Дата документу 17.12.2025Справа № 528/760/19
Провадження № 1-кп/554/636/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, обраного у кримінальному провадженні №0000165 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

З 23 січня 2025 року на новому розгляді в суді першої інстанції після скасування ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2025 року вироку Октябрського районного суду міста Полтави від 01 жовтня 2024 року перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, без визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки обвинуваченому інкриміновано вчинення злочину із застосуванням насильства та погроз його застосування.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор покликається на обставини, зазначені в обвинувальному акті, згідно з якими сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_6 вчинення умисних дій, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло, з правовою кваліфікацією діяння за ч. 3 ст. 187 КК України. Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який, у разі доведеності вини, законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Прокурор зазначає, що строк дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, та продовженого востаннє ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року, закінчується 21 грудня 2025 року, що обумовлює необхідність продовження такого строку. При цьому прокурор вважає, що встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати. Підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, прокурор не вбачає з огляду на встановлені ризики. При цьому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.3 ст.187 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Зокрема, прокурор зазначає про наявність таких ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведення вини, може переховуватися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень; обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений ознайомлений із матеріалами кримінального провадження та йому відомі їхні анкетні дані та адреси проживання, незаконний вплив може здійснювати у тому числі шляхом фізичного чи психологічного тиску на них, погроз спричинення шкоди як здоров`ю, так і майну вказаних осіб з метою зміни ними показань на користь обвинуваченого. На переконання прокурора, обрання до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, зазначені у ризиках, тим самим негативно вплинути на повне і всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Так, на думку прокурора, особисте зобов`язання неможливо обрати відносно обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід є найменш суворим поміж інших заходів і є неспівмірним із інкримінованим діянням та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого протягом судового розгляду, а також може створити умови для настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; особисту поруку не можна обрати відносно обвинуваченого у зв`язку з тим, що не надходили письмові звернення від осіб, готових поручитися за обвинуваченого та забезпечити його належну процесуальну поведінку, що негативно характеризує його особу; заставу неможливо обрати, оскільки злочин пов`язаний із застосуванням насильства та погроз його застосування; домашній арешт не можна обрати через те, що обвинувачений підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання настання вищевказаних ризиків, а його перебування на волі може створити для нього можливості впливати на свідків, потерпілих, експертів чи перешкоджати судового розгляду кримінального провадження іншим чином. Також прокурор звертає увагу на позицію потерпілих у кримінальному провадженні, які послідовно як під час досудового розслідування та під час судового розгляду категорично наполягали на триманні ОСОБА_6 під вартою через побоювання за власне життя і здоров`я у випадку застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, про що свідчать неодноразові заяви потерпілих, надіслані на адресу суду. При цьому інкримінований обвинуваченому злочин вчинений із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи.

Прокурор зазначає, що на теперішній час заявлені ризики не зменшилися і не відпали, а тому є необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого. На підставі викладеного, просив задовольнити подане клопотання.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник із клопотанням прокурора не погодилися, заперечили наявність на теперішній час ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які вважали, що прокурором не доведені.

Захисник наголосив на тому, що обвинувачений перебуває під вартою більше 6,5 років, тоді як мінімальна міра покарання у виді позбавлення волі становить 7 років. Інший же обвинувачений у цій справі взагалі уклав угоду та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст. 75 КК України та іспитовим строком 3 роки. На сьогодні жоден із заявлених прокурором ризиків не підтверджено. Стверджує, що жодних заяв щодо погроз від обвинуваченого на адресу свідків і потерпілих не надходило. Наразі справа перебуває втретє на новому розгляді в суді першої інстанції. При цьому при розгляді першим складом суду колегія суддів визначала обвинуваченому розмір застави. Вважає тримання під вартою засобом тиску на ОСОБА_6 , при цьому інший обвинувачений на прізвище ОСОБА_8 свого часу обмовив ОСОБА_6 . Крім того, в обвинуваченого за увесь час його перебування в умовах несвободи підросла дитина. Тому, захисник просить обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави або цілодобовий домашній арешт в житлі за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений також пояснив, що це житло належить на праві спільної сумісної власності обвинуваченому та його дружині.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження з приводу доцільності продовження строку запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

За змістом ст. 199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, 14 січня 2025 року ухвалою Полтавського апеляційного суду скасовано вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 01 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції; запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 продовжено до вирішення судом першої інстанції питання щодо запобіжного заходу, але не більше, ніж на 60 днів.

27 лютого 2025 року під час судового розгляду Октябрський районний суд міста Полтави (на теперішній час змінено назву суду на Шевченківський районний суд міста Полтави) постановив ухвалу, якою обрав обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Надалі суд неодноразово продовжував строк тримання обвинуваченого під вартою.

Аналізуючи клопотання прокурора, суд вважає, що вказані ним ризики є доведеними, на теперішній час продовжують існувати, вони суттєво не змінилися та їх вагомість не зменшилася з огляду на таке.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Оскільки судове провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті (новий розгляд в суді першої інстанції), тому суд не дає оцінки обґрунтованості підозри та висунутого обвинувачення.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому, суд враховує дані про його особу, вік, стан здоров`я, репутацію, майновий та сімейний стан, наявність неповнолітньої дитини на утриманні, наявність фактичного місця проживання, його соціальні зв`язки за місцем проживання, відсутність судимостей. Крім того, оцінку цим обставинам суд надавав під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу. Тому суд бере до уваги воєнний стан, запроваджений в Україні, а також фактичні бойові дії на значній території держави.

На думку суду, враховуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , фактор дії воєнного стану сам по собі свідчить про наявність ризиків, які зазначені прокурором, серед яких, ризик переховування обвинуваченого від суду.

Водночас та обставина, що ОСОБА_6 має постійне (зареєстроване) і фактичне місце проживання не є безперечним чинником, що здатний запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також у судовому засіданні не встановлено будь-яких вагомих стримуючих причин та умов, що здатні на теперішній час запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду. При цьому, суд відхиляє твердження захисника про те, що перебування обвинуваченого під вартою упродовж строку, наближеного до мінімальної межі покарання, передбаченого санкцією інкримінованої статті закону про кримінальну відповідальність, на його думку, само по собі скасовує ризик ухилення обвинуваченого від суду. Наявність зазначеного ризику прокурор обґрунтовує не лише суворістю можливого покарання, а й ступенем тяжкості, суспільної небезпечності інкримінованого діяння.

Отже, прокурор довів ризик ухилення обвинуваченого від суду, що залишається реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також у зв`язку із суворістю можливого покарання, яке загрожує за такий злочин, у разі визнання особи винуватою у його вчиненні. Все це може спонукати обвинуваченого залишити місце проживання, у тому числі, залишити межі України, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та перешкодить здійсненню правосуддя.

Також суд враховує, що кримінальне провадження направлено до суду першої інстанції на новий розгляд, який відбувається спочатку, потерпілі та свідки у кримінальному провадженні не допитувалися в судовому засіданні. На теперішній час триває стадія дослідження письмових, речових та інших доказів, не всі з яких наразі досліджені.

Таким чином, є вагомі та достатні підстави вважати, що обвинувачений, якому стороною обвинувачення інкриміновано, зокрема, вчинення особливо тяжкого злочину, дійсно може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Суд також враховує заяви потерпілих, які зазначили про побоювання про своє життя та здоров`я в разі зміни запобіжного заходу.

Вказані обставини є достатніми для висновку, що ризики, які встановлені судом, заявлені і доведені прокурором у судовому засіданні, на теперішній час продовжують існувати, суттєво не зменшилися, а жоден інший запобіжний захід на теперішній час не може їм запобігти.

Натомість, з урахуванням наведених у судовому засіданні мотивів, встановлених ризиків, а також вимог закону, суд не знаходить вагомих підстав для обрання на теперішній час обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді цілодобового домашнього арешту.

Нових, суттєвих обставин, які б давали достатні підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченій захистом не зазначено та відповідних обґрунтувань для розгляду до суду не представлено, тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Таким чином, є підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , як про це просить прокурор.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За вищевказаних обставин, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному із проникненням у житло, що є особливо тяжким злочином, що має насильницький характер, враховуючи суспільну небезпечність такого злочину та серйозність висунутого обвинувачення, позицію потерпілих та їх побоювання за своє життя, а також встановлені судом ризики, які мають реальний характер, а тому суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу і не визначає розмір застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 331, 370, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити до 13 лютого 2026 року включно строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи Полтавська установа виконання покарань (№ 23).

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3