Провадження № 1-кп/127/1298/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000821 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи обізнаним в тому, що з 24.02.2022 в Україні діє правовий режим воєнного стану, 21.10.2025, знаходячись у читальному залі бібліотеки Вищого художнього професійно-технічного училища №5 м. Вінниці, що за адресою: м. Вінниця, вул. Юрія Клена, 12, використовував ноутбук торгової марки «Lenovo» серії «IdeaPad 3» сірого кольору та комп`ютерний маніпулятор (мишку) торгової марки «Logitech» чорно-червоного кольору, що належать Вищому художньому професійно-технічному училищу №5 м. Вінниці (, місцезнаходження юридичної особи: місто Вінниця, вул. Лебединського, будинок, 13), в цей час у нього раптово виник умисел на таємне викрадення вказаного майна.

Надалі ОСОБА_4 , реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, будучи переконаним в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони не можуть бути викриті іншими особами, скористався відсутністю бібліотекаря та інших відвідувачів у приміщенні, діючи всупереч волі власника, взяв вищеописаний ноутбук, вартість якого згідно з висновком експерта становить 11220 гривень та вищеописаний комп`ютерний маніпулятор (мишку), вартість якого, згідно з висновком експерта становить 292 гривні. Викрадені речі ОСОБА_4 заховав під верхній одяг, покинув приміщення бібліотеки та пішов у невідомому напрямку, залишивши місце вчинення злочину.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди Вищому художньому професійно-технічному училищу №5 м. Вінниці у розмірі 11512 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій.

Також повідомив, що є круглим сиротою, власного житла та майна у нього немає. Наразі тимчасово проживає в будинку родички свого вітчима в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області.

Акцентував увагу суду на тому, що через відсутність коштів не міг придбати собі продукти харчування, а позичити ні в кого не зміг, тому й наважився на вчинення крадіжки. Знав, що в бібліотеці є ноутбук, оскільки раніше навчався у Вищому художньому професійно-технічному училищу №5 м. Вінниці.

Викрадені речі планував здати в ломбард, а за отриманні кошти купити собі їжу, однак не встиг цього зробити, оскільки був затриманий працівниками поліції. За вчинене йому дуже соромно й він щиро шкодує про це.

Обвинувачений також звертав увагу суду на те, що наразі знаходиться на випробовуваному терміні в підприємстві «Аргон» на посаді вантажника.

Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_4 раніше був студентом Вищого художнього професійно-технічного училища №5 м. Вінниці. Викрадені речі наразі повернуто в навчальний заклад, тому будь-яких претензій до обвинуваченого немає.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та представника потерпілої юридичної особи, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення злочину, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, оскільки вчинений в умовах воєнного стану); особливості й обставини вчинення злочину (вчинення злочину зумовлено скрутним матеріальним станом); особу обвинуваченого (раніше несудимий, молодого віку, сирота, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наразі проходить стажування з метою подальшого працевлаштування).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та скрутний матеріальний стан.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Активне сприяння розкриттю злочину полягає в наданні ОСОБА_4 під час досудового розслідування допомоги працівникам правоохоронного органу в установленні невідомих їм обставин справи.

Факт скрутного матеріального становища підтверджується відсутністю у обвинуваченого будь-якого рухомого та нерухомого майна, а також офіційного стабільного доходу.

Окрім того, на вчинення крадіжки ОСОБА_4 наважився лише через те, що у нього не було коштів щоб придбати собі продукти харчування, а родичів, які б могли йому допомогти з цим він не має, оскільки є круглим сиротою.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували б покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За вищевикладених обставин, проаналізувавши поведінку обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, враховуючи наявність трьох пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставини, беручи до уваги молодий вік обвинуваченого та складні життєві обставини в яких він опинився, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора та представника потерпілої юридичної особи, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції частини статті, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченому запобіжний захід не обирався.

За змістом ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

В межах даного кримінального провадження Вінницьким відділенням КНДІСЕ МВС було проведено судову товарознавчу експертизу №2203/25-21 від 28.10.2025 вартість якої складає 2544 (дві тисячі п`ятсот сорок чотири) грн 48 коп.

З врахуванням скрутного матеріального стану обвинуваченого суд вважає за можливе повністю звільнити його від сплати процесуальних витрат на залучення експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 65-67, 75, 76, 185 КК України, ст. 100, 119, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Процесуальні витрати на проведення судової експертизи в розмірі 2544 (дві тисячі п`ятсот сорок чотири) грн 48 коп. компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2025 по справі №127/33495/25 на майно, вилучене 22.10.2025, а саме: ноутбук торгової марки «Lenovo» серії «IdeaPad 3» сірого кольору та комп`ютерний маніпулятор (мишку) торгової марки «Logitech» чорно-червоного кольору.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

-ноутбук торгової марки «Lenovo» серії «IdeaPad 3» сірого кольору та комп`ютерний маніпулятор (мишку) торгової марки «Logitech» чорно-червоного кольору, які належать Вищому художньому професійно-технічному училищу №5 м. Вінниці (, місцезнаходження юридичної особи: місто Вінниця, вул. Лебединського, будинок, 13) та були передані представнику ОСОБА_6 на відповідальне зберігання залишити у володінні власника;

-електронні носії інформації залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: