ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/7541/25 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/422/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.537, 539 КК України
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційними скаргами захисника та засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 ,-

встановила:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмолено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05.11.2025 та постановити нову, якою застосувати до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді обмеження волі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 та не досягнення цілей покарання в більш короткий термін, - є помилковими, необґрунтованими та суперечливими.

Також, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від остаточної частини покарання.

ОСОБА_7 вважав, що остаточне відбуття покарання необов`язкове, оскільки цілі покарання, на його думку, досягнуті, він повністю усвідомив та не буде здійснювати жодного правопорушення, в нього правомірна поведінка та добросовісне відношення до праці, що є критеріями умовно-дострокового звільнення.

Процедуру обміну його на військовополоненого для України, він вважає позитивною обставиною, оскільки таким чином він сприяє поверненню військовополоненого в Україну. Вважав, що це не можна оцінювати як те, що він не став на шлях виправлення, оскільки він вважає людське життя самим головним фактором у житті держави.

Крім того, він займався волонтерською діяльністю виготовляв колючий дріт Єгоза1100 для потреб ЗСУ добровільно.

Вважав, що ці обставини є показними виправлення його та застосування до нього ст. 81 КК України.

Також ОСОБА_7 зазначав, що він погасив судові витрати по експертизі по справі у розмірі 21508, 20 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав рішення суду законним, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг захисника та засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.81 КК України та правовими позиціями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Згідно до приписів ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 436-2 КК України до 3 років позбавлення волі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.05.2024 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінено шляхом пом`якшення. Призначено покарання у виді обмеження волі замість позбавлення волі. ОСОБА_7 вважається засудженим до 3 років обмеження волі без конфіскації майна, в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2024 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.11.2023 по 15.05.2024 включно та час слідування під вартою до виправного центру з 16.05.2024 до 04.06.2024 включно.

Початком строк покарання є 03.11.2023, кінцем строку 01.04.2026.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31.10.2025, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.02.2025, ОСОБА_7 та його захиснику адвокату ОСОБА_9 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.02.2025, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.04.2025, адвокату ОСОБА_9 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.07.2025 у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким було відмовлено.

Станом на день звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 відбув третину строку покарання, призначеного судом.

З матеріалів особової справи ОСОБА_7 , наданих суду ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» вбачається, що засуджений ОСОБА_7 прибув до державної установи 04 червня 2024 року.

Згідно матеріалів особової справи та характеристики станом на 29 вересня 2025 року, ОСОБА_7 з 03.11.2023 по 04.06.2024 знаходився в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де мав одне стягнення, заохочень не мав, характеризувався негативно.

З 04.06.2024 по теперішній час відбуває покарання у ДУ «Хролівський виправний центр (№140)». За час відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень не має. Один раз, 10.10.2024 заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці з метою стимулювання правослухняної поведінки. На профілактичних обліках не перебуває. ОСОБА_7 приймає активну участь у програмах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя на краще та підтверджує це активними вчинками, приймає активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», усвідомлює, що саме треба змінити, приймає участь у реалізації плану індивідуальної роботи, має позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні результати реалізації планів.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства оцінено як середній.

Згідно довідки про працевлаштування від 22.09.2025 за підписом начальника майстерні, засуджений ОСОБА_7 з 04.06.2024 був працевлаштований: у червні 2024 року не працював у зв`язку з перебуванням у відділенні карантину, діагностики та розподілу, у липні та серпні 2024 року працював у виробничій майстерні установи, у вересні та жовтні 2024 року працював робітником по прибиранню приміщень, з листопада 2024 року по вересень 2025 року до оплачуваної праці не залучався.

Як вбачається зі змісту вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року, маються судові витрати на користь держави у сумі 21 508,20 грн, які згідно інформації, наданої державною установою «Хролівський виправний центр (№140)», засуджений відшкодував у повному обсязі.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого, який характеризується посередньо, та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став засуджений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі навів свою аргументацію, всупереч тверджень апелянтів, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що утримання від порушень правил внутрішнього розпорядку є прямим обов`язком засудженого, передбаченим ст.107 КВК України, та не є підтвердженням того, що він повністю став на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані щодо засудженого матеріали та прийняв законне і обґрунтоване рішення про відсутність правових підстав для застосування щодо останнього ст.81 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування за доводами апеляційних скарг відсутні, а тому в задоволенні апеляційних скарг засудженого та захисника необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги захисника та засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: