Провадження №1-кп/463/240/25
В И Р О К

Іменем України

09 грудня 2025 року Личаківський районний суд міста Львова

в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0000109 від 22.04.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Філатовка Красноперекопського району АР Крим, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, 2008 р.н., працюючого директором ТзОВ «Всеукраїнська аграрна компанія», військового капелана, раніше не судимого, зареєстрованого за місцем проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 ,

за ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 15.04.2024, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння майном (грошовими коштами) потерпілого, шляхом обману, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, в умовах воєнного стану, у ході телефонної розмови з ОСОБА_6 повідомив останнього, що за послуги з незаконного перетину державного кордону України ОСОБА_6 має передати ОСОБА_5 грошові кошти в загальній сумі 20000 євро та надати відповідні копії документів, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому ОСОБА_5 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, запевнив потерпілого у виконанні зазначених зобов?язань, та в ході розмови повідомив, що забезпечить виготовлення документів, які дадуть можливість ОСОБА_6 безперешкодно перетнути державний кордону України. В подальшому 01.05.2024 близько о 10:40 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , попередньо домовившись, зустрілись на території ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 188а, де ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 копії документів, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та кошти в сумі 20000 євро, що згідно довідки НБУ станом на 01.05.2024 становить 847282 грн., та є великим розміром, як нібито оплату за організацію ОСОБА_5 незаконного перетину ОСОБА_6 державного кордону України. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив усі дії, які вважав необхідними для заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 у великому розмірі, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як ОСОБА_7 одразу після отримання грошових коштів, не маючи можливості ними розпорядитися, був затриманий працівниками правоохоронних органів, а предмет кримінального правопорушення (грошові кошти) був вилучений під час проведення слідчих дій.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винність у вчиненні інкримінованого йому стороною обвинувачення злочину заперечив, визнав винність у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) та надав наступні показання. Після окупації АР Крим він разом із сім`єю виїхав на підконтрольну Україні території, де проводив волонтерську діяльність на користь ЗСУ. Він є служителем церкви та одночасно військовим капеланом, приймав активну участь у зборі спорядження для військової бригади, яка дислокувалася у зоні проведення бойових дій. На момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень були запроваджені митні платежі на товари із Китаю, у зв`язку з чим він не зміг оплатити усі замовлені товари. А тому вирішив шляхом обману заволодіти грошовими коштами громадянина ОСОБА_6 , маючи намір у подальшому їх повернути. З останнім він познайомився телефоном, коли той зателефонував йому з метою з`ясування обставин можливості перетину особою чоловічої статі державного кордону України під час дії воєнного стану на території України. В ході розмови він дійсно повідомив останньому, що за такі послуги з перетину державного кордону України той має передати йому грошові кошти в загальній сумі 20000 Євро та мати відповідні копії документів, а саме: паспорт громадянина України для виїзду закордон та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Жодною інформацією щодо порядку перетину державного кордону чи реальних зв`язків, які б дозволяли вирішувати питання щодо перетину державного кордону України, він не володів. Усі розмови телефоном та особисто із ОСОБА_6 були спрямовані на обман останнього та створення у нього враження, що він дійсно зможе вирішити його питання. Зазначив, що отриманими в автомобілі коштами не встиг розпорядитися, так як був затриманий працівниками правоохоронних органів, які вилучили кошти на місці події.

