ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/933/23

Провадження № 11-кп/820/595/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000410, внесеному до ЄРДР 23.05.23 року стосовно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, жителя АДРЕСА_2 , працюючого на посаді старшого інженера відділу інженерно-технічних засобів охорони зв`язку та інформатизації ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», раніше не судимого,

визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ст.191 ч.1 КК України та виправдано за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України,

в с т а н о в и л а:

Обставини, вчинення кримінального правопорушення, інкриміновані обвинуваченим органом досудового розслідування.

Досудовим розслідуванням встановлено, що державна установа «Замкова виправна колонія (№58)» зареєстрована 29 листопада 1999 року за юридичною адресою: вул. Гагаріна, буд. 3, м. Ізяслав Хмельницької області.

Наказом в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України від 29 березня 2019 року №874/к «Про переміщення» ОСОБА_6 з 05 квітня 2019 року призначено на посаду начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)».

Відповідно до п.п. 2.2 Посадової інструкції начальник виправної колонії є посадовою особою, керівником державної установи, завдання якого є забезпечення виконання кримінального покарання у відповідності з вироками судів та зобов`язаний, зокрема: здійснювати керівництво та організовувати роботу виправної колонії, персонально відповідає за виконання покладених на виправну колонію завдань і функцій, дотримуватись штатної і фінансової дисципліни; особисто, за участю персоналу який відповідає за стан інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації (ІТЗО) здійснювати щотижневі огляди стану ІТЗО, сигналізації та зв`язку, вразливих місць щодо можливого скоєння втечі засудженими виправної колонії; забезпечувати ефективне, результативне та цільове використання бюджетних коштів.

Згідно п. 4 Посадової інструкції начальник виправної колонії несе персональну відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, що передбачені цією посадовою інструкцією, в межах визначених чинним законодавством України; за правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності, в межах, встановлених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України; за завдання матеріального збитку виправній колонії в межах, встановлених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством; за неправомірне використання наданих службових повноважень, а також використання їх в особистих цілях.

За змістом статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України здійснює правозастосовні та правоохоронні функції.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів віднесено, серед інших, органи і установи виконання покарань та слідчі ізолятори.

Відповідно до ст. 18 ч. 3 КК України, п. 1 примітки до ст. 364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом чи законом.

Таким чином, обіймаючи посаду начальника виправної колонії ОСОБА_6 здійснював функції представника влади та виконував адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, тобто був службовою особою.

У період з 20 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року у начальника виправної колонії ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розтрати державних коштів шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, до реалізації якого останній вирішив залучити свого підлеглого, таким чином вступивши у злочинну змову із старшим інженером (з інформатизації та зв`язку) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації (далі - відділ ІТЗО) виправної колонії ОСОБА_7 .

Згідно з цією домовленістю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи спільно та узгоджено як співвиконавці, повинні були вчинити комплекс дій, спрямованих на досягнення злочинного результату, тобто кожен відповідно до своїх службових обов`язків мав забезпечити видачу первинних документів (господарсько-правових договорів, видаткової накладної, акту приймання - передачі), які мали містити завідомо неправдиві відомості про господарські операції, з метою створення підстав для здійснення оплати за фактично не виготовлені та не поставлені товарно-матеріальні цінності.

Учасники злочинної домовленості усвідомлювали, що первинні документи, які мають бути ними складені, підписані та видані - є офіційними документами, оскільки передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. ст. 712, 936 - 955 Цивільного кодексу України, складаються з дотриманням передбачених цими законодавчими вимогами форм, містять передбачені ними реквізити, та за своїм змістом містять інформацію, яка підтверджує та посвідчує події та факти (поставку, передачу, прийняття товарно-матеріальних цінностей), які спричинятимуть наслідки правового характеру - слугуватимуть підставою для здійснення оплати за товар.

Так, у період з 20 жовтня по 20 листопада 2020 року виправною колонією оголошено та проведено закупівлю - унікальний номер оголошення про проведення закупівлі UA-2020-10-20-008928-a - предмет закупівлі: сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) у кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) - 1 штука.

За результатами проведення закупівель між виправною колонією в особі начальника ОСОБА_6 та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» укладено та підписано разом зі специфікацією товару договір № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується до 20 листопада 2020 року поставити замовнику товари на суму 182700,00 грн. - сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 1 штука.

Відповідно до умов договору продавець зобов`язується передати товар згідно специфікації у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату 100 % вартості поставленого товару протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту його поставки та підписання уповноваженими представниками сторін накладної, а у випадку затримки з фінансуванням покупця протягом поточного бюджетного періоду.

Надалі, 20 листопада 2020 року ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розтрати, перебуваючи на території виправної колонії за адресою Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2, надав ОСОБА_7 вказівку підписати офіційний документ складену представниками ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» видаткову накладну № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року, яка містила завідомо неправдиві відомості про нібито поставку обладнання відповідно до умов договору.

ОСОБА_7 з метою реалізації спільного злочинного умислу, відіграючи відведену йому роль, достовірно знаючи, що зазначеного обладнання фактично не існувало, не було виготовлено та не поставлено Товариством до виправної колонії, забезпечуючи вчинення дій, спрямованих на досягнення спільного злочинного результату, перебуваючи на території виправної колонії за адресою Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2, від імені державної установи виконав підпис в графі «Отримал(а)» у видатковій накладні № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року.

З метою доведення злочинного умислу до завершення ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що зазначена видаткова накладна є одним із первинних документів, що підтверджує факт поставки товарно-матеріальних цінностей до державної установи, та одночасно є підставою для підготовки документів для здійснення оплати за них, після підписання видав її за невстановлених слідством обставин до бухгалтерії виправної колонії для відображення у бухгалтерському і податковому обліках, а також з метою подальшого складання електронного платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року.

ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, після складання та візування електронного платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року працівниками бухгалтерії виправної колонії, які не були обізнані про злочинні наміри останнього, наклав свій електронний цифровий підпис, чим надав йому юридичної сили та здатності бути використаними як документ.

На підставі платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року та видаткової накладної № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року, поданих виправною колонією до Державної казначейської служби України, 23 грудня 2020 року грошові кошти в сумі 182700,00 грн. були перераховані на користь постачальника ТОВ «Інженерний Центр «Імпульс», чим державі завдано матеріальні збитки на зазначену суму.

У подальшому ОСОБА_6 з метою прикриття вчиненого злочину 20 листопада 2020 року, реально усвідомлюючи кримінально-карані наслідки скоєння ним кримінального правопорушення, діючи умисно з використанням наданих йому повноважень, в приміщенні виправної колонії за вказаною вище адресою, зловживаючи службовим становищем, за попередньою домовленістю з директором ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, з метою створення зовнішньої видимості виконання умов договору про закупівлю товарів за державні кошти, підписав та видав від імені виправної колонії офіційні документи, складені представниками ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» - договір відповідального зберігання № А-8 від 20 листопада 2020 року з ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», що містив завідомо неправдиві відомості про нібито передачу поклажедавцем виправною колонією на зберігання та прийняття на відповідальне зберігання зберігачем ТОВ «Інженерний Центр «Імпульс» товарно- матеріальних цінностей: сповіщувача ємнісного (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021-2015-35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 1 штука на суму 182 700,00 грн, а також акт приймання передачі від 20 листопада 2020 року до договору відповідального зберігання товарно-матеріальних цінностей № Л-8 від 20 листопада 2020 року, що містив завідомо неправдиві відомості про фактичне нібито отримання 1ОВ «Інженерний центр «Імпульс» від виправної колонії зазначеного товару на зберігання, тоді як насправді цей товар виготовлений не був, до виправної колонії поставлений не був і на відповідальне зберігання фактично не передавався.

Зазначені офіційні документи ОСОБА_6 надав до бухгалтерії виправної колонії і ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», чим закінчив реалізацію злочинного умислу.

Дії ОСОБА_6 досудовим слідством кваліфіковані за ст. 191 ч. 3 КК України як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб.

Також, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у наступному.

Відповідно до наказу від 19 вересня 2012 року № 51о/с «По особовому складу» ОСОБА_7 призначений на посаду старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації (далі - відділ ІТЗО) державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)».

Службові обов`язки та повноваження старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО зв`язку та інформатизації виправної колонії передбачені посадовою інструкцією, затвердженою начальником виправної колонії ОСОБА_6 .

Відповідно до п. п. 1.1 «Посадової інструкції старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», старший інженер (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО зв`язку та інформатизації призначається на посаду і звільняється з посади наказом начальника установи за погодженням Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до п.п. 1.3 посадової інструкції старший інженер (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО у своїй діяльності керується чинним законодавством України, наказами і розпорядженнями начальника колонії, посадовою інструкцією та дорученнями начальника відділу інженерно- технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7, 2.8, 2.9, 2.13, 2.11, 2.14, 2.15 зазначеної посадової інструкції старший інженер (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО зв`язку та інформатизації, зокрема:

здійснює планування експлуатації, ремонту, списання, контролює дотримання річних норм витрати ресурсів та міжремонтних ресурсів (строків) ТЗО, засобів зв`язку та комп`ютерної техніки в установі;

навчає молодших інспекторів-техніків з обслуговування ІТЗО методиці пошуку несправностей ТЗО, засобів зв`язку, комп`ютерної техніки їх виявлення та ремонту;

слідкує за підвищенням класної кваліфікації молодими інспекторами-техніками з обслуговування ІТЗО, повинен знати їх моральні та ділові якості;

постійно оглядає засоби ІТЗО, зв`язку та інформатизації, суворо стежить за їх наявністю, правильною експлуатацією і своєчасно доповідати начальнику відділу про всі недоліки виявлені під час перевірки.

Згідно п. п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 старший інженер (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО зв`язку та інформатизації несе відповідальність:

за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, що передбачені цією посадовою інструкцією;

за недостовірність даних, які подаються керівництву органу, установи, органам державної влади;

за завдану органу, установі матеріальну шкоду.

Таким чином, на ОСОБА_7 , котрий обіймав посаду старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО зв`язку та інформатизації виправної колонії, були покладені службові обов`язки та повноваження щодо перевірки наявності та стану ІТЗО зв`язку та інформатизації згідно посадової інструкції.

За змістом статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України здійснює правозастосовні та правоохоронні функції.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів віднесено, серед інших, органи і установи виконання покарань та слідчі ізолятори.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України, п. 1 примітки до ст. 364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом чи законом.

Таким чином, обіймаючи посаду старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО зв`язку та інформатизації виправної колонії, ОСОБА_7 здійснював функції представника влади та виконував адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, тобто був службовою особою.

У період з 20 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року у начальника виправної колонії ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розтрати державних коштів шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, до реалізації якого останній вирішив залучити свого підлеглого, таким чином вступивши у злочинну змову із старшим інженером (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО виправної колонії ОСОБА_7 .

Згідно з цією домовленістю, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи спільно та узгоджено, як співвиконавці, повинні були вчинити комплекс дій, спрямованих на досягнення злочинного результату, тобто кожен відповідно до своїх службових обов`язків мав забезпечити видачу первинних документів (господарсько-правових договорів, видаткової накладної, акту приймання - передачі), які мали містити завідомо неправдиві відомості про господарські операції, з метою створення підстав для здійснення оплати за фактично не виготовлені та не поставлені товарно-матеріальні цінності.

Учасники злочинної домовленості усвідомлювали, що первинні документи, які мають бути ними складені, підписані та видані є офіційними документами, оскільки передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. ст. 712, 936 - 955 Цивільного кодексу України, складаються з дотриманням передбачених цими законодавчими вимогами форм, містять передбачені ними реквізити, та за своїм змістом містять інформацію, яка підтверджує та посвідчує події та факти (поставку, передачу, прийняття товарно-матеріальних цінностей), які спричинятимуть наслідки правового характеру слугуватимуть підставою для здійснення оплати за товар.

