 20-23).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2021 року та відеозаписом до нього, згідно до яких ОСОБА_12 показав де та яким чином ОСОБА_4 18 серпня 2021 року зайшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по вулиці Пушкіна, 45 в місті Ізмаїл Одеської області, а коли ОСОБА_4 пішов, то дві жінки казали, що той викрав куртку. (т. 2 а.п. 24-30).

Заявою ОСОБА_4 від 18 серпня 2021 року, згідно до якої ОСОБА_4 видав працівникам поліції чоловічу куртку марки «PUMA», чорного кольору (т. 2 а.п. 30).

Протоколом огляду предмету від 18 серпня 2021 року та фото таблицею до нього, згідно до яких оглянуто чоловічу картку чорного кольору марки «PUMA» (т. 2 а.п. 31-33).

Постановою про визнання і залучення до кримінального провадження речових доказів від 18 серпня 2021 року, згідно до якої до кримінального провадження долучено у якості речового доказу чоловічу весняну куртку марки «PUMA», чорного кольору, яку видав ОСОБА_4 (т. 2 а.п. 34).

Заявою ОСОБА_13 від 20 серпня 2021 року, згідно до якої він видав працівникам поліції відеозапис з камер відеоспостереження магазину по вулиці Пушкіна, 44В в місті Ізмаїл (т. 2 а.п. 37).

Протоколом огляду відеозапису від 20 серпня 2021 року, відеозаписом та фото таблицею до нього, дослідженими в судовому засіданнями, згідно до яких вбачається, що на відеозапису за період 18 серпня 2021 року з 13 години 48 хвилини по 13 годину 52 хвилину особа, ззовні схожа на ОСОБА_4 спочатку входить до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_2 , потім виходить з нього, а коли за ним виходять дві жінки, він прискорюється та починає втікати (т. 2 а.п. 38-42).

Постановою про визнання і залучення до кримінального провадження речових доказів від 20 серпня 2021 року, згідно до якої до кримінального провадження долучено у якості речового доказу оптичний диск DVD-r з відеозаписами, який видав ОСОБА_13 (т. 2 а.п. 43).

Висновком експерта від 01 вересня 2021 року № СЕ-19/116-21/14462-ТВ та фото таблицею до нього, згідно до яких вартість чоловічої весняної куртки марки «PUMA» становить 629грн 33коп. (т. 2 а.п. 46-49).

Аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, оскільки кожне з них доповнюється і підтверджується сукупністю інших доказів.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2, 4 ст. 186 КК України, оскільки ОСОБА_4 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2, 4 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65-67 КК України враховує характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченої, обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, висновок органу пробації.

Обставин, які б згідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченої, судом встановлено не було.

До обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 6567 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. За формальною класифікацією, передбаченою ст. 12 КК України, в залежності від санкції статі обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкі злочини.

Водночас, як обставина, що має враховуватися судом при призначенні покарання, ступінь тяжкості злочину є оціночною ознакою, яка визначає межі судової дискреції.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 207/5011/14-к, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Суд враховує те, що за ступенем суспільної небезпечності (тяжкості) склади вчинених ОСОБА_4 злочинів відносяться до тяжких злочинів проти власності. Це свідчить, що ОСОБА_4 ігнорує моральні цінності, існуючі в український спільноті, зневажливо ставиться до власності інших людей.

Суд також враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 (немає тяжких та хронічних захворювань), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Отже, з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , у тому числі того, що він раніше судимий, наявність обставини, що пом`якшує його покарання, обстановки, причин, характеру та способу вчинення злочинів, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог Кримінального кодексу України та передбачених ним санкцій, виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки призначення менш суворого покарання не досягне мети його застосування. Разом з цим, на думку суду, призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи наявність обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням особи обвинуваченого, те що він вчинив умисні тяжкі злочини проти власності в умовах воєнного стану повторно, керуючись вимогами карного закону і передбачених цим законом санкцій, суд вважає можливим при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покарання призначити в нижніх межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Суд також вважає за необхідне в силу ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи в розмірі 1231грн 86коп.

Речові докази розподіляються відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 03 червня 2020 року в період часу приблизно з 18 години по 20 годину, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, прийшов до флігелю, який знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де знаходився ОСОБА_7 , після чого, застосувавши до останнього фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося у нанесені ударів кулаками та тростиною по обличчю та тулубу потерпілого, ОСОБА_4 , переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що за його діями спостерігає потерпілий ОСОБА_7 , протиправно, відкрито заволодів апаратом для зварювання марки «Моrкlе» моделі «МIG-2958» вартістю 2587грн 50коп., чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на вищевказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло.

Під час судового розгляду суд проаналізував сукупність доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст. 22, 26 КПК України, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Перевіривши факти, викладені сторонами кримінального провадження, з урахуванням встановлених фактичних обставин кримінального провадження та досліджених у судовому засіданні доказів, за результатами судового розгляду, під час якого було досліджені письмові та речові докази, допитано потерпілого, свідків та обвинуваченого, судом встановлена недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, у скоєнні якого він обвинувачується.