Окрім визнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні закінченого замаху на заволодіння чужим майном (грошовими коштами) шляхом обману (шахрайстві), його винність у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення стверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Із показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що останній є головою громадської організації, яка займалась організацією та наданням гуманітарної допомоги. Навесні до нього звернувся чоловік, анкетні дані якого на даний час він не може пригадати, з приводу надання йому допомоги з перетином державного кордону України. Оскільки йому не було відомо про можливі шляхи легального перетину державного кордону чоловіками він погодився з цього приводу зателефонувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , який зі слів даного громадянина володів необхідною інформацією. Далі 15.04.2024 він зателефонував до ОСОБА_5 з метою з`ясування обставин можливості перетину державного кордону України під час дії воєнного стану на території України безпосередньо ним. В ході розмови ОСОБА_5 повідомив йому, що за такі послуги з перетину державного кордону України він має передати йому грошові кошти в загальній сумі 20000 Євро та мати відповідні копії документів, а саме: паспорт громадянина України для виїзду закордон та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. З приводу незаконної діяльності ОСОБА_5 , який за грошові кошти організовував незаконний перетин чоловіками державного кордону України, він звернувся до слідчого управління поліції з відповідною заявою та погодився співпрацювати з метою викриття злочинної діяльності останнього. Надалі він декілька разів телефонував ОСОБА_5 та консультувався з ним з приводу можливого виїзду закордон. Останній повідомив його, що конкретний пункт пропуску через державний кордон має бути відомий напередодні виїзду, також повинні бути дані водія та транспортного засобу для перетину кордону, й у черзі стояти їм не доведеться, так як автомобіль буде на контролі у прикордонній службі. При цьому ОСОБА_5 запевнив його щодо виконання зазначених зобов`язань, та в ході розмови повідомив, що забезпечить виготовлення документів, які дадуть можливість безперешкодно перетнути державний кордон України. Гроші він повинен був передати ОСОБА_5 у м. Києві, однак якщо він оплатить останньому дорогу, то він міг приїхати у м. Львів. В подальшому 01.05.2024 близько 10:40 год., попередньо домовившись, вони зустрілись на території ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 188а в приміщенні кафе, де поспілкувались певний час. Після цього на паркувальному майданчику в автомобілі він передав ОСОБА_5 копії документів, а саме: паспорта громадянина України для виїзду за кордон та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також кошти в сумі 20000 Євро за допомогу з перетином державного кордону України. Грошові кошти для вручення обвинуваченому (не справжні, імітаційні) йому були надані працівниками поліції. Чи помічалися такі, він не пригадує. Одночасно на нього було одягнуто спеціальну техніку для фіксації розмови з обвинуваченим. Останній при ньому в автомобілі перерахував отримані кошти, після чого одразу був затриманий працівниками правоохоронних органів, а сума коштів вилучена під час проведення слідчих дій.

Із постанови слідчого від 23.04.2024 та письмової згоди ОСОБА_6 від 23.04.2025, вбачається, що останній за його згодою був залучений до проведення слідчих (розшукових) у кримінальному провадженні № 0000109 від 22.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР на підставі повідомлення Департаменту військової контррозвідки СБ України від 18.04.2024 про самостійне виявлення ознак відповідного кримінального правопорушення.

Із протоколу обшуку від 01.05.2024 з додатками вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01.05.2024 в присутності понятих за участю обвинуваченого ОСОБА_5 слідчим ВРОТЗ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 із залученням оперативних працівників СБУ у Львівській області в період з 11.18 год. по 12.51 год. був проведений обшук на території паркувального майданчика ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 188а, в автомобілі обвинуваченого «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступні речі, а саме: зовні схожі грошові кошти номіналом 100 Євро в кількості 200 шт., загальною сумою 20 000 Євро однієї серії та номера SC; мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім картою з номером НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , мікро SD об`ємом 8 GB, посвідчення ОСОБА_5 № НОМЕР_6 в двох примірниках; флеш-накопичувач чорного кольору, флеш-накопичувач об`ємом 1 ТВ із шнуром, мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 із сім-картами НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ; оригінал довіреності №217 від 29.02.2024 на 1 арк., витяг про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей №52149738 на 1 арк., довідка №19 від 21.04.2024 в 3-х примірниках на 1 аркуші кожен, оригінал супровідного листа №31/10-002 від 31.10.2023 на 1 арк., копія рішення №1167 від 21.07.2023 на 1 арк., оригінал наказу №178 від 06.12.2023 на 1 арк., оригінал наказу №165 від 31.10.2023 на 1 арк.; транспортний засіб марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , із одним ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_11 .

Вказані речі, а також речі, виявлені та вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , постановою слідчого від 01.05.2024 визнані речовими доказами, й на такі ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2024 накладено арешт. Також ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2024 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0196, площею 0.058 га, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Тоді ж (одразу після проведення обшуку автомобіля) 01.05.2024 о 12.54 год. було проведено затримання ОСОБА_5 , та під час проведення особистого обшуку останнього жодних речей не вилучалось, що підтверджується даними протоколу затримання від 01.05.2024. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 227100 грн., яка була внесена, у зв`язку з чим ОСОБА_5 03.05.2024 звільнений з-під варти. Відносно останнього продовжує діяти запобіжний захід у виді застави.