Так, у період з 20 жовтня по 20 листопада 2020 року виправною колонією оголошено та проведено закупівлю унікальний номер оголошення про проведення закупівлі UA-2020-10-20-008928-a предмет закупівлі: сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) у кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) - 1 штука.

За результатами проведення закупівель між виправною колонією в особі начальника ОСОБА_6 та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» укладено та підписано разом зі специфікацією товару договір № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується до 20 листопада 2020 року поставити замовнику товари на суму 182700,00 грн сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) в кількості 1 штука.

Відповідно до умов Договору Продавець зобов`язується передати товар згідно специфікації у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату 100 % вартості поставленого товару протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту його поставки та підписання уповноваженими представниками сторін накладної, а у випадку затримки з фінансуванням покупця протягом поточного бюджетного періоду.

Надалі 20 листопада 2020 року ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розтрати, перебуваючи на території виправної колонії за адресою Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2, надав ОСОБА_7 вказівку підписати офіційний документ складену представниками ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» видаткову накладну № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року, яка містила завідомо неправдиві відомості про нібито поставку обладнання відповідно до умов договору.

ОСОБА_7 з метою реалізації спільного злочинного умислу, відіграючи відведену йому роль, достовірно знаючи, що зазначеного обладнання фактично не існувало, не було виготовлено та не поставлено Товариством до виправної колонії, забезпечуючи вчинення дій, спрямованих на досягнення спільного злочинного результату, перебуваючи на території виправної колонії за адресою Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2, від імені державної установи виконав підпис в графі «Отримал(а)» у видатковій накладні № ІЦ-0000039 віл 20 листопада 2020 року.

З метою доведення злочинного умислу до завершення ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що зазначена видаткова накладна є одним із первинних документів, що підтверджує факт поставки товарно-матеріальних цінностей до державної установи, та одночасно є підставою для підготовки документів для здійснення оплати за них, після підписання видав її за невстановлених слідством обставин до бухгалтерії виправної колонії для відображення у бухгалтерському і податковому обліках, а також з метою подальшого складання електронного платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року.

ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, після складання та візування електронного платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року працівниками бухгалтерії виправної колонії, які не були обізнані про злочинні наміри останнього, наклав свій електронний цифровий підпис, чим надав йому юридичної сили та здатності бути використаним як документ.

На підставі платіжного доручення № 1055 від 20 листопада 2020 року та видаткової накладної № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року, поданих виправною колонією до Державної казначейської служби України, 23 грудня 2020 року грошові кошти в сумі 182 700,00 грн. були перераховані на користь постачальника ТОВ «Інженерний Центр «Імпульс», чим державі завдано матеріальні збитки на зазначену суму.

У подальшому ОСОБА_6 з метою прикриття вчиненого злочину 20 листопада 2020 року, реально усвідомлюючи кримінально-карані наслідки скоєння ним кримінального правопорушення, діючи умисно з використанням наданих йому повноважень, в приміщенні виправної колонії за вказаною вище адресою, зловживаючи службовим становищем, за попередньою домовленістю з директором ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, з метою створення зовнішньої видимості виконання умов договору про закупівлю товарів за державні кошти, підписав та видав від імені виправної колонії офіційні документи, складені представниками ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» договір відповідального зберігання від 20 листопада 2020 року з ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», що містив завідомо неправдиві відомості про нібито передачу поклажедавцем виправною колонією на зберігання та прийняття на відповідальне зберігання зберігачем ТОВ «Інженерний Центр «Імпульс» товарно-матеріальні цінності: сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) у кількості 10 штук та контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 (ДК 021:2015:35120000-1 - системи та пристрої нагляду та охорони) - 1 штука на суму 182 700,00 грн, а також акт приймання передачі від 20 листопада 2020 року до договору відповідального зберігання товарно-матеріальних цінностей № А-8 від 20 листопада 2020 року, що містив завідомо неправдиві відомості про фактичне нібито отримання ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» від виправної колонії зазначеного товару на зберігання, тоді як насправді цей товар виготовлений не був, до виправної колонії поставлений не був і на відповідальне зберігання фактично не передавався.

Зазначені офіційні документи ОСОБА_6 надав до бухгалтерії виправної колонії і ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», чим закінчив реалізацію злочинного умислу.

Дії ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфіковані з ч. 3 ст. 191 КК України як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими в пред`явленому обвинуваченні та виправдано за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.3 КК України.

На обґрунтування свого рішення про виправдання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України - розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб. Вказав, що обвинуваченням суду не було надано належних та допустимих доказів змови між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , корисливого мотиву в їх діях, спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, корисливої мети збагатитися самим або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавленні обвинувачені, а також завдання їх діям шкоди.

Також суд послався на те, що директор ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» ОСОБА_9 не був знайомий ні з ОСОБА_6 , ні з ОСОБА_7 , ознак того, що їх об`єднувала спільна злочинна корислива мета, спрямована на особисту наживу за рахунок бюджетних коштів слідством не встановлено. Вказав, що визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України не впливає на доведеність вини обвинувачених за ст. 191 ч.3 КК України. Визнав, що отримані від державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» кошти ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» витратило за цільовим призначенням згідно умов договору на закупівлю у ТОВ «Квазар-Мікро Компоненти та системи» комплектуючих деталей для подальшого виготовлення пристроїв нагляду та охорони. Вважав, що затримка виконання договору від 19.11.2020 № 20/064/Г-449 у виготовленні та монтажі пристроїв нагляду та охорони у ВК № 58, відбулася з об`єктивних причин, пов`язаних з нестачею необхідних комплектуючих, що підтверджується дослідженими судом доказами, а не з вини обвинувачених. Суд визнав не доведеним кримінально - спрямований умисел обвинувачених у розтраті чужого майна.

