Провадження № 1-кп/452/254/2025
УХВАЛА

іменем України

22 жовтня 2025 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 30 липня 2024 року про обвинуваченняОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 04 березня 2025 року із Апеляційного суду Львівської області надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 30 липня 2024 року.

Ухвалою судді від 07 березня 2025 року призначено підготовче судове засідання, у даному кримінальному провадженні 14 квітня 2025 року, яке неодноразово відкладалося.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник подали до суду низку клопотань та скарг, зокрема, про скасування арешту, накладеного на майно та грошові кошти обвинуваченої; про повернення застави заставодавцю ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотань сторона захисту зазначила, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2024 року у справі № 461/7806/24 в рамках кримінального провадження № 0000169 від 30.07.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, був накладений арешт на мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung Galaxy S22 Ultra» моделі SM S908B/DS IMEI-1 № НОМЕР_1 , IMEI-2 № НОМЕР_2 , номер сім-карти оператора мобільного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_3 та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_4 .

В подальшому відповідно до ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10.10.2024 року у справі № 461/766624 було надано тимчасовий доступ до речей та документів, що становлять охоронювану законом таємницю, 13.11.2024 у за участю підозрюваної ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , слідчою СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 проведено доступ до речей та документів, а саме мобільного телефону ОСОБА_4 марки «Samsung Galaxy S22 Ultra» моделі «SM S908B/DS» ІМЕІ-1 № НОМЕР_1 ; ІМЕІ-2 № НОМЕР_2 , номер сім-карти оператора мобільного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_3 , та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_4 , що підтверджується протоколом цієї слідчої дії. При цьому, досліджувалась та зафіксована у протоколі шляхом фотографування інформація, що стосується листування та факти з`єднань підозрюваної з абонентом ОСОБА_9 , що є заявником у даному кримінальному провадженні, що свідчить досягнення мети з`ясування обставин у кримінальному провадженні.Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, мобільний телефон заявника ОСОБА_9 також було оглянуто, 24.09.2024 та повернуто йому під розписку. Оскільки інформація вже скопійована у необхідному обсязі, то є всі підстави повернення цього матеріального носія інформації власнику. Отже, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Окрім того, даний мобільний телефон використовувався під час здійснення адвокатської діяльності, містить відомості, що становлять адвокатську таємницю, в тому числі персональні дані осіб, яким надавалась та надається правова допомога і способи зв`язку з ними. Також, даний телефон, відповідно до своїх технічних характеристик, є тим пристроєм, який забезпечує можливість адвокату належно та ефективно здійснювати свою адвокатську діяльність, робити якісні копії документів та судових справ, користуватись відповідним сервісами: «Електронний Суд», «Дія» та іншими, що необхідні в професійній діяльності.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_4 просила скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2024 у справі № 461/7806/24, на вилучені під час проведення обшуку 24 вересня 2024 року, грошові кошти, які знаходились у особистій сумці ОСОБА_4 (виявлені у чорному блокноті у 2 згортках паперу білого кольору), а саме: І згорток паперу із характерним надписом виконаним від руки чорнилом чорного кольору ймовірно «Іваник» - виявлено грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 6 штук загальною сумою 600 (шістсот) доларів США; ІІ згорток паперу в якому виявлено грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 20 шт. сума 2000 (дві тисячі) доларів США; грошові кошти в сумі 100 доларів США виявлені в паспорті ОСОБА_4 , що в свою чергу знаходився в її особистій сумці. При цьому посилалася на ті обставини, що 24.09.2024 року слідчим СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 проведено обшук, під час якого грубо проігноровано вимоги ухвали слідчого судді, слідча вийшла за межі наданих повноважень, вчинила дії пов`язані з відшуканням та послідуючим вилученням особистих грошових коштів ОСОБА_4 , отже зазначені грошові кошти були вилучені без законних підстав.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена та захисник підтримали заявлені клопотання, просили задовольнити.

Прокурор просила у задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до них документи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов: доведення, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; доведення, що арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено судом ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2024 року (справа № 461/7806/24 провадження № 1-кс/461/5820/24) накладений арешт на майно підозрюваної ОСОБА_4 , зокрема, на вилучені під час проведення обшуку 24 вересня 2024 року, грошові кошти, які знаходились у особистій сумці ОСОБА_4 (виявлені у чорному блокноті у 2 згортках паперу білого кольору), а саме: І згорток паперу із характерним надписом виконаним від руки чорнилом чорного кольору ймовірно «Іваник», в якому виявлено грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 6 штук загальною сумою 600 (шістсот) доларів США; ІІ згорток паперу в якому виявлено грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 20 шт. сума 2000 (дві тисячі) доларів США; грошові кошти в сумі 100 доларів США виявлені в паспорті ОСОБА_4 , що в свою чергу знаходився в її особистій сумці. З даної ухвали вбачається, що слідчий суддя дійшов до висновку, що слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваної з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України. Дана ухвала слідчого судді стороною захисту в апеляційному порядку не оскаржувалася.

За таких обставин суд вважає, що при арешті зазначеного майна (грошових коштів) було дотримано принципу "законності" і він не був свавільним, саме втручання є пропорційним, адже відповідає тяжкості правопорушення, підстав для його скасування, передбачених ч.1 ст. 174 КПК України суд не вбачає.

