ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/398/25 Справа № 711/4082/23 Категорія: ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судових засіданьОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участі:
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження №0001671 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інваліда II групи, учасником бойових дій, депутатом не являється, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.122 КК України - у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч.1 ст.125 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Вирішено долю речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_8 , 06.05.2023 року близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс своєму брату ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , декілька ударів кулаком лівої руки в обличчя, після чого правою рукою умисно викрутив йому ліву руку за спину. В результаті своїх умисних дій ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: травми лівого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим переломом суглобової западини лівої лопатки, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/446 від 29.05.2023 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також крововиливу правої орбітальної ділянки, які відповідно до вказаного висновку експерта, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 06.05.2023, близько 14 години 30 хвилин, ОСОБА_8 перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, завдавав ударів ОСОБА_11 , а в той час коли їх сестра ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою припинення сварки намагалась відтягнути його від брата, він умисно наніс останній один удар кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забою з крововиливом, набряком та садном верхньої губи, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/488 від 12.06.2023, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення: злочин передбачений ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я; та проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду щодо нього та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції. Просить долучити до справи нові докази скріншоти смс-повідомлень від ОСОБА_10 з Viber та Telegram. Повторно дослідити протоколи слідчих експериментів і відповідні висновки експертиз; дослідити всі докази у справі, у тому числі нові та аудіозапис зі сторони захисту; повторно допитати свідка ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також залучити до справи та вислухати нового свідка ОСОБА_14 .

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, недостатньо опрацював докази, протоколи слідчих експериментів й висновки експертиз, не надав належної, критичної оцінки свідченням потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також свідка ОСОБА_13 , недостатньо вивчив мотиви обставин щодо поведінки самих потерпілих, які безпосередньо передували діям обвинуваченого, та не встановив чітку хронологію подій.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 неодноразово зазначали про наявність неприязних стосунків із ним, що можна вважати, як мотив обмови й змови проти нього й умисним наданням неправдивих свідчень з фактичним перекручуванням всієї хронології подій та фактів. Суд критично не оцінив те, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також свідок ОСОБА_13 плуталися у своїх показах, як в ході слідчого експерименту, коли по різному демонстрували дії обвинуваченого, так і у своїх свідченнях в залі суду. Вони неодноразово змінювали відомості щодо механізму тілесного ушкодження у ОСОБА_11 , що зафіксовані у заяві самого потерпілого, та згаданих осіб, а також у поясненнях і первинних показаннях, наданих під час допиту. Суд першої інстанції не врахував суперечності в показах вказаних осіб, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, і вони ставлять під сумнів достовірність усіх свідчень та висновків і можуть бути підставою для повторного дослідження доказів апеляційним судом.

Апелянт зауважує, що під час судового розгляду, судом першої інстанції не була надана належна оцінка такому речовому доказу як ніж та його присутність в руках потерпілого, чітко не окреслено час (момент) демонстрації ножа ОСОБА_11 , від даних обставин залежить те, чи перебував він - обвинувачений в стані необхідної оборони. Наявність встановленого факту демонстрації йому ножа ОСОБА_11 з умисною спробою налякати та заподіяти йому шкоди безпосередньо під час сутички тягнуть за собою отримання ним тілесних ушкоджень, що своєю чергою, дає достатні підстави стверджувати те, що він, міг перебувати у стані оборони коли завдавав удар потерпілому.

Також вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказу зі сторони захисту аудіозапису подій, що мали місце 06.05.2023, який може допомогти встановити чітку хронологію подій того дня, та підтвердити факти неправомірних дій з боку ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та за допомогою нього можна почути, як на початку словесної суперечки він - обвинувачений звертає увагу присутніх на те, що ОСОБА_11 перший вдарив його.

Апелянт вважає, що слідчі експерименти за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 від 22.05.2023, 23.05.2023, 25.05.2023 не повністю відповідають вимогам законодавства щодо їх проведення, суд не провів належного дослідження протоколів слідчих експериментів та відповідних висновків експертиз.

Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були досліджені нові обставини, що впливають на справу у цілому, та значущість яких виявилася пізніше доказ у вигляді скріншотів смс-повідомлень від ОСОБА_10 до його дружини ОСОБА_14 , які містять образи, приниження, погрози як на його адресу так і його родини. Дані повідомлення були надіслані 08.01.2025, що було причиною неможливості представити їх суду раніше. Залучення цих доказів дозволить суду правильно оцінити ситуацію в контексті емоційної та психологічної атмосфери між сторонами, довести чи спростувати наявність провокаційної поведінки з боку потерпілих, і допомогти у визначенні правильної правової кваліфікації його дій.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 представник потерпілих - адвокат ОСОБА_12 подала заперечення в якому просить відмовити обвинуваченому у задоволенні апеляційної скарги та його клопотанні про повторне дослідження доказів. Зазначила, що потерпілі повністю не погоджуються з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та вважають, що судом першої інстанції ухвалено справедливий вирок, який відповідає вимогам ст.370 КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Колегією суддів ухвалою від 23.10.2025 клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено. Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.02.2025 в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України скасовано та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження в цій частині закрито, а тому оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 переглядається апеляційним судом лише в частині визнання його вини та засудження за ч.1 ст.122 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, потерплих та їх представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити без змін вирок суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до норми ч.3 ст.404 КПК України, обов`язок апеляційної інстанції полягає в безпосередньому дослідженні доказів лише у перелічених в законі випадках, а саме: 1) при наявності клопотання учасників кримінального провадження про повторне дослідження обставин, 2) якщо ці обставини досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушенням.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що докази, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_8 досліджені всебічно, повно, з дотриманням процедури КПК України, яким надана відповідна оцінка, а обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не навів переконливих аргументів щодо необхідності повторного дослідження доказів, а його клопотання зводяться лише щодо незгоди з оцінкою досліджених доказів, то в такому разі суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, про що винесена ухвала без видалення до нарадчої кімнати.

