В И Р О К

Іменем України

№ 610/1969/25 № 1-кп/610/162/2025
м. Балаклія29 жовтня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Балаклія Харківської області; зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з повною загальною середньою освітою; офіційно не працевлаштованого; неодруженого; рнокпп НОМЕР_1 ; раніше судимого: 21.10.2024 Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років пробаційного нагляду,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов 'язком громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

ОСОБА_5 , будучи обізнаним про те, що у зв 'язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 03.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», а також Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року на території України оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію.

Указом Президента України № 470/2024 від 23.07.2024 року, затвердженим Законом України від 12.08.2024 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації з 12 серпня 2024 року на 90 діб.

За результатами проходження медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 визнано придатним до військової служби, про що 03 квітня 2025 року складено відповідну довідку № 15-20.

Після проходження ОСОБА_5 медичного огляду, оператором групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 о 16.00 годині 03 квітня 2024 року, ОСОБА_5 , який відповідно ч. 9 ст. 1 до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , вручено повістку для подальшого прибуття на 08.00 годину 04 квітня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби під час мобілізації.

Проте ОСОБА_5 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від призову за мобілізацією, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 від 24.02.2022, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 15-20 від 03.04.2025 та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причини неявки не повідомив, чим порушив порядок комплектування Збройних сил України та не виконав загального обов`язку щодо проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період.

Обвинувачений винуватим себе визнав повністю і підтвердив факт його вчинення при обставинах, викладених у даному вироку.

Під час допиту в суді обвинувачений пояснив, що пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією (далі ВЛК), визнаний здоровим та придатним до військової служби. Йому вручили повістку щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 04.04.2024 для відправлення до військової частини (установи). Проте, не5 маючи поважних причин, він за повісткою не прибув, оскільки не бажає проходити військову службу.

Стаття 336 КК України (в редакції Закону № 1357-ІХ від 30.03.2021) передбачає відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Об 'єкт правопорушення - в широкому розумінні ним є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Сил оборони України - на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Сил оборони України на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення - встановлений законом порядок комплектування Сил оборони України. Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав Сил оборони України, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування Сил оборони України на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Сил оборони України з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони.

Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір та бажання так діяти, а саме досягти мети уникнути самого призову за мобілізацією.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює усі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності).

Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Згідно до визначень наданих у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року під мобілізацією розуміється комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У вказаному Законі надано і визначення особливому періоду - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Пунктом 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-IX в Україні введений воєнний стан, оголошено та проводиться загальна мобілізація, строки проведення яких неодноразово продовжувались і діють по теперішній час.

Таким чином, з моменту оголошення загальної мобілізації настав і особливий період, тобто з дослідження норм закону випливає, що ці поняття є взаємопов`язані і з оголошенням мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану автоматично настає і особливий період.

При цьому, з аналізу п. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року логічно випливає, що особливий період не настає лише при цільовій мобілізації (ліквідація надзвичайних ситуацій та їх наслідків державного рівня, наслідків воєнних дій у відбудовний період). Тому з урахуванням саме цього виключення, законодавець, на переконання суду, формулюючи першу частину диспозиції ст. 336 КК України, та зазначаючи про ухилення від призову під час мобілізації, «на особливий період» виклав через кому, тобто виділяючи як окрему обставину, яка може як застосовуватись так і ні.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ст. 336 КК України -

ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто, суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов'язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Обвинувачений: відбуває покарання у вигляді 2 років пробаційного нагляду, призначене 21.10.2024 Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України, який законної сили набрав 21.11.2024, внаслідок чого знаходиться на обліку в органі пробації, початок строку покарання 22.11.2024, кінець 22.11.2026; за місцем проживання характеризується посередньо; офіційно не працевлаштований; неодружений; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра.

Згідно досудової доповіді органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства та окремих осіб, оцінюються як високі.

Під час досудового розслідування обвинувачений і в суді винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав, що свідчить про надання допомоги у встановленні обставин справи, що на підставі ст. 66 КК України визнається обставиною, що пом`якшує покарання.

Відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані.

Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на такий шлях, самоосуд свого вчинку. Щире каяття слід відрізняти від визнання винуватості з метою створити формальні підстави для пом'якшення покарання.

Разом із тим, не заперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

За відсутності ж щирого каяття, визнання вини є формальним твердженням, яке підтверджує факт лише сам вчинення інкримінованих дій, і його покладення в обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання є необґрунтованим.

До теперішнього часу обвинувачений до Сил оборони України добровільно не долучився, щирого каяття у його діях суд не убачає.

Визнання обвинуваченим власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Передбачене ст. 336 КК України кримінальне правопорушення карається позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також враховує конструктивну процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування і в суді, сприяння кримінальному провадженню, його визнавальні показання також покладені в основу обвинувачення.

Одночасно, обвинувачений під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду вчинив новий нетяжкий злочин, до кримінальної відповідальності притягується вже в 3-тє, внаслідок чого вже має кримінальний досвід. По факту, попередні покарання не досягли мети його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, оскільки продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення, сам є антисоціальною особистістю, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання.

Психологічна переорієнтація обвинуваченого не відбувається, не змінюються його дотеперішні погляди та установки, він не готовий змінити своє життя і не вчиняти нових кримінальних правопорушень. Його поведінка у динаміці свідчить про стійкість його злочинного умислу.

Хронологія злочинної діяльності обвинуваченого вказує на те, що він не розкаявся, на нього раніше застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, засоби виправлення і ресоціалізації засуджених під час відбування покарання, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

В умовах воєнного стану, внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, які засуджував і засуджує увесь цивілізований світ, подібні дії демотивують інших осіб, які підлягають мобілізації, в очах суспільства створюють негативне враження безладдя та безкарності, знижують рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Сил оборони України. Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов 'язком громадян України. І в умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки кримінальне правопорушення і сам обвинувачений за наведених обставин становлять підвищену суспільну небезпеку.

Наведені позитивні відомості про особу обвинуваченого та обставини на його користь, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, небезпечності вчинених дій, суспільної небезпеки самого обвинуваченого, натомість вони враховані при призначенні йому покарання.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити у дещо перевищуючому мінімальний розмірі санкції.

Невідбута частина покарання у вигляді 2 років пробаційного нагляду при переведенні у покарання у виді позбавлення волі із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду, відповідає 1 року позбавлення волі.

Внаслідок того, що ОСОБА_5 після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, має місце сукупність вироків, тому до покарання, призначеного за цим вироком, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 21.10.2024 у вигляді 2 місяців позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

На переконання суду викладені обставини у сукупності та наведені мотиви свідчать про те, що призначення інших видів або розмірів покарання або із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України буде явно м'яким і не буде сприяти його виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Оскільки у такому разі неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призведе до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, воно буде неефективним.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, призначити йому покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

2)На підставі ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 21.10.2024, ОСОБА_5 призначити остаточне покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

3)Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту взяття під варту в порядку виконання вироку.

4)Речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження (досудового розслідування).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1