ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 515/319/24

провадження № 51-1033км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року в кримінальному провадженні № 0001433 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтень Ширяївського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 ,раніше судимого вироком Іванівського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) на п`ять років позбавлення волі, звільненого 28 лютого 2023 року за відбуттям покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 152 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 152 КК, та призначено йому покарання за:

- ч. 4 ст. 186 КК - 8 років позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 152 КК - 4 роки позбавлення волі.

2. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 8 років позбавлення волі.

3. Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення з 04 грудня 2023 року по 15 квітня 2024 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

4. Ухвалою Одеськогоапеляційного суду від 17 грудня 2024 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

5. Згідно з вироком ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 03 грудня 2023 року близько 22:30, шляхом зламу замка з вхідних дверей проник до приміщення буд. АДРЕСА_1 , в якому перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя, до потерпілого ОСОБА_9 та погрожуючи застосуванням насильства до потерпілої ОСОБА_8 , відкрито викрав належні їм грошові кошти в сумі 9 900,00 грн, заподіявши матеріальну шкоду на зазначену суму.

6. Далі 04 грудня 2023 року близько 00:30 ОСОБА_7 ,знаходячись у кімнаті вищевказаного будинку, діючи з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на задоволення своєї статевої пристрасті, шляхом застосування фізичної сили з метою подолання опору до потерпілої ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив щодо неї дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло іншої особи з використання геніталій без добровільної згоди потерпілої, і таким чином зґвалтував її, спричинивши при цьому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця правої бічної поверхні третини шиї.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

7. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Мотивує тим, що на обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК, суд безпідставно послався на висновки експертів, які не містять даних про його причетність до зазначеного злочину, а отже є неналежними доказами. Також вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад цього злочину, оскільки у нього не було статевих зносин (природного статевого акту) з потерпілою, а інші форми задоволення статевої пристрасті, на його думку, не утворюють складу зґвалтування.

Позиції інших учасників судового провадження

8. У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор проти задоволення касаційної скарги заперечила.

Мотиви Суду

9. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

10. За приписами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

11. Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

12. Обґрунтованість засудження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК та відповідність призначеного йому за цим законом покарання у касаційній скарзі не оспорюються.

13. Мотивуючи свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 за ст. 152 КК, суди попередніх інстанцій послалися, зокрема, на детальні і послідовні показання потерпілої ОСОБА_8 , яка розповіла про обставини вчиненого щодо неї ОСОБА_7 злочину так, як їх наведено у вироку. При цьому зазначила, що останній застосував щодо неї психічне та фізичне насильство, силоміць відкрив їй рота, засунувши туди свої пальці, тримав за волосся, примушуючи до дій сексуального характеру усупереч її волі. Наявністьродинних та неприязних стосунків з обвинуваченим заперечила. Будь-яких підстав для обмови ОСОБА_7 з боку ОСОБА_8 із матеріалів кримінального провадження не вбачається, тим більше зважаючи на похилий вік потерпілої.

14. Даними висновку експерта за результатами проведення судової трасологічної експертизи підтверджено наявність численних слідів пальців обох рук і долоні правої руки ОСОБА_7 на місці вчинення злочину.

15. Згідно з даними висновку експерта за результатами проведеннясудово-медичної експертизи у ОСОБА_8 виявлене легке тілесне ушкодження у вигляді синця правої бічної поверхні середньої третини шиї, заподіяне дією тупого предмету, яким міг бути палець руки, і яке могло утворитися 03 грудня 2023 року.

16. Даними висновку експерта за результатами проведеннясудової молекулярно-генетичної експертизи з фототаблицею встановлено наявність у піднігтьовому вмісті фрагментів зрізів нігтьових пластин із правої та лівої рук ОСОБА_7 генетичних ознак клітин з ядрами з домішкою слини, які містять генетичні ознаки двох осіб, а саме генетичні ознаки зразка крові потерпілої ОСОБА_8 та зразка крові підозрюваного ОСОБА_7 .

17. Зазначені докази беззаперечно свідчать про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 152 КК, вчиненого щодо потерпілої ОСОБА_8 .

18. Доводи у касаційній скарзі сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ст. 152 КК як зґвалтування не ґрунтуються на вимогах закону. Так, згідно із зазначеною нормою закону України про кримінальну відповідальність у редакції на час вчинення злочину ОСОБА_7 зґвалтуванням є вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних у тому числі з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи. Саме такі обставини і були встановлені у цьому кримінальному провадженні.

19. Стосовно доводів сторони захисту про посилання судів попередніх інстанцій на неналежні докази, якими є висновки ряду проведених у цьому кримінальному провадженні експертиз, що не містять даних щодо обставин інкримінованого ОСОБА_7 за ст. 152 КК злочину, які мають значення і підлягають доказуванню, то колегія суддів касаційного суду не вбачає у цьому істотного порушення вимог КПК, яке би перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення. Зазначені висновки, на які послалися суди, хоча й не містять даних про причетність ОСОБА_7 до зазначеного злочину, проте його винуватість у цій частині доведена сукупністю інших належних і допустимих доказів, які узгоджуються між собою, досліджених та оцінених судом згідно з вимогами ст. 94 КПК.

20. Покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65, КК, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, його особі та конкретним обставинам справи, є справедливим і співмірним вчиненому, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

21. Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржених судових рішень у цьому кримінальному провадженні, колегією суддів не виявлено.

22. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine)від 09 грудня 1994 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року).

23. Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню, а судові рішення щодо ОСОБА_7 слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Саратського районного суду Одеської області від 16 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3