Справа №463/701/26
Провадження №1-кс/463/1164/26
УХВАЛА

слідчого судді

30 січня 2026 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000294 від 05.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

встановила:

адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року в межах кримінального провадження №0000294 від 05.08.2025, а саме:

- мобільний телефон марки iPhone синього кольору без ідентифікаційних ознак та мобільний телефон марки iPhone чорного кольору без ідентифікаційних ознак, вилучені 11.09.2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- мобільний телефон марки iPhone, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із SIM-картою № НОМЕР_3 , вилучений 11.09.2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування клопотання покликався на те, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року було задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, та накладено арешт на зазначене майно, яке було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Адвокат ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник майна має право заявити клопотання про скасування арешту, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Вважає, що в даному випадку наявні підстави для скасування арешту, оскільки з моменту вилучення майна пройшов значний проміжок часу, протягом якого жодній особі не було повідомлено про підозру. Згідно ч.1 ст. 28 КПК України, кожна процесуальна дія повинна бути виконана у розумні строки, а отже тривале обмеження права власності без надання особі статусу підозрюваного є непропорційним втручанням у права людини.

Також зазначив, що з метою арешту було визначено збереження слідів на мобільних пристроях та перевірка листування у додатку «Telegram». Станом на сьогодні орган досудового розслідування мав достатньо часу для проведення технічного огляду, копіювання інформації (дзеркального відображення) або призначення комп`ютерно-технічної експертизи.

Так в межах даного кримінального провадження, органом досудового розслідування не доведено, що вилучені в ході обшуку мобільні телефони, містять в собі інформацію про будь яку незаконну діяльність, зберігли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому вважає, що відпали підстави для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_3 попередньо на адресу суду скерував заяву згідно якої просив подане клопотання слухати у його відсутності.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду клопотання в суді. Причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд клопотання без його участі та заперечень на клопотання не подав.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідча суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши долучені до нього матеріали, приходить до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000294 від 05.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Кримінальне провадження зареєстроване за фактом того, що група осіб з корисливих мотивів організувала канал незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон України.

11 вересня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено мобільні телефони марки «iPhone 13 Pro Max» та марки «iPhone 7» (як зазначено в ухвалі слідчого судді: «мобільний телефон марки iPhone синього кольору без ідентифікаційних ознак та мобільний телефон марки iPhone чорного кольору без ідентифікаційних ознак»).

Крім того, 11 вересня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_7 (батька ОСОБА_4 ), було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «iPhone 11», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із SIM-картою № НОМЕР_3 .

12 вересня 2025 року старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області, майор поліції ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, у якому просив накласти арешт на майно, а саме:

- мобільний телефон марки iPhone синього кольору без ідентифікаційних ознак та мобільний телефон марки iPhone чорного кольору без ідентифікаційних ознак, вилучені 11.09.2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- мобільний телефон марки iPhone, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із SIM-картою № НОМЕР_3 , вилучений 11.09.2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 12 вересня 2025 вищезазначені вилучені в ході проведення обшуків речі та предмети визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

15 вересня 2025 року ухвалою слідчої судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_8 клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_5 про накладення арешту на майно задоволено та на вказані телефони які були вилучені 11.09.2025 року під час проведення обшуків у межах кримінального провадження № 0000294 накладено арешт.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального проваження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов,за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час судового розгляду встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000294 від 05.08.2025 триває, зазначені в ухвалі про арешт майна предмети та документи визнанні речовими доказами в розумінні ст.84 КПК України. Під час розгляду справи слідчою судею встановлено, що в межах даного кримінального провадження, органом досудового розслідування доведено, що вилучені в ході обшуку мобільні телефони, містять в собі інформацію про будь яку незаконну діяльність, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту вказаного майна, яке належать ОСОБА_4 відповідно до поданного клопотання на час розгляду клопотання про скасування арешту майна не відпали.

Враховуючи вищевикладене, слідча суддя приходить до висновку, що в застосуванні цього заходу потреба не відпала.

За таких обставин у клопотанні слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки слідчої судді про відсутність підстав для задоволення клопотання не впливають.

Керуючись ст. 16, 100, 170-174 КПК України, слідча суддя

постановила:

у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000294 від 05.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_9