Ухвалами слідчого судді Львівського апеляційного суду від 24.04.2025 було надано дозвіл на проведення комплексу перелічених в ухвалі НСРД відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 .

Постановою прокурора від 25.04.2025 було вирішено здійснити контроль за вчиненням злочину у виді спеціального слідчого експерименту без зміни обстановки із залученням свідка ОСОБА_6 та використанням попередньо ідентифікованих спеціальних імітаційних засобів у вигляді грошових коштів у сумі 20000 Євро, які будуть передані ОСОБА_5 . Було надано доручення на проведення НСРД від 25.04.2025 оперативним підрозділам, а саме співробітникам 1 головного відділу 6 управління ДВКР СБУ.

З метою забезпечення проведення НСРД було проведено слідчі дії та складено за їх результатами протоколи: від 30.04.2024 виготовлення імітаційних коштів, від 01.05.2024 огляду особи ОСОБА_6 та від 01.05.2025 вручення йому імітаційних коштів.

Згідно протоколів НСРД з відповідними додатками (носіями інформації), які були оглянуті та досліджені судом, а саме: протокол аудіоконтролю особи ОСОБА_6 від 30.04.2024 (телефонна розмова із ОСОБА_5 26.04.2024 з 17.20 до 17.22), протокол аудіоконтролю особи ОСОБА_6 від 30.04.2024 (телефонна розмова із ОСОБА_5 30.04.2024 з 12.41 до 12.43), протокол аудіоконтролю особи ОСОБА_6 від 02.05.2024 (телефонна розмова із ОСОБА_5 01.05.2024 з 10.13 до 10.15), протокол аудіо -, відеоконтролю особи ОСОБА_6 від 02.05.2024 (аудіо та відеоконтроль спілкування із ОСОБА_5 01.05.2025 з 10.41 до 11.09) та протокол аудіо -, відеоконтролю особи ОСОБА_5 від 02.05.2024 (аудіо та відеоконтроль спілкування із ОСОБА_6 01.05.2025 з 10.41 до 11.09), підтверджуються обставини, зазначені у предявленому ОСОБА_5 обвинуваченні, а також у наданих свідком ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 суду показаннях, зокрема щодо спілкування останніх між собою в зазначений у протоколах час та місці телефоном та особисто 01.05.2024 з приводу можливого сприяння та організації обвинуваченим ОСОБА_5 перетину свідком ОСОБА_6 державного кордону України за грошову винагороду в сумі 20000 Євро, одержану ОСОБА_5 на території паркувального майданчика ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 188а, у власному автомобілі у вигляді імітаційних грошових засобів, які одразу після вручення були вилучені в останнього під час проведення обшуку автомобіля.

Висновком експерта від 20.09.2024 № 3304-Е за результатами проведення криміналістичної експертизи відеозвукозапису підтверджується, що на досліджуваних записах розмов, що містяться на карті пам?яті "Kingston", інв. № 6/29-286т, та оптичному DVD-R диску "Verbatim", iнв. № 6/29-285, (дивись рисунок 1 - 2) зафіксоване усне мовлення ОСОБА_5 . Висловлювання ОСОБА_5 позначені як «Б» в копіях протоколів за результатами здійснення негласної слідчої (розшукової) дії у виді аудіо -, відео - контролю особи в кримінальному провадженні № 0000109 від 22.04.2024 № 17/6/1/5-531т від 02.05.2024, № 17/6/1/5-548т від 02.05.2024, № 17/6/1/5-545т від 30.04.2024, № 17/6/1/5-546т від 30.04.2024, № 17/6/1/5-547т від 02.05.2024. На досліджуваних записах розмов, що містяться на карті пам?яті "Kingston", інв. № 6/29-286т, та оптичному DVD-R диску "Verbatim", інв. № 6/29-285т, (дивись рисунок 1 - 2) ознак монтажу не виявлено. Встановити в категоричній формі наявність (відсутність) ознак монтажу на досліджуваних записах розмов не виявляється можливим по причині, вказаній в п. 3 дослідницької частини висновку.

Оцінюючи обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, суд погоджується із доводами сторони захисту щодо наявності правових підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 3 ст. 332 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України. До вказаного висновку суд приходить з наступних підстав.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Верховним Судом, у постанові від 10 березня 2025 року у справі № 466/5535/23, якщо особа під приводом організації незаконного перетину державного кордону військовозобов`язаним отримує від нього грошові кошти, не маючи реального наміру виконувати обіцяне, а лише використовує вигадану інформацію як спосіб заволодіння чужим майном, такі дії слід кваліфікувати як шахрайство (ст. 190 КК), а не як організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон (ст. 332 КК). Визначальним для розмежування цих складів кримінальних правопорушень є мотив та мета вчиненого діяння. Зазначений висновок обґрунтовується наступним.

Кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 332 КК настає за організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, зокрема, вчинене з корисливих мотивів.

З об`єктивної сторони це кримінальне правопорушення може проявлятися у чотирьох формах: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України, 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України, 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Організація - це дії, які виявляються в розробці планів, визначенні місця, часу незаконного переправлення, пошуку співучасників, створенні організованої групи, її фінансуванні, озброєнні тощо.

Сприяння - це будь-яке діяння, що допомагає здійснити незаконне переправлення. Закон дає вичерпний перелік засобів сприяння: порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод. Сприяння порадами чи вказівками полягає в наданні особам інформації щодо найбільш зручних маршрутів руху до державного кордону, місця і часу його незаконного перетинання та інших обставин, які є необхідними для реалізації намірів на незаконне перетинання кордону.

Керівництво - це активна діяльність щодо забезпечення самого переправлення під час його вчинення: надання відповідних настанов, проведення інструктажу щодо виконання тих чи інших дій, їх координація, забезпечення їх прикриття, віддання певних команд, розстановка учасників, розподіл їх обов`язків тощо.

Під корисливим мотивом треба розуміти випадки, коли винний, здійснюючи незаконне переправлення через державний кордон України, мав на меті одержати у зв`язку з цим протиправні матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Щодо кримінальної відповідальності за ст. 190 КК, то положення закону про кримінальну відповідальність визначають шахрайство як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, де обман і зловживання довірою передбачені у ст. 190 КК як самостійні (альтернативні) способи вчинення шахрайства.

Обман як спосіб шахрайства полягає в повідомленні неправдивих відомостей (активний обман) або у приховуванні відомостей про обставини, повідомлення яких мало б суттєве значення для рішення про передачу майна або права на майно (пасивний обман). Обманом є введення людини в оману або підтримка вже наявної омани шляхом впливу на її психіку з метою змусити останню виконати певні дії в інтересах того, хто обманює.

У свою чергу, обман у намірах полягає у тому, що під час отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання винна особа ще в момент заволодіння цим майном має на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Повідомлення неправдивих відомостей або замовчування відомостей є особливими видами інформаційного впливу на психіку особи з метою змусити останню виконати певні дії в інтересах того, хто обманює, який призводить до того, що особа перекручено сприймає дійсність, а отже, здійснює процес мислення на ґрунті омани, що й обумовлює зовні добровільне волевиявлення особи, яка володіє майном, на передачу майна чи права на нього винному, а отже і наступне фактичне протиправне заволодіння тим чужим майном або набуття права на таке.

Заволодінням установлюється панування над річчю, що і є результатом застосованого обману потерпілого, якого в такий спосіб зовні добровільно спонукають передати винуватому майно чи право на майно, фактичним наслідком чого є заподіяння матеріальної шкоди.

У свою чергу, суб`єктивна сторона складу кримінальних правопорушень, передбачених як ч. 3 ст. 332, так і ч. 1 ст. 190 КК, характеризується такими юридичними ознаками, як прямий умисел, корисливі мотив і мета (за ч. 2 ст. 24 КК прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання).

Спрямовуюча функція мотиву полягає в постановці суб`єктом мети кримінального правопорушення і визначенні шляху її досягнення. Мета кримінального правопорушення - це результат, якого намагається досягти суб`єкт під час вчинення правопорушення, керуючись певним мотивом; суб`єктивний образ бажаного результату дії чи бездіяльності, тобто ідеальна в думках модель майбутнього кінцевого результату, до якого прагне суб`єкт кримінального правопорушення.

