Справа № 305/4792/25
Номер провадження 1-кп/305/318/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

законного представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахові кримінальне провадження, відомості про яке 22.10.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000446 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 286-1, ч. 3 ст. 332 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ :

У провадженні Рахівського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 22.10.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000446 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 286-1, ч. 3 ст. 332 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою Рахівського районного суду від 08.01.2025 по вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття справи, внесення подання для визначення підсудності немає, тому заперечує щодо задоволення клопотання про повернення обвинувального акту. Крім того, прокурор висловив думку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 не зменшилися, вважає, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і лише застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також йому нічого не відомо щодо долі вилучених телефонів.

Мотивоване клопотання про продовження строку тримання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор подав 06.02.2026.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 та зазначив, що підставою обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчим суддею було зазначено можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Однак, сторона захисту вважає, що ці ризики є надуманими, не відповідають дійсним обставинам справи, ґрунтуються на припущеннях. Підозрюваний ОСОБА_4 добровільно з`явився до приміщення Рахівського районного суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, попри можливість безперешкодного перетину кордону та мінімальний рівень соціальних зав`язків ОСОБА_4 на території України, як про це зазначає сторона обвинувачення, сторона захисту вважає, що ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду нівелюється добровільним його рішенням прибути до суду відразу після отримання відомостей про здійснення щодо нього досудового розслідування за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України та оголошення його у розшук. Вказане свідчить про його намір сприяти слідству та суду, а не ухилятись від нього. Ризик незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, нічим не доводиться, а навпаки досудове розслідування вже завершено, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 скеровано до суду, щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувальні акти також скеровані до суду. Зареєстрованих заяв, перевірок чи кримінальних проваджень за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 384 (завідомо неправдиве показання свідка), ст. 386 (перешкоджання з`явленню свідка, примушування його до відмови від давання показань) КК України не було. У кримінальному провадженні під час досудового розслідування в порядку ст. 615 КПК України із застосуванням відеозйомки були допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які проживають у м. Київ, які до цього часу не зверталися до правоохоронних органів з приводу незаконного впливу на них. Таким чином, впродовж липня-грудня 2025 року та після застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні ОСОБА_4 , ні інші особи, які діють в його інтересах, жодним чином не впливали будь-яким чином ні на свідків, ні на інших обвинувачених у кримінальному провадженні. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, нічим не доводиться, а навпаки інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України є нетяжкими злочинами, у яких ОСОБА_4 не визнає себе винуватим, вчинив їх ще до вручення йому повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 32 КК України, а тому в силу презумпції невинуватості та тягара доведення його вини виключно стороною обвинувачення, будь-які сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_4 у цих злочинах трактуються на користь обвинуваченого. Вказані обставини не свідчать про наявність ризику повторного вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення. На думку сторони захисту, з врахуванням того, що інкриміноване ОСОБА_4 в обвинувальному акті кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, є тяжким злочином, а інші інкриміновані ОСОБА_4 в обвинувальному акті кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України є нетяжкими злочинами, при цьому відповідно до примітки ст.45 КК України не належать до корупційних, також не належать до кримінальних правопорушень, пов`язаними з корупцією, на думку сторони захисту, слідчим суддею безпідставно не було застосовано максимальну межу застави, визначену п. 2 ч. 5 ст. 182 КК України (80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), яка є достатньо значною, і достатньою для гарантування належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 . На думку сторони захисту, визначений слідчим суддею розмір застави у 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 1211200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті) гривень, є не співмірним з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками, є завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_4 без урахування обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_4 та інших даних про його особу та його членів сім`ї (мати та батька). Водночас слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу навіть належним чином не надала оцінку доводам, викладеним у клопотанні прокурора, і за відсутності виключних випадків для збільшення розміру застави, які прокурор навіть не зазначав у своєму клопотанні, при цьому органом досудового розслідування взагалі не встановлена сума отриманих обвинуваченим ОСОБА_4 коштів і не встановлена наявність корисливого мотиву лише за його сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон, а не за організацію незаконного переправлення цих осіб, у якому обвинувачуються інші особи. У обвинуваченого ОСОБА_4 будь-які грошові кошти взагалі не вилучалися, відсутні докази того, що він їх отримував від осіб, зазначених в обвинувальному акті, тому ці обставини не призвели до збагачення ОСОБА_4 , а в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчим суддею взагалі не наведено мотивів наявності «виключного випадку», який по суті є оціночним критерієм, для призначення застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України). Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду від 29.07.2025 у справі №305/2646/25 провадження №1-кс/305/312/25 щодо іншого підозрюваного ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 гривень. Також, ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду від 29.07.2025 у справі №305/2646/25 провадження №1-кс/305/313/25 щодо іншого підозрюваного ОСОБА_15 застосовано запобіжний захід у вигляді гримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 гривень. А ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду від 04.11.2025 у справі №305/4145/25 провадження №1-кс/305/455/25 щодо іншого підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді гримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302800 гривень. На думку захисника, слідчий суддя ОСОБА_16 під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 була упередженою й дійшла до помилкового висновку про те, що матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_4 та матеріальний стан його близьких родичів є достатнім для визначення йому застави у такому великому розмірі із застосуванням виключного випадку для збільшення розміру застави. Водночас сторона захисту вважає, що у справі є дані, які вказують на можливість зменшення розміру застави. Сторона захисту вважає, що інкриміноване ОСОБА_4 обвинувачення є надуманим та необґрунтованим, оскільки згідно з обвинувальним актом від 26.12.2025 роль ОСОБА_4 та невстановленої досудовим розслідуванням особи чоловічої статі зводиться тільки до супроводу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ділянкою лісу в обхід стаціонарного блок-посту Національної поліції України у с. Лазещина Рахівського району, таким чином в даному випадку відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, зазначеного у ч. 3 ст. 332 КК України, тобто його об`єктивна та суб`єктивна сторони, таким чином формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України є надуманими та ґрунтуються на припущеннях. Водночас, в наданих для ознайомлення стороні захисту матеріалах досудового розслідування немає доказів того, що ОСОБА_4 отримував від свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 будь-які грошові кошти за сприяння незаконному переправленню цих осіб через державний кордон, також немає доказів того, що ОСОБА_4 отримував грошові кошти від інших обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 чи невстановленої досудовим розслідуванням особи чоловічої статі. З урахуванням вимог пропорційності розміру застави обов`язку обвинуваченого ОСОБА_4 виконувати покладені на нього обов`язки, а також помірності для нього такого розміру, сторона захисту вважає за можливе змінити визначений під час досудового розслідування слідчим суддею розмір застави 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та зменшити розмір застави в межах до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КК України. Саме такий розмір застави буде співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі внесення такого розміру застави це зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 і виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України. З огляду на викладене вище, просять зменшити розмір застави, що був визначений ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.12.2025 про застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 заперечували щодо призначення справи до судового розгляду, вважають, що є підстави для повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам ч. 2 ст. 109, п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 291 КПК України. Так, зі змісту обвинувального акта вбачається, сторона обвинувачення зазначаючи відомості про дату та місце його складення вказує, що обвинувальний акт складено слідчим 26.12.2025 у приміщенні службового кабінету, що знаходиться за адресою м. Рахів, вул. Карпатська, 15 А, водночас обвинувальний акт затверджений прокурором того ж дня, тобто 26.12.2025. Виконання вимог ст.290 КПК України стороною захисту відбувалося протягом трьох днів з 10 год 20 хв. 26.12.2025 до 12 год 00 хв. 29.12.2025. Однак, всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України ОСОБА_17 матеріалів досудового розслідування "Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії, а також час її проведення" у кримінальному провадженні №0000446 від 22.10.2025 не містить взагалі будь-яких відомостей про виконання стороною захисту вимог ст. 290 КПК України, яке відбувалося вже після затвердження обвинувального акту (26.12.2025) протягом трьох днів як в приміщенні Закарпатської УВП №9 (м. Ужгород), де перебуває під вартою обвинувачений ОСОБА_4 , так і в приміщенні службового кабінету, що знаходиться за адресою м. Рахів, вул. Карпатська, 15A, а саме в період часу з 10 год 20 хв. 26.12.2025 до 12 год. 00 хв. 29.12.2025. Окрім цього, всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України Розділ ІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування "Реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування" у кримінальному провадженні №0000446 від 22.10.2025 не містить будь-яких відомостей щодо прийняття слідчим процесуальних рішень, які відображені у постановах слідчого від 25.12.2025 та від 29.12.2025. У матеріалах досудового розслідування, які під час виконання вимог ст. 290 КПК України надано стороні захисту у трьох томах в підшитому та прошнурованому вигляді виявлено відсутність клопотань сторони захисту про проведення слідчих та процесуальних дій від 25.12.2025, від 27.12.2025, також виявлено відсутність постанов слідчого від 25.12.2025, від 29.12.2025 щодо розгляду клопотань сторони захисту. Окрім цього, вважає, що обвинувальний акт не містить достовірного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор нібито вважає встановленими, а правова кваліфікація кримінальних правопорушень є необґрунтованою і не відповідає положенням закону і статті частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, і своєю чергою формулювання обвинувачення ОСОБА_4 в цій частині ґрунтується на припущеннях. Висунуті прокурором обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 286-1 КК України вважає необґрунтованими і такими, що свідчать про відсутність в діях ОСОБА_4 необхідних ознак складу цих злочинів. З обвинувального акту від 26.12.2025 та з наданих для ознайомлення стороні захисту матеріалів досудового розслідування вбачається, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння ОСОБА_4 не видавалося, огляд на стан сп?яніння учасників цієї ДТП у закладі охорони здоров?я не проводився, хоча є обов?язковим. В обвинувальному акті від 26.12.2025 не вказано, не описано, яким саме чином було встановлено алкогольне сп?яніння у ОСОБА_4 саме в момент скоєння ДТП, тобто 21.10.2025 року, не надано жодних належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп?яніння, таким чином формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України ґрунтуються на припущеннях. також сторона захисту вважає, що інкриміноване ОСОБА_4 обвинувачення є надуманим та необґрунтованим, оскільки згідно обвинувального акту від 26.12.2025 роль ОСОБА_4 та невстановленої досудовим розслідуванням особи чоловічої статі зводиться тільки до супроводу ОСОБА_13 та ОСОБА_18 ділянкою лісу в обхід стаціонарного блок-поста Національної поліції України у с. Лазещина Рахівського району, таким чином в даному випадку відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, зазначеного у ч. 3 ст. 332 КК України, тобто його об?єктивна та суб?єктивна сторони, таким чином формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України є надуманими та ґрунтуються на припущеннях. Водночас в наданих для ознайомлення стороні захисту матеріалах досудового розслідування немає доказів того, що ОСОБА_4 отримував від свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_19 будь-які грошові кошти за сприяння незаконному переправленню цих осіб через державний кордон, також немає доказів того що ОСОБА_4 отримував грошові кошти від інших підозрюваних ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 чи невстановленої досудовим розслідуванням особи чоловічої статі. Крім того, у матеріалах досудового розслідування відсутні передбачені Главою 21 КПК України будь-які матеріали проведення НСРД відносно ОСОБА_4 щодо обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України. Зі змісту обвинувального акту від 26.12.2025 не вбачається відомостей про співучасть ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому умисного кримінального правопорушення в розумінні ст. 26 КК України, з посиланням на докази домовленості групи осіб про спільне вчинення злочину з узгодженням об?єктивної сторони злочину з іншими підозрюваними, зокрема його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій. Обвинувальний акт від 26.12.2025, вручений ОСОБА_4 , щодо інкримінування йому діянь, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України не містить: відомостей про статус як суб?єкта злочину всіх інших співучасників, відомостей на підтвердження наявності змови між групою співучасників ОСОБА_4 з ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 та невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі про спільне вчинення злочину та розроблення плану його реалізації, а також відомостей про час та місце виникнення змови між ними; відомостей про розподіл обов?язків (ролей), що був погоджений з кожним зі співучасників, відомостей про наявність корисливого мотиву, про отримання матеріальної винагороди та спосіб розпорядження цими коштами, відомості про надання ОСОБА_4 засобів для сприяння у незаконному переправленні цих осіб через державний кордон взагалі відсутні.

Також захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вважають, що під час досудового розслідування слідчий допустив бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна. Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_20 від 12.12.2025 у справі №305/4044/25 провадження №1-кс/305/497/25 у кримінальному провадженні №0000446 від 22.10.2025 про підозру ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України клопотання слідчого задоволено та надано дозвіл на проведення обшуку, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з метою встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 . Згідно з даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, у порядку ст. 615 КПК України від 17.12.2025, складений з 06 год 21 хв до 06 год 34 хв 17.12.2025 ОСОБА_4 був затриманий, і в порядку ч. 3 ст. 208, ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України в присутності понятих у ОСОБА_4 під час особистого обшуку було виявлено та вилучено мобільний телефон марки "IPhone 14 Pro" та мобільний телефон марки "IPhone 10" темного кольору. Вищевказані мобільний телефон марки "IPhone 14 Pro" та мобільний телефон марки "IPhone 10" темного кольору постановою слідчого СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області речовими доказами в даному кримінальному провадженні не визнавалися, арешт на ці мобільні телефони з метою збереження речових доказів не накладався. Однак, за відсутності постанови про визнання речовими доказами в даному кримінальному провадженні мобільного телефона марки "IPhone 14 Pro" та мобільного телефона марки "IPhone 10" темного кольору, вилучених у ОСОБА_4 , матеріали досудового розслідування не містять жодного посилання на конкретні об`єктивні обставини матеріального світу, які вказують, що ці мобільні телефони бодай містять будь-яку доказову інформацію, чи були об`єктом кримінально протиправних дій, чи були набуті кримінально протиправним шляхом. Впродовж досудового розслідування мобільний телефон марки "IPhone 14 Pro" та мобільний телефон марки "IPhone 10" темного кольору, вилучені під час затримання та особистого обшуку у ОСОБА_4 , як речові докази не оглядалися, будь-які експертизи щодо них не призначалися, тому просять зобов`язати заступника начальника Рахівського РВП в Закарпатській області ОСОБА_21 повернути ОСОБА_4 зазначені вище мобільні телефони.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечували щодо призначення до судового розгляду цього кримінального провадження. З питанням вирішення запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , а також клопотаннями про повернення обвинувального акту та повернення вилученого майна покладаються на суд.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, адже містить всі відомості, що визначені ст. 291 КПК України, підстав для його повернення суд не вбачає, а зазначені адвокатом ОСОБА_6 обставини, не можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акту.

Дане кримінальне провадження підсудне Рахівському районному суду.

Під час підготовчого судового засідання не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314-317 КПК України.

Суд вирішив питання, які пов`язані з підготовкою до судового розгляду.

Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України вбачається, що після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ст. 27 КПК України, кримінальне провадження не потребує закритого судового засідання і може розглядатися у відкритому судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність в обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутація; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

При аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів клопотання прокурора, на думку суду існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює, що у разі визнання його винуватим у вчиненні цього злочину, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років, також підставним є ризик того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання незаконно впливатиме на потерпілих, свідків та експерта, які судом ще не допитувались; не виключається також і ризик вчинення обвинуваченим іншого злочину, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується в організації здійснення незаконного переправлення осіб через державний кордон України з корисливих мотивів, при цьому соціальні зв`язки ОСОБА_4 є незначними - він не має постійного місця роботи, є неодружений та не має на своєму утриманні малолітніх чи непрацездатних осіб, тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком до шістдесяти днів, що відповідатиме ч. 1 ст. 197 КПК України.

Суд вважає, що наразі ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 залишаються, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання ризиків, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та достатнім, а також відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Необхідність тримання під вартою обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, в даному випадку не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Що стосується розміру грошової застави, то суд погоджується з доводами захисника, адже у суду немає відомостей про наявність у ОСОБА_4 доходів та статків, при яких він мав би змогу внести заставу, яка була йому визначена слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, його захисник надав докази того, що ОСОБА_4 проживає з батьками багатодітної родини, у невеликому будинку, площа якого 38,46 кв.м, у родині працює лише батько, доходи якого є малими, обвинувачений власного житла не має, він не має постійного місця роботи, а тому визначений розмір застави носить для нього фактично каральний характер, оскільки фактично унеможливлює існування "альтернативи", яка закладена в правовому інституті застави та буде завідомо непомірним для особи, що притягується до кримінальної відповідальності, в той час, як сума застави повинна бути такою, аби забезпечити стримуючий фактор.

Статтею 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність, яке може бути обмежене лише у виключних випадках та відповідно до встановленої законом процедури, якими є законні затримання, арешт та ув`язнення.

На думку суду, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, при відсутності у нього власних доходів та наявності незначних доходів у його батька, який міг би внести за сина заставу, не може бути єдиним обґрунтуванням застосування щодо підозрюваного більшого розміру застави аніж визначеного в передбачених законом межах, оскільки в такому випадку нівелюється інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд вважає за можливе зменшити розмір застави щодо ОСОБА_4 до розміру, що визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з тим, щоб визначений розмір застави не був завідомо непомірним для обвинуваченого, не становив надмірного тягаря для особи, а також така застава могла б в подальшому достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, хоча і в меншому розмірі, ніж її було визначено первісно.

Що стосується повернення ОСОБА_4 вилученого під час його затримання та особистого обшуку майна - мобільного телефона марки "IPhone 14 Pro" та мобільного телефона марки "IPhone 10" темного кольору, то таке клопотання підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України предмет матеріального світу набуває ознак речового доказу не з тих підстав, що він був вилучений у певної особи, а за наявності інших чітко регламентованих і визначених в законі підстав.

За ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Частиною 1 статті 100 КПК України визначено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174 цього Кодексу.

Дослідивши скаргу захисника на бездіяльність слідчого в частині неповернення тимчасово вилученого майна, додані до нього документи, а також обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000446 суд встановив, що під час затримання ОСОБА_4 17.12.2025 у останнього було вилучено мобільний телефон марки "IPhone 14 Pro" та мобільного телефона марки "IPhone 10" темного кольору. Це майно не було визнано речовим доказом, а тому мало бути повернуто ОСОБА_4 , однак воно й на цей час утримується у СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області. Оскільки це майно не було визнано речовим доказом, тому його слід повернути власнику - ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 100, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 314-317, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Кримінальне провадження, відомості про яке 22.10.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000446 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 286-1, ч. 3 ст. 332 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, призначити до судового розгляду на 14:30 год 19.02.2026 року.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово, у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рахівського районного суду.

Про місце та час розгляду кримінального провадження повідомити прокурора, викликати в судове засідання учасників судового процесу.

Вилучені 17.12.2025 заступником начальника СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області під час затримання ОСОБА_4 мобільні телефони марки "IPhone 14 Pro" та мобільного телефона марки "IPhone 10" темного кольору повернути власнику ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 1 286-1, ч. 3 ст. 332 КК України, до 09 квітня 2026 року.

Зменшити розмір застави, що був визначений ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.12.2025 ОСОБА_4 до 60 (шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 199680 грн (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ, зокрема: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26213408, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0018501.

У разі внесення застави залишити без змін покладені на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , слідчим суддею обов`язки, зокрема:

1. прибувати до суду за першою вимогою;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому підозрюваний зареєстрований та проживає, без дозволу суду;

3. повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4. здати на зберігання до Головного управління ДМС в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5. утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Рахівський відділ Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню Рахівським РВП ГУНП в Закарпатській області, а в разі внесення застави в частині покладених обов`язків виконання ухвали доручити також Рахівському РВП ГУНП в Закарпатській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1