ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9206/25

Провадження № 11-кп/820/205/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали виділеного провадження у кримінальному провадженні № 000628 від 04 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.209 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 20 січня 2026 року клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 задоволено та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 20 березня 2026 року включно. У разі внесення застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133 120 грн визначено ОСОБА_7 строком по 20 березня 2026 року включно обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не виїжджати за межі України без дозволу суду; утриматись від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; повідомляти суд про зміну свого місця проживання. У разі невиконання цих обов`язків, постановлено заставу звернути в дохід держави.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе незаконно впливати на свідків та потерпілого, переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому до неї слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, на думку суду наявні обставини, що свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та виконання нею процесуальних рішень по справі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просила скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 20 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченій ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід.

Захисник посилалась на те, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Окрім того, захисник звертала увагу на те, що судом першої інстанції не було належно враховано те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, проживає в місті Хмельницькому, визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаялася у вчиненому.

На її думку, враховуючи наведене, підстав для застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, передбачених ст.ст.183, 194 КПК України, в даному випадку не встановлено.

Належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 зміг би забезпечити і менш суворий запобіжний захід, зокрема, домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно з ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Із наданих матеріалів установлено, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.209 КК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 22 грудня 2025 року ОСОБА_7 було оголошено в розшук та надано дозвіл на її затримання з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу.

На виконання вказаної ухвали суду 19 січня 2026 року ОСОБА_7 було затримано.

Прокурор у суді першої інстанції заявив клопотання, проти якого заперечила обвинувачена та її захисник, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор, зокрема вказував, що ОСОБА_7 раніше судима, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на старок до восьми років та ухилитись від з`явлення до суду.

Колегія суддів приходить до висновку, що прокурором було наведено достатньо підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 .

Крім того, прокурором доведено обставини, що свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів та, що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої та виконання нею процесуальних рішень у провадженні.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегією суддів ураховано доволі високий ризик переховування обвинуваченої від суду, встановлений при розгляді клопотання в суді першої інстанції, з урахуванням її особистих характеристик та процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, раніше судима, обвинувачується, серед іншого, у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, раніше у даному кримінальному провадженні вже перебувала в розшуку, порушила покладені на неї кримінальним процесуальним законом обов`язки та переховувалась від суду.

У цьому кримінальному провадженні не з`ясовані обставини, встановлені під час досудового розслідування, не перевірено їх доказами, не допитаний потерпілий та свідки, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе незаконно на них впливати, переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_7 , місцевий суд дійшов висновку про можливість визначення розміру застави та на підставі вимог ст.182 КПК України визначив як альтернативний запобіжний захід заставу в розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133 120 грн. Такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча би один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України (ч.1 ст.183 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій її переслідують, та міжнародними контактами.

Таким чином, колегія суддів уважає доведеним ризик, який дає достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду.

Крім того, враховано процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка була оголошена в розшук.

На думку колегії суддів апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту.

Окрім цього, обставини, на які посилається захисник, наразі не є визначальними і такими, що давали би можливість змінити застосований запобіжний захід на інший, більш м`який.

Суд першої інстанції врахував усі обставини, на які зверталась увага в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 .

Із зазначених підстав суд першої інстанції мотивовано прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що виправдовують тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 .

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою обвинуваченої, враховуючи всі обставини вчинених кримінальних правопорушень та поведінки обвинуваченої не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та не забезпечать належного виконання покладених процесуальних обов`язків на обвинувачену ОСОБА_7 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Матеріали клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містять достатні обставини та дані.

Більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту, на переконання колегії суддів, не забезпечить та не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченої ОСОБА_7 .

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції ризики є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження при перегляді справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3