При цьому відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводився лише стосовно ОСОБА_4 , якому було висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні відкритого викрадання майна у ОСОБА_7 не визнав повністю у повному обсязі обвинувачення, зазначивши, що 03 червня 2020 року у вечірній час він прийшов в гості до свого знайомого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 . Під час спілкування ОСОБА_7 повідомив, що бажає продати зварювальний апарат, попросив його ОСОБА_4 допомогти в цьому. Він ОСОБА_4 погодився, подзвонив знайомим, потім передав їм апарат. Наступного дня від працівників поліції він дізнався, що ОСОБА_7 повідомив нібито він викрав апарат. Потім апарат повернули власнику. Потерпілий написав заяву із злості, тому що був сердитий на ОСОБА_4 . Нічого у ОСОБА_7 він не викрадав.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що 03 червня 2020 року у вечірній час ОСОБА_4 прийшов до нього в гості до флігелю, який знаходиться на території домоволодіння, яке належить потерпілому - ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому зайшов ОСОБА_4 із дозволу його власника, між ними виникла сварка через співмешканку ОСОБА_4 . Потім він сам ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 , що бажає продати зварювальний апарат, а ОСОБА_4 сказав, що може допомагти це зробити через своїх знайомих. ОСОБА_4 дзвонив до когось із знайомих, він сам ОСОБА_7 розмовляв, розказав який саме зварювальний апарат. Потім сам віддав ОСОБА_4 зварювальний апарат, не вважав, що ОСОБА_4 викрав в нього зварювальний апарат. Хтось з сусідів сказав, що ОСОБА_4 може не повернути йому а ні апарат, ані гроші, тому він звернувся до поліції. Потім апарат працівники поліції йому повернули, але він не вважає, що ОСОБА_4 апарат викрадав, або бажав викрасти, віддав зварювальний апарат сам, добровільно без будь-якого психологічного або фізичного примусу.

Свідок ОСОБА_14 під час судового розгляду пояснив, що він є племінником обвинуваченого ОСОБА_4 . Ввечері 03 червня 2020 року ОСОБА_4 зателефонував йому та повідомив, що його знайомий бажає продати зварювальний апарат. Йому ОСОБА_14 було відомо, що його знайомий ОСОБА_15 бажає придбати зварювальний апарат. Він зв`язався з ним та повідомив про наявність апарату. Йому відомо, що ОСОБА_15 їздив до власника апарату та придбав апарат. Ніхто зварювальний апарат не викрадав та не збирався його викрадати.

Свідок ОСОБА_15 під час судового розгляду пояснив, що 03 червня 2020 року він зустрівся із своїм однокласником ОСОБА_14 , якому подзвонив його родич ОСОБА_4 та запропонував придбати зварювальний апарат за 2500грн. Його зацікавила ця пропозиція. Він зустрівся із продавцем десь в районі вулиці Української в місті Ізмаїл, йому сподобався зварювальний апарат, він був у порядку, до апарату були ще й документи і він придбав апарат. ОСОБА_4 казав, що апарат його родича. Наступного дня до нього подзвонив слідчий і повідомив, що зварювальний апарат крадений і він його повернув. Під час купівлі ніякого сумніву, що апарат може бути краденим у нього не виникло, так як усе було в порядку і на апарат були документи.

З витягу з кримінального провадження № 0000787 від 24 червня 2020 року вбачається, що 03 червня 2020 року до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_7 , про те, що приблизно часу з 18 до 20 години 3 червня 2020 року, невстановлена особа незаконно проникла до флігелю будинку АДРЕСА_4 , де застосувала у відношенні ОСОБА_7 насилля, яке не є небезпечним для здоровя потерпілого та відкрито заволоділа його майном, чем спричинила останньому матеріальну шкоду в сумі 2500грн (т. 1 а.п. 58), що також відображено в рапорту чергового Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 03 червня 2020 року та заяві ОСОБА_7 від 03 червня 2020 року (т. 1 а.п. 59,60).

Протоколом огляду місця події від 03 червня 2020 року у флігелю будинку АДРЕСА_4 , оглянуто флігель, не встановлено пошкоджень, вилучені 2 відрізки зі слідами папілярних візерунків пальців рук (т. 1 а.п. 62-65).

Згідно до заяви ОСОБА_15 без дати, він видав працівникам поліції апарат для зварювання марки «Моrкlе» моделі «МIG-2958» (т. 1 а.п. 66).

Згідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04 червня 2020 року потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_4 як особу, яка відкрита заволоділа його зварювальним апаратом (т. 1 а.п. 73-77).

Згідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 04 червня 2020 року потерпілий ОСОБА_7 впізнав свій апарат для зварювання марки «Моrкlе» моделі «МIG-2958» (т. 1 а.п. 78-81), який був оглянутий згідно протоколу огляду предмету від 09 червня 2020 року (т. 1 а.п. 89-94).

