УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 - в режимі відеоконференції,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигдяді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0002264 від 28.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Рівне Рівненської області, громадянина України, з вищою освітою, несудимого згідно з ст. 89 КК України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2025 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження №0002264 від 28.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2025 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигдяді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. Вказав, що ризики, визначені п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інші кримінальні правопорушення не перестали існувати. В обгрунтування клопотання зазначив, що відносно обвинуваченого неодноразово складалися адміністративні протоколи та він притягався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122, 126 та 130 КУпАП, а саме 02.10.2020 Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортними засобами у стані сп`яніння), 21.11.2023 Галицьким районним судом м. Львова за ч. 5 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом) та ч.1 ст.130 КУпАП, 27.02.2025 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами у стані сп`яніння, подія 04.02.2025, тобто після ДТП щодо якої оголошено підозру у даному кримінальному провадженні), 04.02.2025 Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Дані обставини свідчать про те, що обвинувачений свідомо та систематично ігнорує рішення суду. Також зазначив, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних речовин, зокрема 31.08.2021 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.ч. 1, 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 34 тис. грн. та 20.07.2022 Рівненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців. Це свідчить про його стійку антисоціальну поведінку, відсутність будь-якого стримуючого ефекту попередніх заходів та високий ступінь ймовірності повторного вчинення ним нового кримінального правопорушення аналогічного характеру. Окрім того вказав, що з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та інтерес обвинуваченого у пом`якшенні своєї відповідальності, існує висока ймовірність, що він намагатиметься впливати на потерпілих та свідків, схиляти їх до зміни показів та відмови від них, або ж погоджувати з ними неправдиві свідчення, що суттєво перешкоджатиме встановленню обєктивної істини у даному кримінальному провадженні. Просив клопотання задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_7 щодо вирішення клопотання прокурора поклалася на розсуд суду.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_8 заперечили проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою без визначення розміру застави. Вважають клопотання прокурора необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики продовжують існувати та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Ризики, зазначені прокурором не підтверджені жодними доказами. На противагу цьому, вказали, що на даний час ОСОБА_4 є несудимим, досудове розслідування тривало майже рік, протягом якого ОСОБА_4 , маючи статус свідка, належним чином виконував свої процесуальні обов`язки. Окрім того, знаючи, що йому має бути оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, з`явився за викликом до слідчого, а також до Рівненського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги щодо оскарження ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області про обрання відносно нього запобіжного заходу, де в залі суду його взяли під варту. Дані обставини спростовують ризик переховування обвинуваченого від суду. Також вказали, що обвинувачений не знайомий з потерпілими, та не має наміру на них впливати, оскільки винним себе не визнає і хоче довести це під час розгляду даного кримінального провадження. Зазначили також, що їх підзахисний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, згідно з характеристикою за місцем проживання характеризується позитивно, надає благодійну допомогу шляхом перерахунку коштів на потреби ЗСУ протягом повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, за що має подяки та нагороди. Окрім того доглядає та допомагає своїм рідним діду та бабі, які є особами похилого віку, мають тяжкі хронічні хвороби. Долучили розписку потерпілої ОСОБА_9 , яка являється матір`ю померлого внаслідок ДТП ОСОБА_10 , про відсутність претензій до обвинуваченого. Просили в задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , що в достатній мірі забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений в режимі відеоконференції підтримав позицію своїх захисників. Просив змінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши думки учасників судового процесу, вивчивши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд дійшов до такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28.08.2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, до 27.10.2025 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11.09.2025 року скасовано ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області про від 28.08.2025 року та обрано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави, взявши його під варту в залі суду.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризики вчинення обвинуваченими дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ними таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Зі змісту ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

З наведеного вбачається, що метою застосування запобіжного заходу є не каральна, а забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджено в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , його тяжкість відповідно до ст. 12 КК України, існує ризик що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконного впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Однак, при цьому суд вважає, що прокурором при розгляді клопотання не доведено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Дані обставини об`єктивно ставлять під сумнів необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у п. 3 ст. 5 Конвенції (п. 66 рішення від 09.01.2003 у справі «Шишков проти Болгарії», п. 40 рішення від 10.06.2008 у справі «Тейс проти Румунії»).

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним, належне виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків на стадії досудового розслідування, ненадання належних підтверджуючих документів та доказів щодо неможливості обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, щодо обвинуваченого слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною обвинуваченому цілодобово залишати житло.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

З урахуванням обставин справи, суд вважає, що даний запобіжний захід буде достатнім та спроможним забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченими п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого

ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також фактів, які б свідчили про те, що вказаний запобіжний захід, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суд не встановив.

Окрім цього, застосовуючи, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю; утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних держаних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 194, 195, 314-316, 369-372, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, до

13 грудня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені

ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- носити електронний засіб контролю;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних державних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього вище обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0, 25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу національної поліції, з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити учасникам судового процесу.

Повний текст ухвали виготовлений 20 жовтня 2025 року.

Суддя ОСОБА_11