"05" січня 2026 р. Справа № 363/6577/25
УХВАЛА

Іменем України

05 січня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженню № 0000598 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України

встановила:

В провадження Вишгородського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000598 від 16.05.2025 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити подані ним клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Подане клопотання обґрунтував тим, що існують ризики перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений може зловживати своїми процесуальними правами, створювати штучні докази, а ризик вчинення нових злочинів існує тому, що злочинна його діяльність була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України. На думку прокурора, інші запобіжні заходи не можуть бути застосовані, оскільки вони не зможуть запобігти наведеним ним ризикам, а отже є підстави для продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою та змінити запобіжний захід на альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Свою позицію обґрунтував тим, що зі сторони обвинуваченого жодних дій направлених на незаконний вплив на свідків не здійснювалось, вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнає повність, а всі інші ризики є лише припущенням. Захисник зауважив, що обвинувачений раніше не притягувався до будь-якої відповідальності, має постійне місце проживання, а тому, на його думку, є всі підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 на домашній арешт з використанням електронних засобів контролю.

Обвинувачений в судовому засіданні вирішення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу залишив на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На переконання колегії суддів, прокурором було доведено, що ризики, які були встановлені раніше, а саме: перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливість незаконного впливу на свідків, ризик вчинення нових злочинів, переховування обвинуваченим від суду, продовжують існувати, оскільки останні обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ Національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути призначено судом у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, обвинувачений може вживати заходи, спрямовані на переховування від суду, із врахуванням, в тому числі і військового стану в Україні, наявності ряду тимчасово окупованих територій, які не підконтрольні органам державної влади.

Крім того, при визначенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів також бере до уваги характер інкримінованого обвинуваченому злочинів, які згідно пред`явленого обвинувачення, вчинені в умовах воєнного стану, коли Україна опинилась в найбільш складних умовах через вторгнення країни-агресора.

Також, колегія суддів відповідно до вимог закону враховує вік обвинуваченого, стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, однак наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики, а також такі дані не є достатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, враховуючи і те, що визначення будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу суперечить вимогам ч. 6 ст. 176 КПК України. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню. Також, слід вказати, що у суду відсутні будь-які застереження щодо продовження застосування до обвинувачених найбільш суворої міри запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України у даному кримінальному провадженні із врахуванням викладеного вище, на даному етапі судового розгляду колегія суддів вважає за необхідне не визначати розмір застави обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 176-178, 331, 376 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до двох місяців, та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, тобто до 05 березня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 08.01.2026 року о 13-45 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3