Виправдовуючи обвинувачених, суд послався на те, що придбані пристрої нагляду та охорони в листопаді-грудні 2021 року були поставлені ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» в ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», 12 серпня 2022 року обладнання було змонтоване, прийняте в експлуатацію, і на момент розгляду справи функціонує. Затримку виконання умов договору від 19.11.2020 № 20/064/Г-449, порушення строків поставки обладнання покупцю ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», не можна визнати заподіянням шкоди у межах складу злочину за ст. 191 ч.3 КК України. В частині відсутності шкоди суд послався на висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 1/5 від 19 лютого 2025 року, а також на листами Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та Міністерства юстиції України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , визнати винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України та призначити обвинуваченим покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки.

Прокурор не погоджується з висновками суду про недоведеність в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України, відсутності доказів змови між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , корисливого мотиву, спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корисливої мети збагатитися самим або незаконно збагатити інших осіб, а також відсутність завданої шкоди, оскільки вважає, що такі обставини підтверджені показаннями свідків, експертів та письмовими доказами по справі.

Вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 , засудженого за ст. 366 ч.1 КК України, не свідчить про причетність до вчинення будь-якого злочину особами, що не є учасниками цього провадження.

Не погоджується з висновком суду з приводу того, що придбані пристрої нагляду та охорони в листопаді-грудні 2021 року були поставлені ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» в ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», 12 серпня 2022 року обладнання було змонтоване, прийняте в експлуатацію і на момент розгляду справи функціонує.

В частині заподіяння шкоди діями обвинувачених прокурор посилається на первинний висновок експерта, отриманий під час досудового розслідування, адже він складений за умови коли фактично товарно-матеріальні цінності за договором від 19.11.2020 № 20/064/Г-?449 відсутні та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» не поставлялись.

Водночас, прокурор наголошує, що станом на внесення відомостей до ЄРДР -18.02.2021 року, проведення обшуку в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» 03.03.2021 року, видання накладної про відпуск сповіщувачів ємнісних та контролера СОЄ 09.08.2022 року обладнання поставлено не було, а тому державному бюджету були спричинені матеріальні збитки у розмірі 182 700 грн.

Вважає, що поставка обладнання ДУ «Замкова ВК (№58)» 09.08.2022, його прийняття без зауважень, взяття на баланс та введення в експлуатацію 12.08.2022 року через 1 рік та 10 місяців після дати, зазначеної у договорі, може розцінюватись лише як відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, проте аж ніяк не відсутність збитків, як визнав суд.

Крім того, не погоджується з висновками суду в тій частині, що фактично ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» з порушенням умов договору поставило ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» попередньо оплачені пристрої нагляду та охорони, оскільки за умовами договору попередньої оплати за товар не передбачено.

Таким чином, на думку прокурора, склад правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.3 КК України, в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю доведений належними та допустимими доказами по справі. Крім того, звертає увагу і на те, що допитані у судовому засіданні свідки та експерти дали показання, які підтверджують винуватість обвинувачених у даному правопорушенні.

Також, на переконання прокурора, суд допустив неправильне тлумачення закону про кримінальну відповідальність, а саме щодо до змісту об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК ч. 3 України. Зокрема, прокурор зазначає, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 достеменно знали про те, що обладнання за договором від 19.11.2020 поставлено не було, на бухгалтерський облік державної установи воно не прийнято, проте вчинили усі необхідні та можливі дії, спрямовані на сплату за нього бюджетних коштів. Також, вказує, що обвинуваченими, як посадовими особами не проводилась і претензійно-позовна робота після встановлення факту не поставки товарно-матеріальних цінностей, що вказує на умисне небажання вчинення таких дій з метою зменшити негативні наслідки від невиконання вказаного договору у визначені ним строки, та не носить характер звичайних господарсько-правових відносин.

Отже, на думку прокурора, суд допустив істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що згідно з ст. 438 ч. 1 пунктами 1, 2 КПК України є підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інкримінованому їм злочині, сторона захисту- обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисник ОСОБА_8 заперечувала проти апеляційних вимог прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим.

Докази, досліджені апеляційним судом під час апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного провадження обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України не визнав, суду пояснив, що обставини які відбувалися з закупкою обладнання пристроїв системи охорони для установи в якій він працював, її замовленням, оплатою та установкою він не пам`ятає.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні своєї вини не визнав, суду показав, що йому було відомо про закупівлю пристроїв системи охорони, яка потребувала заміни у ВК № 58, де він працював старшим інженером (з інформатизації та зв`язку) відділу ІТЗО. Оскільки керівництво та бухгалтерія були обізнані з ситуацією, особисто він питання поставки обладнання не підіймав, ніяких активних дій не вчиняв. Також зазначив, що в кінці 2020 року він обладнання не отримав, воно надійшло пізніше, через рік воно було введене в експлуатацію і працює на даний час. Будь-яких корисних мотивів в нього не було.

В межах проведеного часткового судового слідства апеляційним судом також було досліджено письмові матеріали кримінального провадження, зокрема:

- договір від 19.11.2020 № 20/064/Г-449, який укладено між ДУ «Замкова виправна колонія (№58) та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», відповідно до якого продавець зобов`язується передати товар згідно Специфікації Системи та пристрої нагляду та охорони (сповіщувач Ємнісний СЕ-2 та контролер СОЕ, у власність покупцю, а покупець зобов`язується своєчасно здійснити оплату на умовах даного договору(т.9 а.с.19-21);

- специфікацію до договору від 19.11.2020 № 20/064/Г-449 від 19.11.2020, видаткову накладну № ІЦ-0000039 від 20.11.2020, відповідно до якого загальна вартість товару, що поставляється становить 182700 грн.(т.9. а.с.24-25);

- договір відповідального зберігання № А-8 від 20.11.2020 (т.9 а.с.26-27);

- платіжне доручення №1055 від 20.11.2020, підписане начальником установи ОСОБА_6 з використанням кваліфікованого цифрового підпису, на підставі якого ДУ «Замкова ВК № 58» до ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» перераховано грошові кошти у розмірі 182700 грн. за придбання пристроїв нагляду та охорони (т.9 а.с.75);