Висновком експерта № 199 від 09 червня 2020 року встановлені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які могли утворитися за 2,5 4 доби до моменту обстеження. Згідно висновку, експертиза розпочата 09 червня 2020 року, тобто пошкодження утворилися не раніше ніж 05 червня 2020 року (т. 1 а.п. 84-85). Таким чином, згідно цього висновку, пошкодження у потерпілого ОСОБА_7 не могли утворитися 03 червня 2020 року, коли він спілкувався з ОСОБА_4 .

Висновком експерта № 453 ТГ від 11 червня 2020 року встановлено, що вартість апарату для зварювання марки «Моrкlе» моделі «МIG-2958» становить 2587грн 50коп. (т. 1 а.п. 95-100).

Як визначено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може гуртуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року є обов`язковою до застосування при розгляді справ як джерело права, саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим (рішення від 06.12.1988 у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», заява №10590/83).

Відповідно до положень ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення. Тобто, пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень з кваліфікацією її дій за статтями (частинами статей) КК України, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998).

Також як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (далі ВС), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З другого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).

Крім того, ВС у постанові від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 також зазначив, що суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Отже, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Але суд, оцінивши кожний досліджений доказ відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що ці докази поза розумним сумнівом не доводять винуватість ОСОБА_4 у висунутому обвинуваченні за ч. 3 ст. 186 КК України.

Так сам потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 не викрадав в нього зварювальний апарат, а він сам віддав апарат ОСОБА_4 для продажу. Виходячи із загальних засад кримінального провадження, встановлених ст. 7, 23 КПК України, суд бере до уваги саме ці покази потерпілого, отримані судом безпосередньо в судовому засіданні, а також враховуючи, що вони співвідносяться з іншими доказами за цим епізодом. Таким чином, суду не надано жодного доказу того, що ОСОБА_4 взагалі викрадав якесь майно у ОСОБА_7 , а отже стороною обвинувачення не доведено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченому ч. 3 ст. 186 КК України.

Отже, суд дійшов висновку про те, що інкриміноване ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 3 ст. 186 КК України та обставини, викладені в обвинувальному акті за цим звинуваченням не базуються на належних, відповідних, допустимих доказах, встановлені в ході судового розгляду обставини є підставою для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_4 у висунутому обвинуваченні за ч. 3 ст. 186 КК України, а тому обвинувачений має бути виправданим за цим епізодом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Судові витрати за цим епізодом обвинувачення прийняти на рахунок держави.

Керуючись ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 186 КК України, та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його провини у вчинені кримінального правопорушення

Судові витрати по кримінальному провадженню за ч. 3 ст. 186 КК України прийняти на рахунок держави.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки;

-за ч. 4 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на сім років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі строком на сім років.

З метою виконання вироку обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання час перебування під вартою із розрахунку день утримання під вартою за день позбавлення волі за період з 04 червня 2020 року по 16 вересня 2020 року, з 02 серпня 2022 року по 03 серпня 2022 року, з 25 серпня 2023 року по 26 серпня 2023 року та з 04 листопада 2025 року до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання час перебування під цілодобовим домашнім арештом із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі за період з 03 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 26 серпня 2022 року по 23 жовтня 2023 року та з 19 грудня 2023 року по 17 травня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 1231 (одна тисяча двісті тридцять одна)грн 86коп.

З набранням вироком законної сили скасувати арешт майна по справі, накладений ухвалами слідчих суддів Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2020 року, 20 серпня 2021 року, 27 серпня 2021 року, 14 листопада 2023 року, 15 листопада 2023 року.

Речові докази:

-апарат для зварювання марки «Morkle» моделі «MIG-295S» та книгу до нього повернути спадкоємцям ОСОБА_7 ;

-зубну пасту «Blend-a-med «3-D white», дві пари шкарпеток PS розмірами 25 та 27, дві запальнички, грошові кошти на загальну суму 141грн 10коп., ланцюжок сірого кольору, хрестик сірого кольору з камінцем, зажим сірого кольору, окуляри марки «Matrix», батарею від мобільного телефону «Nokia», кришку від мобільного телефону «Nokia», мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 1500грн - повернути ОСОБА_4 ;

-чоловічу весняну куртку марки «PUMA», чорного кольору повернути потерпілій ОСОБА_6 ;

-металеву діжку з нержавіючої сталі об`ємом 150л повернути потерпілій ОСОБА_8 ;

-два оптичних диска з відеозаписами зберігати в матеріалах провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд впродовж 30 діб з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Під час судового провадження судом застосовувалися Правила організації ефективного кримінального судочинства, які введені в дію рішенням Ради суддів України № 14 від 28 лютого 2020 року, та з якими можна ознайомитись на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за посиланням: https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, у розділі «Громадянам», вкладка «Проект «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін», а також у секретаря судового засідання.

СУДДЯ Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1