Провадження №11-сс/801/708/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2025 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000518 від 18.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2025 було задоволено клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000518 внесеного до ЄРДР 18.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та накладено арешт на автомобіль марки «Nissan» моделі «ROGUE», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2016 року випуску, об`ємом двигуна 2488 см3, номер шасі НОМЕР_2 , який відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу належить ОСОБА_8 .

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що оскільки майно відповідає критеріям зазначених у ст. 170 КПК України, має істотне значення для кримінального провадження, тому що безпосередньо містить відомості щодо обставин кримінального правопорушення та може бути використаним для проведення судових експертиз.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу, якою накладено арешт на її майно та постановити нове рішенням, яким відмовити у клопотанні прокурора про накладення арешту на автомобіль.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що про існування оскаржуваної ухвали слідчого судді апелянтці стало відомо лише 26.08.2025 з Єдиного державного реєстру судових рішень, а її копію вона отримала 28.08.2025 під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. На думку апелянтки, це свідчить про порушення її права на своєчасне повідомлення про дату і час судового засідання, а також на ознайомлення з його результатами.

Крім того, апелянтка зазначає, що слідчий суддя не повідомив її про розгляд клопотання прокурора щодо накладення арешту на майно, чим було порушено її право на участь у розгляді питання, яке безпосередньо стосується її права власності.

Також ОСОБА_8 звертає увагу, що ухвала слідчого судді не містить достатніх і переконливих мотивів щодо необхідності накладення арешту на автомобіль «Nissan Rogue» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Прокурором, на її переконання, не доведено фактичних обставин, які б підтверджували правомірність і необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Апелянтка наголошує, що матеріали провадження не містять доказів того, що зазначений автомобіль є предметом або знаряддям злочину, підлягає спеціальній конфіскації чи може бути використаний для забезпечення цивільного позову або стягнення неправомірної вигоди, що суперечить положенням ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім цього, вона подала заяву про закриття кримінального провадження, мотивуючи це тим, що не вбачає заподіяння їй будь-якої матеріальної шкоди, а отже, у діях іншої особи відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. У зв`язку з цим, на її думку, немає підстав для проведення експертиз чи інших слідчих дій, спрямованих на підтвердження обґрунтованості арешту.

У підсумку ОСОБА_8 вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки не є законною, обґрунтованою і вмотивованою та не містить належних і достатніх підстав для накладення арешту на майно.

Колегія суддів вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення даної апеляційної скарги, дослідивши матеріали судової справи, перевіривши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши усі обставини, що зазначені у апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2025 відповідає.

Суд апеляційної інстанції оцінивши доводи апеляційної скарги в межах її вимог і перевіривши матеріали провадження № 0000518, вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 173 КПК України повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів допускається за умови доведення слідчим, прокурором існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотання слідчого і може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся з клопотанням.

Отже, аналізуючи зазначені норми в сукупності, колегія суддів зазначає, що арешт майна як процесуальний захід спрямований на досягнення дієвості кримінального провадження та, зокрема, забезпечення збереження речових доказів. На цій стадії не вирішується спір про право власності на майно, а тимчасово обмежується можливість розпорядження/користування за наявності встановлених законом підстав.

Із матеріалів убачається, що встановлено, що до Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що гр. ОСОБА_9 , не виконав умови договору купівлі- продажу автомобіля марки Nissan ROGUE д.н.з НОМЕР_1 сірого кольору 2016 року випуску, власником якого являється ОСОБА_8 , чим завдав останній матеріального збитку. Сума матеріального збитку встановлюється.

У подальшому на підставі повідомлення про злочин слідчим СВ ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області 17.08.2025 було проведено огляд місця події, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 237 КПК України (з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів) де встановлено, що оглядом являється відрізок автомобільної дороги (М12, Е50) сполученням Літин Городище, а саме автостоянка ринку сувенірів, де на момент огляду виявлено автомобіль марки «Nissan» моделі «ROGUE» д.н.з НОМЕР_1 сірого кольору 2016 року випуску, об`ємом двигуна 2488 см3, номер шасі НОМЕР_2 , який відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу належить ОСОБА_8 .

17.08.2025 слідчий слідчого відділення Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_10 визнав речовими доказами вилучені в ході огляду місця події речі.

Відповідно до ст. 98 КПК речовим доказом є, зокрема, предмет, що був об`єктом кримінально протиправних дій або містить відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин правопорушення; у такому випадку арешт допускається для його збереження (ч. 3 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя правильно виходив із того, що саме автомобіль є безпосереднім об`єктом інкримінованого шахрайства, може містити ідентифікаційні ознаки та інші дані, необхідні для експертних досліджень, а тому відповідає критеріям речового доказу.

Довід ОСОБА_8 про належність автомобіля їй на праві власності не спростовує можливості арешту з метою збереження речового доказу.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги усталену практику, за якою під час вирішення питання про арешт майна суд не вирішує спір про право власності, а лише перевіряє наявність законних підстав для тимчасового обмеження права власника в інтересах кримінального провадження. Такий підхід узгоджується з приписами ст. ст. 170, 173 КПК України і системно підтримується судовою практикою.

КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків.

Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

На думку колегії суддів, доводи, викладені в клопотанні прокурора про арешт вказаного майна є достатніми для того, щоб вважати вказане майно важливим для подальшого розслідування та доказуванні у судовому розгляді.

Більше того, доводи про відсутність складу злочину/шкоди є передчасними для цієї процесуальної стадії. На етапі накладення арешту суд не оцінює докази з позиції доведеності вини, а встановлює наявність сукупності підстав чи розумних підозр, що майно може бути доказом або необхідне для досягнення цілей провадження; це прямо випливає зі змісту ст. 170 КПК України і з приписів ст. 173 КПК України про критерії «необхідності» й «ризиків» (приховування, відчуження тощо). Враховуючи мобільність транспортного засобу та ризик його швидкого відчуження, слідчий суддя обґрунтовано визнав арешт пропорційним і необхідним.

Посилання апелянтки на відсутність належного повідомлення про розгляд клопотання також не дають підстав для скасування ухвали.

Відповідно до ст. 172 КПК України розгляд клопотання здійснюється за участю визначених осіб, однак їх неприбуття не є перешкодою для вирішення питання у встановлений законом строк, враховуючи його процесуальну терміновість.

Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_8 з самого початку знала про факт внесення відомостей до ЄРДР та про проведення досудового розслідування за її заявою щодо викрадення автомобіля. Вона сама виступала заявницею у кримінальному провадженні, що підтверджується відповідними процесуальними документами.

Отже, останній було відомо про існування провадження, предмет розслідування та про те, що вилучений автомобіль є безпосереднім об`єктом кримінально-правового спору.

За таких обставин її доводи про несповіщення не можуть розцінюватися як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Сама по собі відсутність її в засіданні не вплинула на законність та обґрунтованість рішення слідчого судді, тим більше що ОСОБА_8 реалізувала право на апеляційне оскарження ухвали і мала процесуальну можливість подати самостійне клопотання про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України у випадку появи нових даних чи обставин.

Колегія суддів також перевірила дотримання стандартів мотивованості судового рішення. Оскаржувана ухвала містить опис встановлених обставин (виявлення і вилучення авто, його ідентифікацію та процесуальний статус), правову підставу (ст. 170 КПК), мету арешту (збереження речового доказу), оцінку співмірності обмеження права власності завданню провадження і зазначення наслідків.

Таке обґрунтування відповідає вимогам ст. 370 КПК щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості рішень, а також підходу до «балансування інтересів» у світлі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, у якій зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведене узгоджується з практикою Верховного Суду, який наголошує: арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК застосовується, коли майно відповідає критеріям речового доказу; при вирішенні питання суд має врахувати правову підставу, можливість використання як доказу, а також розумність і співмірність обмеження права власності цілям провадження. Висновки такого змісту відтворено в узагальненнях і оглядах практики ККС ВС.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя діяв у межах повноважень і правильно застосував ст. 170, 172, 173 КПК України, забезпечивши необхідний баланс між публічним інтересом у належному розслідуванні та правом власності.

Підстав для скасування ухвали не встановлено; доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з тимчасовим обмеженням права власності та до оцінки обставин, які мають вирішуватися на інших процесуальних стадіях.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2025 про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4