- копію руху по рахунку 1311 (склад) ДУ «Замкова ВК (№58)», відповідно до якої у грудні на склад установи надійшли сповіщувачі ємнісні (СЄ-2) в кількості 10 шт., контролер СОЄ в кількості 1 шт. та станом на 01.01.2021 вони перебували на складі та рахувались як у наявності, що не відповідало дійсності (т.9 а.с.79);

- висновок експерта (судово-економічної експертизи) від 31.03.2023 №96/7, проведеної ІСТЕ СБУ, яким підтверджено висновок, викладений у довідці спеціаліста головного державного фінансового інспектора Північного офісу Державної аудиторської служби України від 17.01.2023, зокрема - розмір матеріальних збитків на суму 182700 грн. (т.10 а.с.82-115);

- копія наказу від 12.08.2022 № 191/ОД-22 начальника ДУ «Замкова виправна колонія №58» ОСОБА_6 , про введення в експлуатацію основних засобів - системи охорони ємнісної (т.10 а.с.147);

- висновок експерта від 19.02.2025 № 1/5 Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України за результатами експертизи, проведеної на підставі ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області про призначення додаткової судової економічної експертизи від 15.11.2024 (т.2 а.с.134-171).

Вислухавши доповідача, учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Згідно положень ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає кримінальне провадження у межах заявлених апеляційних вимог.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що за наслідками судового розгляду судом було постановлено законне, обґрунтоване та мотивоване судове рішення з додержанням вимог ст. 370 КПК України, норм матеріального та процесуального права, постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у відповідності до ст. 94 КПК України з наведенням відповідних мотивів.

Згідно ст. 84 КПК України - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ст.191 ч.3 КК України за відсутністю в їх діях складу даного кримінального правопорушення.

З таким висновком суду також погоджується і колегія суддів.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами прокурора апеляційний суд виходить із загальних засад кримінального судочинства, визначених в ст. 7 КПК України та положень статті 62 Конституції України, за якими обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно положень ст. 17 КПК України.

Перевіряючи апеляційні вимоги прокурора в частині наявності в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ознак інкримінованого їм кримінального правопорушення за ст. 191 ч.3 КК України, наявності попередньої змови між ними, колегія суддів вважає такі необґрунтованими та виходить з наступного.

Статтею 191 КК України передбачено відповідальність

за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або

заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони

характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням

чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Відповідно до правової позиції, яка міститься в ухвалі Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 квітня 2024 року в справі № 466/5352/15 (провадження № 51-1396 ск24) розтрата передбачає незаконне і безоплатне обернення винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні, на користь третіх осіб. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

Розтрата шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчиняється шляхом активної поведінки, тільки з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

З обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що їм ставилося у вину розтрата чужого майна коштів ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» у сумі 182700,00 грн. шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб, їх дії були кваліфіковані за ст. 191 ч.3 КК України.

Колегія суддів вважає, що висунуте ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення не знайшло свого підтвердження за результатами судового розгляду провадження.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що він є директором ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», яке виготовляє системи охорони, металодетектори, пристрої управління для автоматичних систем. У 2020 році товариство брало участь у тендерних закупівлях електронних пристроїв системи нагляду та охорони, які проводили державні установи виконання покарань, в тому числі і ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58). На момент укладання угод на складі було готових 300 одиниць продукції, тоді як для виконання всіх договорів їх потрібно було 600 одиниць, тому в першу чергу відправляли товар тим установам, які потребували невелику кількість апаратури. Товариство могло виготовляти до 10 одиниць апаратури в день, але для виготовлення потрібні були комплектуючі деталі, які можна було придбати за кошти, отримані за договорами від установ виконання покарань, крім того, частина комплектуючих деталей в Україні не виготовляється, їх потрібно було замовляти з-за кордону, при цьому всю масу замовленої продукції товариство за умови наявності комплектуючих могло поставити протягом трьох місяців, однак не змогло цього зробити, тому що 23 лютого 2021 року працівники ДБР вилучили всю продукцію. Отримані від установ кошти пішли на закупівлю комплектуючих деталей, які були замовлені в кінці 2020 року, а почали надходити до товариства у лютому 2021 року. Вся продукція згідно договорів була направлена до установ виконання покарань у 2021 році, наміру не виконувати умови договору із ДУ ЗВК «58» товариство не мало.

Такі показання свідка ОСОБА_9 повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_10 (заступника директора з питань маркетингу ТОВ «Інженерний центр «Імпульс»), який показав, що у зазначених у договорах строки, товариство не встигало поставити все обладнання, а гроші за нього вже були проплачені. Також повідомив, що всі сповіщувачі ємнісні та контролери СОЕ були поставлені установам виконання покарань у 2021 році.

Аналогічні за змістом показання в суді дав свідок ОСОБА_11 , яка працює на посаді головного бухгалтера ТОВ «Інженерний центр «Імпульс».

Із показань свідка ОСОБА_12 виходить, що він працює директором ТОВ «Квазар-Мікро. Компоненти та системи», який постачає компоненти електронних систем. У грудні 2020 року дане товариство на замовлення ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» виготовляло друковані плати та монтаж компонентів на них. Після проведення частини монтажних робіт та передачі комплектуючих ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», свою частину монтажних робіт проводило ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», комплектуючі ТОВ «Квазар-Мікро.Компоненти та системи» почало постачати ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» 20 січня 2021 року.