Мета кримінального правопорушення підпорядкована мотиву. Саме на основі мотиву, керуючись ним, суб`єкт ставить собі мету, досягненню якої він підкорює своє діяння.

Для кваліфікації діяння за елементами складу необхідно встановити відповідність (тотожність, ідентичність) між мотивом і метою, якими фактично керувався або переслідував суб`єкт кримінального правопорушення та законодавчому закріпленні цих ознак у кримінально-правовій нормі.

У такому разі потрібно встановити домінуючий мотив, який і буде покладено в основу кваліфікації кримінального правопорушення.

У випадках, коли винна особа, вчиняючи правопорушення, керувалася мотивом, який є характерний для декількох статей особливої частини КК, то належить з`ясовувати, який із них був домінуючим, і кваліфікувати дії за тією частиною статті КК, якою визначено відповідальність за вчинення правопорушення з такого мотиву.

Суб`єктивна сторона дозволяє розмежувати суміжні кримінальні правопорушення, відмежувати їх від інших правопорушень та від діяння, яке не є кримінально караним.

Установлення ознак суб`єктивної сторони допомагає правильно розкрити інші елементи складу кримінального правопорушення.

Ретельне дослідження фактичних обставин вчиненого особою діяння забезпечить можливість правильно оцінити суб`єктивну сторону (вину, мотив та мету) конкретного складу кримінального правопорушення.

Зміст прямого умислу утворюють два моменти - інтелектуальний і вольовий. Інтелектуальний визначається усвідомленням суспільно небезпечного характеру вчиненого діяння і передбачення суспільно небезпечних наслідків, у той час як вольовий - бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, що передбачаються винною особою.

У цьому провадженні важливим для правильної кваліфікації кримінального правопорушення є і встановлення умислу засудженого, чи був він спрямований на об`єкт посягання - грошові кошти (чуже майно) шляхом шахрайства чи на отримання грошових коштів за незаконне переправлення особи через державний кордон України.

Залежно від спрямованості і ступеня конкретизації бажаних наслідків умисел розмежовується на визначений (конкретизований) і невизначений (неконкретизований). Визначений умисел характеризується чіткою конкретизацією наслідків діяння в передбаченні винного. Суб`єкт передбачає конкретні наслідки і бажає їх або свідомо допускає.

Визначений умисел в одних випадках може бути простим, коли винний передбачає і бажає настання одного конкретизованого наслідку, досягнення визначеної мети, або альтернативним, коли особа передбачає і однаково бажає або свідомо допускає настання одного з двох чи більше, але індивідуально визначених наслідків.

Вчиняючи шахрайство, винна особа цілком усвідомлює: суспільну небезпечність самого діяння, тобто фактичну сторону діяння та його суспільне значення; об`єкт і предмет кримінального правопорушення, цінність матеріальних благ і інших предметів спеціального призначення; спосіб вчинення правопорушення, той факт, що свідомо вводить потерпілого в оману шляхом обману чи зловживання довірою, що останній лише зовнішньо добровільно передає їй предмет кримінального правопорушення, тоді як фактично ця воля потерпілого є фіктивною; факт заволодіння майном, правом на майно чи предметами спеціального призначення.

Таким чином, об`єктивна та суб`єктивна сторона шахрайства як конкретного акту вольової поведінки суб`єкта кримінального правопорушення перебувають у тісному взаємозв`язку і взаємообумовленості. Вчинюване шляхом обману чи зловживання довірою заволодіння майном, правом на майно, предметами спеціального призначення є свідомим та вольовим діянням, яке обумовлено потребами, інтересами винної особи, прагненням досягнення конкретного результату свідомо вибраним шляхом.

Як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, вчиненого з корисливих мотивів.

Частина 2 ст. 17 КПК передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_5 в ході судового розгляду надав зізнавальні показання у вчиненні дій шахрайського характеру, спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Незважаючи на фіксацію спілкування обвинуваченого зі свідком ОСОБА_6 щодо можливого виїзду за кордон, орган досудового розслідування не встановив реальності жодних із цих можливих домовленостей, механізму виготовлення документів та надалі фактичного перетинання за допомогою ОСОБА_5 будь-якими особами державного кордону України.

Виходячи з установлених фактичних обставин справи, суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні й беззаперечні докази, які б доводили поза розумним сумнівом, що ОСОБА_5 з корисливих мотивів організовував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керував цим чи сприяв цьому шляхом надання порад, настанов, інструктажу, а тому кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 332 КК є неправильною.

Важливим у цьому провадженні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що ОСОБА_5 , умисно, з корисливих мотивів, заволодіваючи чужим майном, зокрема, беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мав наміру їх виконувати, використовуючи певні обставини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману. Висновок про це може бути зроблений, у тому числі, виходячи із сукупності його фактичних дій.

З покладених в основу обвинувачення доказів вбачається, що обвинувачений жодних планів та деталей реалізації переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України не розробляв, не обумовлював таких можливостей та не мав справжніх намірів, а його розмови зводилися до обману для незаконного заволодіння грошовими коштами, що, на думку суду, безумовно свідчить про те, що дії ОСОБА_5 були способом шахрайства (вигаданою інформацією) та спрямовані на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, а не організацію перетинання державного кордону України, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, оскільки такі дії були вчинені в умовах воєнного стану та зводилися до заволодіння грошовими коштами в розмірі 20000 євро, що згідно довідки НБУ станом на 01.05.2024 становить 847282 грн., та є великим розміром заподіяної шкоди.

Крім того, на момент отримання від ОСОБА_6 документів та грошових коштів ОСОБА_5 не мав на меті виконувати зобов`язання з організації незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон, а інше не підтверджується матеріалами провадження, отже, дії ОСОБА_5 потрібно кваліфікувати саме як шахрайство.

Зважаючи на викладене вище та ураховуючи мету і мотив дій ОСОБА_5 , він мав конкретизований, простий, визначений умисел, спрямований на досягнення мети у виді заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , а не порушення порядку перетинання державного кордону України.

Надаючи кримінально-правову оцінку діям ОСОБА_5 , судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 27.02.2018 у справі № 541/440/15-к, згідно якої шахрайство - це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому шахрайство - це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб. Шахрайство вважається закінченим злочином, якщо винний заволодіває предметом злочину винятково за допомогою обману або зловживання довірою і після цього має реальну можливість розпорядитися ним як своїм. Це означає, що шахрайство передбачає такий перехід певного предмета у володіння винного, який дозволяє йому реально здійснити хоча б первісне розпорядження. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення шахрайства. Згідно з ч. 2 ст. 15 КК замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Як видно з матеріалів справи і це встановлено судовими інстанціями, засуджений виконав усі дії, які вважав необхідними для заволодіння грошима потерпілого, проте злочин не було закінчено причин, які не залежали від його волі, оскільки відразу після передачі потерпілим грошей засудженого було затримано на місці, що позбавило можливості розпорядитися зазначеними грошима. Таким чином, нормативне визначення закінченого злочину в поєднанні з фактичними обставинами справи, щодо яких судовими інстанціями постановлено оспорені судові рішення, дають підстави дійти висновку про те, що дії засудженого не утворюють закінченого шахрайства, а мають розцінюватись як закінчений замах на шахрайство, оскільки він не мав реальної можливості розпорядитися грошима на свій розсуд.

У цьому конкретному кримінальному провадженні аналогічно встановлено, що ОСОБА_5 був затриманий на місці події кримінального правопорушення, що позбавило його можливості розпорядитися переданими йому грошовими коштами (імітаційними коштами), а слідча дія обшуку розпочалася одразу після передачі йому цих коштів, які є предметом кримінального правопорушення. При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вважав отримані ним імітаційні грошові кошти справжніми, а тому вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як останнього було затримано на місці вчинення злочину.

Враховуючи, що сторона захисту повністю визнає вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, фактичні обставини якого підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, з метою покращення становища обвинуваченого суд вважає за можливе перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 332 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, та вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненого в умовах воєнного стану, у великих розмірах. Його дії слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України за кваліфікуючою ознакою, злочин, вчинений у великих розмірах.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_6 , зізнавальних показаннях обвинуваченого ОСОБА_5 , даних протоколу обшуку від 01.05.2024 та протоколів НСРД, якими зафіксовано встановлені судом обставини щодо вчинення ОСОБА_5 закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві) у великих розмірах.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 , відноситься до тяжких злочинів. Обвинувачений ОСОБА_5 є раніше не судимою особою, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується у зв`язку з волонтерською діяльністю на користь Збройних Сил України та виконанням обов`язків військового капелана.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки останній визнав винуватість та надав відповідні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які встановлені в ході судового розгляду.

