Справа №583/4421/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/751/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Захоплення заручників
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2026 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного рішення

У провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 147, ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України. Обставини справи стосуються подій 18.04.2025 року, коли обвинувачений, перебуваючи у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , тримаючи у заручниках потерпілу ОСОБА_8 , висловлював погрози та наміри підірвати ручну гранату, маючи на меті перешкодити працівникам правоохоронних органів проникнути до житла для проведення в ньому обшуку.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2026 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 05 березня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення суду мотивоване незмінністю ризиків переховування від суду, впливу на потерпілих та свідків, можливістю вчинення ОСОБА_6 інших злочинів.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник просив скасувати ухвалу, постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на інший, більш м`який.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що в матеріалах долучених до клопотання взагалі відсутні жодні документи, які підтверджують факт тримання заручника з метою спонукання службової особи до вчинення чи утримання від вчинення будь якої дії як умови звільнення заручника, поєднане з погрозою знищення людей.

Зазначав, що жодних доказів на підтвердження заявлених прокурором ризиків до клопотання не додано.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 був повідомлений 14 січня 2026 року, згідно розписки про отримання повідомлення, яка надійшла з ДУ «Сумський слідчий ізолятор», його захисник адвокат ОСОБА_7 повідомлений 13 січня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та прокурор, також був повідомлений про призначення розгляду справи.

Прокурор надіслав заяву, в якій просив розгляд даного провадження провести у письмовому провадженні.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги. Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування чи продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) та ризиків, які дають підстави вважати, що особа може переховуватися, перешкоджати провадженню чи вчиняти нові злочини.

Щодо обґрунтованості обвинувачення та тяжкості діяння

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 147, ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи навпаки невинуватості ОСОБА_6 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого йому обвинувачення, правильності кваліфікації його дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) подальшого тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Щодо ризиків процесуальної поведінки

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав актуальними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик переховування від суду (п. 1) обумовлений не лише суворістю можливого покарання за вчинення особливо тяжкого злочину за ч.2 ст.147 КК України (від 7 до 15 років позбавлення волі) та вчинення тяжкого злочину за ч.1 ст.263 КК України (від 3 до 7 років позбавлення волі), а й особистістю обвинуваченого. ОСОБА_6 є громадянином Вірменії, не має офіційних законних джерел доходу, власного житла, сім`я проживає окремо від нього за кордоном, що підтверджує висновок суду про слабкість соціальних стримуючих факторів, який в сукупності з тяжкістю загрожуючого покарання створює об`єктивний стимул для переховування.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу (п. 3) є особливо вагомим. Колегія суддів відхиляє аргумент захисника про те, що у сторони обвинувачення відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 вплине на потерпілих та свідків. Навпаки, відповідно до ст.ст. 23, 95 КПК України, саме той факт, що свідки та потерпіла ще не надали показання безпосередньо суду, робить їх вразливими до потенційного тиску. Оскільки показання, надані на досудовому слідстві, не можуть бути покладені в основу вироку, обвинувачений, перебуваючи на свободі, має пряму зацікавленість у тому, щоб ці особи змінили свої свідчення або не з`явилися до суду. Враховуючи агресивний характер інкримінованих дій ОСОБА_6 та його обізнаність про місце знаходження свідків та потерпілої, який фактично мешкає в одному населеному пункті разом з потерпілою, цей ризик є реальним та непереборним іншими, більш м`якими заходами.

Ризик вчинення іншого злочину (п. 5) випливає з того, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, нічим не займається, офіційних джерел доходу на території України не має та характеру обвинувачення, пов`язаного з незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, триманням особи як заручника з метою спонукання службової особи до вчинення чи утримання від вчинення будь-якої дії як умови звільнення заручника, поєднане з погрозою знищення людей, погрозою вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Щодо соціальних зв`язків обвинуваченого

Соціальні зв`язки обвинуваченого, на які посилається захист, не є настільки міцними, щоб нівелювати встановлені ризики. Наявність житла та нерегулярних підробітків не гарантує належної процесуальної поведінки особи, яка обвинувачується у триманням особи як заручника для перешкоджання працівникам поліції виконувати свої службові обов`язки.

Висновок за результатами розгляду

Колегія суддів вважає, що тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом, здатним забезпечити цілі правосуддя в даному провадженні. Більш м`який запобіжний захід, на якому наполягає сторона захисту, не забезпечує належної ізоляції обвинуваченого від потерпілої та свідків та не виключає ризик його втечі або вчинення нових злочинів.

Ухвала суду першої інстанції є законною, вмотивованою та базується на комплексному аналізі обставин справи та особи обвинуваченого.

Підстав для скасування чи зміни судового рішення за наслідками апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 422 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 березня 2026 року включно без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4