Згідно показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що вона працювала заступником начальника виконання покарань ДКВС з економічних питань, пояснила, що у 2020 році планувалася закупівля обладнання для охорони установ виконання покарань, фінансування було на кожну установу, кошти мали бути освоєні до кінця поточного року, ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» було єдиною організацією, з якою всі установи виконання покарань уклали договори.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_14 слідує, що вона 19 листопада 2020 року виконувала обов`язки головного бухгалтера ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», до її обов`язків входило, зокрема, візування договорів, специфікацій до них та інших документів. Із договором від 19 листопада 2020 року вона була ознайомлена, в подальшому, коли пройшла оплата, дане обладнання було відображене на рахунку 1311 «Капітальні видатки на придбання, реконструкцію основних засобів, які не введені в експлуатацію» і перебувало на цьому рахунку до 2022 року, тобто до моменту введення в експлуатацію. Під час інвентаризації 30 березня 2021 року згадане обладнання не було виявлено на складі установи тому, що згідно договору відповідального зберігання це обладнання зберігалося в ТОВ «Інженерний центр «Імпульс»; до матеріального зберігання до установи надійшло приблизно у 2021 році і перебувало на складі установи, оскільки для монтажу потрібні були ще матеріали, зокрема, кабельна продукція, на купівлю якої потрібні були ще кошти, яких в установі на той час не було, після отримання всього необхідного було проведено монтування і в 2022 році обладнання було введене в експлуатацію та на даний час експлуатується.

Факт закупівлі обладнання в ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», його несвоєчасне встановлення підтвердив і свідок ОСОБА_15 , який працює на посаді начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)». Свідок зазначив, що на відділ ІТЗО обладнання надійшло у листопаді-грудні 2021 року, через 3-4 місяці почалась закупівля кабельної продукції, а в серпні 2022 року його встановили. Також повідомив, що значна розбіжність в часі між фактичним отриманням обладнання і введенням його в експлуатацію сталась через необхідність закупівлі кабельної продукції, без якої введення в експлуатацію нового обладнання було неможливе.

Обставини, про які давали показання в суді свідки, підтверджуються також і письмовими доказами, а саме:

договором № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року, укладений між ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», у якому містяться підписи директора ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» ОСОБА_9 , начальника ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_6 , працівника фінчастини установи ОСОБА_14 , ст. інженера ІТЗО ОСОБА_7 , відповідно до якого продавець зобов`язується передати товар згідно Специфікації Системи та пристрої нагляду та охорони (сповіщувач Ємнісний СЕ-2 та контролер СОЕ, у власність покупцю, а покупець зобов`язується своєчасно здійснити оплату на умовах даного договору ( т.9 а. с. 19-21);

специфікацією (додаток № 1) до договору від 19 листопада 2020 року № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року та видатковою накладною від 20.11.2020 року, відповідно до яких загальна вартість товару, що поставляється становить 182700 грн. (т.9 а. с. 24,25);

договором відповідального зберігання № А-8 від 20 листопада 2020 року, згідно якого ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» зобов`язується зберігати товари (сповіщувач Ємнісний СЕ-2 та контролер СОЕ) надані ДУ ЗВК №58 (т.9 а.с. 26-27) та актом приймання-передачі товару на відповідальне зберігання від 20 листопада 2020 року (т.9 а.с. 28);

копією банківської виписки ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», в якій зазначено, що на підставі договору № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року, видаткової накладної № ІЦ-0000039 від 20 листопада 2020 року установа перерахувала ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» грошові кошти в сумі 182700 грн. за придбання пристроїв нагляду та охорони (т. 9 а.с. 73-74);

копією платіжного доручення №1055 від 20 листопада 2020 року, в якому міститься кваліфіковані цифрові підписи начальника ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_6 , головного бухгалтера ОСОБА_16 , печатки, на підставі якого державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)» до ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» перераховано грошові кошти в сумі 182700 грн. (т.9 а.с. 75);

протоколом №14 від 02 листопада 2020 року щодо прийняття рішення уповноваженою особою ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», згідно якого прийняте рішення про визначення переможцем спрощеної закупівлі ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» ( т.9 а. с. 112).;

копією накладної № 699/1 від 09 серпня 2022 року про відпуск зі складу державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_15 сповіщувачів ємнісних (СЄ-2) в кількості 10 шт. та контролера СОЄ в кількості 1 шт. (т.10 а.с.143);

копією акту встановлення технічних засобів охорони в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 12 серпня 2022 року: сповіщувачів ємнісних (СЄ-2) в кількості 10 шт. та контролера СОЄ в кількості 1 шт. (т.10а.с.144);

копією журналу реєстрації актів вводу в експлуатацію основних засобів та необоротних активів за 2022 рік, де під № 13 від 12 серпня 2022 року міститься запис про реєстрацію систем охорони (т.10 а.с.145);

копією акту введення в експлуатацію основних засобів та необоротних активів, затвердженого начальником ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_6 12 серпня 2022 року, відповідно до якого введено в експлуатацію систему охорони ємнісну (т.10 а.с.146);

копією наказу від 12 серпня 2022 року № 191/ОД-22 начальника ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_6 «Про введення в експлуатацію основних засобів та необоротних активів», згідно якого введено в експлуатацію систему охорони ємнісну в кількості 1 к. та визначено відповідальною особою ОСОБА_15 (т.10 а.с.147).

Відповідно до висновків, викладених у довідці від 17 січня 2023 року головного державного фінансового інспектора Північного офісу Держаудитслужби ОСОБА_17 як спеціаліста у кримінальному провадженні № 000033 щодо розміру завданих збитків ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» за договором № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року, за умови, що фактично товаро-матеріальні цінності за даним договором відсутні та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» не поставлялись ДУ документально підтверджуються у сумі 182700 грн. (т.10 а. с. 61-74).

Згідно висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 96/7 від 31 березня 2023 року висновки, викладені в довідці спеціаліста головного державного фінансового інспектора Північного офісу Державної аудиторської служби України від 17 січня 2023 року щодо розміру завданих збитків ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» за договором № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року за умови, що фактично товарно-матерільні цінності за договором від 19 листопада 2020 року № 20/064/Г-449 відсутні та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» не поставлялись державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» документально підтверджується в сумі 182 700,00 грн. (т.10 а.с. 81-115).