З обвинувачення ОСОБА_5 слід виключити вказівку на обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, оскільки зазначена обставина є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, й врахована судом при кваліфікації дій ОСОБА_5 .

З врахуванням наведеного, даних, які характеризують особу обвинуваченого, враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком в межах санкції статті обвинувачення у її мінімальному визначеному в законі розмірі.

Разом із тим, враховуючи обставини вчиненого злочину, а саме спрямованість дій обвинуваченого на заволодіння грошовими коштами у великому розмірі, встановлені судом обставини щодо введення в оману потерпілої від його дій особи та формування в останньої помилкового усвідомлення можливості незаконного перетину державного кордону України, що в умовах воєнного стану становить підвищену суспільну небезпеку, і може мати наслідком нехтування такою особою необхідності виконання військового обов`язку під час повномасштабного вторгнення в Україну окупаційних військ рф, зазначені обставини у своїй сукупності, на переконання суду, вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягнути в умовах його ізоляції від суспільства, а тому суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, у зв`язку з чим вирок суду в частині призначеної міри покарання підлягає реальному відбуттю.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Оскільки клопотань про зміну обвинуваченим міри запобіжного заходу не заявлялось, обвинувачений не порушував процесуальних обов`язків, покладених на нього законом, не ухилявся від суду, а тому суд не вбачає підстав для зміни йому запобіжного заходу у виді застави до набрання вироком законної сили, яку після набрання вироком законної сили слід повернути заставодавцю. Також слід вирішити питання процесуальних витрат у розмірі 11359,20 грн., оскільки саме на зазначену суму долучена довідка про вартість витрат на залучення експерта, які слід стягнути з обвинуваченого, та долю речових доказів у кримінальному провадженні з врахуванням вимог ст. 100 КПК України, та накладеного арешту на майно, врахувавши ту обставину, що судом обвинуваченому не призначалась міра покарання у виді конфіскації майна, яка санкцією ч. 4 ст. 190 КК України не передбачена.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк покарання за цим вироком рахувати з часу затримання ОСОБА_5 в порядку приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання період його затримання та тримання під вартою з 01.05.2024 по 03.05.2024.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 у виді застави залишити без змін. Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 227100 грн., внесену заставодавцем ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , на рахунок ТУ ДСА у Львівській області UA0000757, , відкритий у ДКС України (МФО 820172), повернути заставодавцю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 11359,20 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Після набрання вироком законної сили арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2024 (провадження 1-кс/461/2761/24), скасувати, та зняти арешт із земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0196, площею 0.058 га.

Після набрання вироком законної сили арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2024 (провадження 1-кс/461/2760/24), скасувати, а речові докази:

мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім картою з номером НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , мікро SD об`ємом 8 GB,

посвідчення ОСОБА_5 № НОМЕР_6 в двох примірниках,

флеш-накопичувач чорного кольору, флеш-накопичувач об`ємом 1 ТВ із шнуром,

мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 із сім-картами НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ,

оригінал довіреності №217 від 29.02.2024 на 1 арк., витяг про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей №52149738 на 1 арк., довідка №19 від 21.04.2024 в 3-х примірниках на 1 аркуші кожен, оригінал супровідного листа №31/10-002 від 31.10.2023 на 1 арк., копія рішення №1167 від 21.07.2023 на 1 арк., оригінал наказу №178 від 06.12.2023 на 1 арк., оригінал наказу №165 від 31.10.2023 на 1 арк.,

транспортний засіб марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , із одним ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_11 ,

2 планшети, з яких один планшет неробочий, другий планшет ІМЕІ: НОМЕР_12 , ІМЕІ2: НОМЕР_13 ,

5 посвідчень військових капеланів на ім`я: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , повернути законним володільцям;

імітаційні грошові кошти номіналом 100 Євро в кількості 200 шт., загальною сумою 20000 Євро, однієї серії та номера SC, зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1