Крім того ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2024 року (справа № 461/7806/24 провадження № 1-кс/461/5821/24) накладений арешт на майно підозрюваної ОСОБА_4 , зокрема на мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung Galaxy S22 Ultra» моделі SM S908B/DS IMEI-1 № НОМЕР_1 , IMEI-2 № НОМЕР_2 , номер сім-карти оператора мобільного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_3 та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_4 , вилучений під час проведення обшуку 24 вересня 2024 року. Як зазначено в ухвалі слідчий суддя дійшов висновку що вилучені в ході обшуку речі та документи відповідають критеріям ст. 98, ч. 2 ст. 170 КПК України, а також можуть мати суттєве значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженні для швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних до відповідальності, у зв`язку з чим, з метою їх збереження, слідчий суддя вважав за необхідне накласти на них арешт. Дана ухвала слідчого судді стороною захисту в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

На даний час мобільним телефоном чорного кольору марки «Samsung Galaxy S22 Ultra» моделі SM S908B/DS IMEI-1 № НОМЕР_1 , IMEI-2 № НОМЕР_2 , номер сім-карти оператора мобільного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_3 та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_4 продовжує відповідати критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що арешт на майно накладено обґрунтовано, судовий розгляд справи не розпочався, отже, легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження не зникла.

Водночас, суд вважає, оскільки усі необхідні слідчі дії на досудовому розслідуванні з мобільним телефоном були проведені, що підтвердила в підготовчому судовому засіданні прокурор, крім того обвинувачена ОСОБА_4 здійснює адвокатську діяльність, зазначений мобільний телефон використовувався нею під час здійснення такої, з метою захисту права власника суд прийшов до висновку, що слід скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2024 року в частині заборони права обвинуваченій користуватися мобільним телефоном, який слід передати їй на відповідальне зберігання.

Крім того, ОСОБА_4 звернулася з клопотанням в якому просить повернути заставу заставодавцю ОСОБА_6 . На обгрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слдічого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2024 року (справа № 461/7806/24 провадження № 1-кс/461/5819/24) до неї був застосований запобіжний захід у вигляді застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень. Застава була внесена іншою особою - її матір`ю ОСОБА_6 .

Крім того на неї були покладені певні обов`язки строком на два місяці, тобто до 25.11.2024 року, які в подальшому продовжені ухвалою слідчого судді від 21.11.2024 року ще на два місяці, тобто до 21.01.2025 року. Під час дії ухвал ОСОБА_4 сумлінно виконувала покладені на неї обов`язки. Строк дії обов`язків закінчився. Вважає, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК не має. Заставодавець є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує грошових коштів на лікування, отже просила повернути внесену заставу.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена та захисник підтримали заявлене клопотання, просили задовольнити.

Прокурор просила у задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України, п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року № 15 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2012 року № 27), застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

Вказаний запобіжний захід діє протягом всього судового провадження, якщо його не буде змінено чи скасовано рішенням суду, та періодичного продовження не потребує.

При цьому, обмежений строк дії мають лише додаткові обов`язки, які покладаються на підозрюваного при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 5 ст. 194 КПК України). Разом з тим, припинення дії додаткових обов`язків не свідчить про припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Запобіжний захід у виді застави може припинитись лише внаслідок зміни на інший або його скасування, та забезпечує виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, визначених, як ч. 7 ст. 42 КПК України, так і ч. 5 ст. 194 КПК України. Тобто, скасування обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не звільняє підозрюваного від зобов`язання виконувати обов`язки, передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України.

Згідно приписів ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання (частина 1).

До клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання (частина 3).

Як встановлено судом по кримінальному провадженню № 0000169 від 30 липня 2024 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2024 року (справа № 461/7806/24 провадження № 1-кс/461/5819/24) до підозрюваної ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді застави у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень. Крім того на неї були покладені певні обов`язки строком на два місяці, тобто до 25.11.2024 року, які в подальшому продовжені ухвалою слідчого судді від 21.11.2024 року ще на два місяці, тобто до 21.01.2025 року. В подальшому термін дії покладених обов`язків продовжений не був, і вони припинили свою дію.

Згідно квитанції від 26.09.2024 року заставу у розмірі 242240,00 грн. було внесено ОСОБА_6 .

Отже, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави обвинувачена ОСОБА_4 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави. При цьому запобіжний захід у вигляді застави не скасований і не змінений. Судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочато.

Суд вважає, що застосований до обвинуваченої запобіжний захід та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на неї процесуальних обов`язків та забезпечують її належну поведінку у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що саме встановлена відносно обвинуваченої застава забезпечує її належну процесуальну поведінку.

Разом з тим, суд наголошує, що у випадку застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до приписів ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою. Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом добровільної волі такої особи (фізичною або юридичної). Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її бажанню.

При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки як заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Разом з цим, така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на вищезазначене у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за підозрюваного/обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший строк за його бажанням до припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави. Законодавцем не зроблено винятків повернення заставодавцю застави, в тому числі, у випадку погіршення стану здоров`я, необхідності лікування тощо.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що в підготовчому засіданні не встановлено підстав для повернення застави заставодавцю, отже у задоволенні цього клопотання відмовляє.

Керуючись статтями ст. 314, 315, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного на майно та грошові кошти задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 30 липня 2024 року про обвинуваченняОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, в частині заборони права користування мобільним телефоном чорного кольору марки «Samsung Galaxy S22 Ultra» моделі SM S908B/DS IMEI-1 № НОМЕР_1 , IMEI-2 № НОМЕР_2 , номер сім-карти оператора мобільного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_3 та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_4 .

Зазначений мобільний телефон передати на відповідальне зберігання володільцю майна ОСОБА_4 .

В частині клопотання щодо скасування арешту грошових коштів відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про повернення застави заставодавцю ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено в нарадчій кімнаті, проголошено, надано для ознайомлення учасникам кримінального провадження 27 жовтня 2025 року о 09:35 год.

Суддя