Разом з тим, допитана в ході судового розгляду за клопотанням захисника експерт ОСОБА_18 суду показала, що для проведення експертизи їй надавались лише ті документи, які вона зазначила в описовій частині висновку, інші документи, зокрема, копія акту про встановлення технічних засобів охорони в ДУ «Замкова виправна колонія № 58»; копія журналу реєстрації експлуатації основних засобів та необоротних активів за 2022 рік про реєстрацію систем охорони, запис від 12 серпня 2022 року; копія акту введення в експлуатацію основних засобів та необоротних активів, затверджених начальником ДУ «Замкова виправна колонія № 58»; копія наказу від 12 серпня 2022 року № 191/ОД-22 начальника ДУ «Замкова виправна колонія № 58» про введення в експлуатацію основних засобів системи охорони ємнісної, їй при проведенні експертизи не надавались і вона їх не аналізувала.

Як вбачається із матеріалів провадження ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2024 року за письмовим клопотанням захисника була призначена додаткова судово-економічна експертиза, виконання якої доручене експертам Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ (т.2 а.с. 123-126). За результатами її проведення, відповідно до висновку експерта №1/5 від 19 лютого 2025 року, ураховуючи зміст інформації, викладеної в додатково наданих для проведення додаткової судової економічної експертизи документах, встановлено, що висновки, викладені в довідці спеціаліста головного державного фінансового інспектора Північного офісу Державної аудиторської служби України від 17 січня 2023 року щодо розміру завданих збитків ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» за договором № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року станом на дату складання додатково наданих документів на 12 серпня 2022 року та станом на дату складання даного висновку експерта, документально не підтверджуються (т.2 а.м.п. 133-171).

Згідно листа Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 5172/11-23 від 20 червня 2023 року обладнання, передбачене договором купівлі-продажу від 19 листопада 2020 року №20/064/Г-449 про закупівлю систем та пристроїв нагляду та охорони, укладеного між державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)» та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» оприбутковано з присвоєнням інвентарного номеру, сповіщувачі ємнісні (СЄ-2) в кількості 10 штук, контролер СОЄ в кількості 1 шт. встановлені на ділянках периметру забороненої зони як придатні для експлуатації та перебували у працездатному стані. Втрат чи пошкоджень майна, поставленого за договором купівлі-продажу від 19 листопада 2020 року № 20/064/Г-449 не виявлено (т.1 а.м.п. 149).

З відповіді заступника Міністра Міністерства юстиції України №80102/93515-33-23/27 від 21.06.2023 року на запит захисника ОСОБА_8 вбачається, що підстав для визнання Мін`юсту потерпілим та подання цивільного позову у кримінальному провадженні №0000410 стосовно посадових осіб ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» щодо неналежного виконання договору від 19.11.2020 року №20/064Г-449, укладеного між даною установою та ТОВ «Інженерний Центр «Імпульс», не вбачається» (т.1а.м.п. 150).

Аналізуючи наведені докази в сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що кошти, виділені з Державного бюджету ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» на придбання пристроїв нагляду та охорони були спрямовані обвинуваченими виключно на виконання договірних зобов`язань та в повній мірі перераховані ТОВ «Інженерний центр «Імпульс», яке виграло тендер та яке в подальшому встановило відповідне обладнання.

Колегія суддів виходить з того, що невиконання договору №20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року у визначені в ньому строки, мало місце в силу об`єктивних обставин, через відсутність частини комплектуючих, які необхідно було додатково замовляти. Такі обставини підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та комплексом бухгалтерських документів зібраних слідством, досліджених судом, наведених у вироку.

Також, на переконання колегії суддів, стороною обвинувачення не було надано достатніх доказів, які б підтверджували наявність змови між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 або їх домовленості з іншими особами на вчинення розтрати виділених з державного бюджету грошових коштів, привласнення цих коштів, використання їх на свою користь, чи на користь третіх осіб, виконання спільних дій для досягнення такої кримінальної корисливої мети та ін.. З матеріалів провадження вбачається, що кожен з обвинувачених підписував документи в тому числі розрахункові, пов`язанні з оплатою, прийняттям та оприбуткуванням обладнання для ВК № 58 у межах своїх посадових обов`язків, згідно умов укладеного договору, процедури проведеного тендеру, та у межах отриманих бюджетних коштів. З урахуванням встановлених судом обставин, само по собі підписання таких документів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не свідчить про те, що їх дії були сумісно обумовлені корисним мотивом, спрямованим на розтрату бюджетних коштів або їх збагачення за рахунок цих коштів.

Отже, доводи прокурора, викладені у апеляційній скарзі, в частині наявності в діях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.3 КК України, в тому числі їх попередньої змови, колегія судів вважає неспроможними.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора в апеляційні скарзі про наявність корисливого мотиву обвинувачених, спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та їх корисливої мети, враховуючи наступне.

Обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони складу розтрати майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є корисливий мотив, спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Така позиція міститься в постановах Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 лютого 2019 року в справі № 456/1181/15-к (провадження № 51-7858 км 18); Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 05 серпня 2020 року у справі № 433/383/19 (провадження № 51-965км20), Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 червня 2020 року в справі № 266/737/16-к (провадження № 51-1328км20), Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 січня 2020 року справа № 581/441/18 (провадження № 51-10087 км 18).

Водночас, із досліджених матеріалів провадження, не вбачається в діях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 корисливого мотиву та корисливої мети, не встановлено поліпшення майнового становища третіх осіб, не наведено обґрунтувань таких обставин і в апеляційній скарзі. На переконання колегії суддів, виділені кошти для ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» були використані саме за призначенням - на придбання обладнання нагляду та охорони, яке і було встановлено та наданий час експлуатується.

Колегія суддів враховує, що дійсно бюджетні кошти в сумі 182700 грн були перераховані платіжним дорученням № 1055 від 20.11.20 року за договором №20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року з порушенням умов передбачених п.2.3 договору, що регулює порядок розрахунків та передбачає 100% оплату продавцю з моменту поставки товару. Однак укладання договору з належним продавцем ТОВ «Інженерний центр Імпульс», придбання систем охорони для потреб ВК № 58, цільова оплата бюджетних коштів за договором належному продавцю за умови виконання умов договору та поставки обладнання покупцю ВК № 58, хоча і з порушенням строку, на думку колегії суддів не свідчить про корисливі мотиви обвинувачених, спрямовані на їх збагачення, чи збагачення третіх осіб та розтрату ввіреного обвинуваченим майна. Жодних ознак розтрати цих коштів обвинуваченими матеріали справи не містять і колегією не встановлено. З показань свідків працівників ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» для встановлення відповідного обладнання системи охорони в ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» необхідні були певні деталі, які потрібно було замовляти з-за кордону, що в свою чергу потребувало попередньої проплати.

З наведених підстав колегія суддів також відкидає апеляційні доводи прокурора про те, що обладнання у 2020 році не було поставлено та встановлено у ВК № 58, не знаходилося на складі в установі станом на 01.01.21 року .

Твердження прокурора в якості доводу апеляційної скарги про те, що суд не вправі був посилатись на наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, оскільки він не є учасником даного провадження, жодним чином не впливає на правильність та обґрунтованість висновків суду, оскільки не є визначальними для прийняття рішення та не стосуються предмета доказування в межах даного провадження.

Щодо доводів прокурора про те, що висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 96/7 від 31 березня 2023 року підтверджується заподіяння шкоди у розмірі 182 700 грн., то колегія суддів виходить з того, що даний висновок був складений, за умови, коли фактично товаро-матеріальні цінності за даним договором відсутні та ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» не поставлялись (т.10 а.с. 61-74). Допитана у суді експерт пояснила, що для проведення експертизи їй не надавалась відповідна документація, що стосується встановлення та введення в експлуатацію систем охорони у серпні 2022 року в ДУ «Замкова виправна колонія № 58».

Посилання прокурора на те, що станом на внесення відомостей до ЄРДР -18.02.2021 року, проведення обшуку в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» 03.03.2021 року, видання накладної про відпуск сповіщувачів ємнісних та контролера СОЄ 09.08.2022 року обладнання поставлено не було, а тому державному бюджету спричинено матеріальні збитки апеляційний суд вважає необґрунтованими. Колегія суддів виходить з того, що сам по собі факт порушення умов поставки товару та строків виконання договору № 20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 рокуне свідчить про наявність реальних матеріальних збитків. Разом з тим, невиконання зобов`язань продавцем товару у визначені в договорі строки мали місце в силу об`єктивних причин, які не залежали від волі сторін, зокрема від дій чи бездіяльності обвинувачених. Для встановлення суми збитків обвинуваченню було необхідно довести фактичну втрату бюджетних коштів або неможливість отримати обумовлений договором результат. У даному випадку таких обставин судом не встановлено.

Твердження прокурора про те, що поставка обладнання ДУ «Замкова ВК (№58)» 09.08.2022 р. та введення в експлуатацію 12.08.2022 року, може розцінюватись лише як відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, колегія суддів також відкидає та виходить з того, що відшкодування майнової шкоди чи завданих збитків відбувається за рахунок коштів особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину чи визнана у ньому винною, тобто за рахунок суб`єкта злочину. У даному випадку відбулося виконання зобов`язання за договором, покупець ВК № 58 отримав предмет договору з порушенням строку його поставки. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ніяким чином не залучали власних коштів для отримання цього обладнання, тому такі обставини не можна визнати відшкодуванням майнової шкоди чи завданих збитків.

Також не заслуговують на увагу посилання прокурора в частині неправильного тлумачення закону про кримінальну відповідальність, а саме змісту об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК ч. 3 України, зокрема в тому, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 достеменно знали про те, що обладнання за договором від 19.11.2020 поставлено не було, на бухгалтерській облік установи не прийнято, проте здійснили оплату за нього, а також з цього приводу не проводилась і претензійно-позовна робота. Колегія суддів вважає, що дослідженими матеріалами провадження встановлено відсутність доказів того, що обвинувачені діяли умисно, із наміром здійснити розтрату ввірених їм коштів, що призвело б до заподіяння збитків державному бюджету. Водночас, фактична передача обладнання, його оприбуткування та введення в експлуатацію підтверджують виконання сторонами договору №20/064/Г-449 від 19 листопада 2020 року, навіть при тому, що він був виконаний несвоєчасно. Відсутність претензійно-позовних дій у конкретний період не доводить протиправних намірів обвинувачених та не підтверджує об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення.

За наслідками апеляційного перегляду провадження, колегія суддів, проаналізувавши зібрані слідством у даному кримінальному провадженні, вважає, що слідством не здобуто у сукупності доказів на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих їм кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.3 КК України, а саме у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб.

Приймаючи рішення за апеляційними доводами прокурора, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність вини обвинувачених та виходить також з того, що ст.2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ. Пріоритетність та загальна значущість норм Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практики ЄСПЛ закріплена і в принципі законності, визначеному в ст. 9 КПК Українив редакції 2012 року, за якою положення відповідного міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України є обов`язковими, кримінально - процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Правова концепція доведення вини особи «поза розумним сумнівом» сформульована та обґрунтована у рішеннях ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини», «Кобець проти України» від 14.02.08 року, «Козинець проти України» від 06.12.17 року та ін.. За цією концепцією сукупність зібраних слідством та безпосередньо досліджених судом доказів з додержанням критеріїв їх належності, допустимості, достатності, виваженості та взаємозв`язку між собою з урахуванням особливостей національного кримінального та кримінально-процесуального закону повинна відповідати загальним принципам права особи на справедливий суд, закріпленим в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сам процес та результат доведення вини особи має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У підсумку апеляційного перегляду провадження, колегія суддів вважає, що в діях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.3 КК України. Апеляційні доводи прокурора, наведених висновків суду не спростовують.

Інших підстав для скасування або зміни вироку суду, передбачених ст.ст. 409, 411 КПК України апеляційна скарга прокурора не містить та колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3