При цьому колегія суддів враховує постанову ВС від 16 березня 2021 року провадження N 51-437 км 20 справа №154/2975/17 відповідно до якої сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді. Повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та аргументованих доводів про таку необхідність.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані вірно за - ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена в суді першої інстанції.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування і місцевим судом досліджені всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення по справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, докази не грунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються доказами, які судом першої інстанції досліджені повно, всебічно та об`єктивно.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за яке його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 оскаржує доведеність винуватості його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та вважає себе невинним.

Незважаючи на повне невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і такої ж зайнятої позиції, викладеної в апеляційній скарзі, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку, а саме показами потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 .

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 показав, що проживає за вищевказаною адресою разом з матір`ю, яка після інсульту прикута до ліжка та він за нею доглядає; у вказаний день до них прийшли сестра ОСОБА_10 та брат ОСОБА_13 ; згодом прийшов і обвинувачений ОСОБА_8 , з яким у них виник словесний конфлікт з приводу догляду за матір`ю, зокрема користування її банківською карткою; коли потерпілий побачив, що настав час годувати матір, він сказав ОСОБА_15 вийти з квартири; у відповідь ОСОБА_15 однією рукою схопив його за шию, а іншою наніс удар в обличчя; після цього у нього запаморочилось в голові та він не пам`ятає подальших подій; згадує, що опинився на ліжку, припустив, що ОСОБА_15 повалив його; тоді ж відчув біль у лівому плечовому суглобі; в цей час побачив, що у сестри розбита губа та кров на обличчі; потім сестра викликала поліцію та ШМД, яка доставила його в лікарню;

- потерпіла ОСОБА_10 суду першої інстанції показала, що брат ОСОБА_11 проживає разом з матір`ю, за якою доглядає; у вказаний день вона домовились зустрітись з ОСОБА_8 та іншими братами поговорити з приводу витрачання пенсії матері, банківська картка якої знаходилась у ОСОБА_15 ; 06.05.2023 вони зібрались в квартирі матері; вона з ОСОБА_16 та ОСОБА_15 пішли до однієї з кімнат поговорити, де у них виник словесний конфлікт; тоді ОСОБА_17 зайшов до кімнати і сказав ОСОБА_15 вийти з квартири, так як йому потрібно годувати матір; у відповідь ОСОБА_15 схопив його рукою за шию, той намагався вирватись; вона намагалась розборонити братів і ОСОБА_15 вдарив її кулаком в обличчя; також вона бачила, що ОСОБА_15 заламав ОСОБА_17 ліву руку за спину і наніс декілька ударів рукою в обличчя; після цього ОСОБА_17 опинився на ліжку; потім вона викликала поліцію і ШМД;

- свідок ОСОБА_13 показав, що його брат ОСОБА_11 проживає разом з матір`ю, за якою доглядає; у вказаний день він з сестрою ОСОБА_10 домовились зустрітись з ОСОБА_8 домовитись з приводу витрачання пенсії матері, банківська картка якої знаходилась у останнього; 06.05.2023 він прийшов до квартири матері, куди згодом прийшов і ОСОБА_15 ; він з сестрою та ОСОБА_15 пішли до однієї з кімнат поговорити, де у них виник словесний конфлікт; ОСОБА_17 зайшов до кімнати і сказав ОСОБА_15 вийти з квартири, так як потрібно годувати матір; у відповідь ОСОБА_15 наніс йому удари рукою в обличчя; сестра намагалась зупинити ОСОБА_15 і він вдарив її кулаком в обличчя; ОСОБА_15 викрутив ОСОБА_17 ліву руку за спину і останній опинився на дивані; потім сестра викликала поліцію.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджена й наступними письмовими доказами матеріалів кримінального провадження, дослідженими у сукупності судом першої інстанції:

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 22.05.2023 з таблицею зображень, згідно якого він показав механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_8 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 23.05.2023 з таблицею зображень, згідно якого вона показала механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_8 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 25.05.2023 з таблицею зображень, згідно якого він показав механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду предмету від 25.05.2023, а саме медичної документації стосовно потерпілого ОСОБА_11 : направлення на рентгенографію, направлення до нейрохірурга, довідка із травматологічного пункту, довідка МРТ з додатком у вигляді оптичного диску, копія висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/393 від 11.05.2023;

- висновком судово-медичної експертизи № 02-01/446 від 29.05.2023, згідно якого у ОСОБА_11 , мали місце ушкодження: травма лівого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим переломом суглобової западини лівої лопатки; крововилив правої орбітальної ділянки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи та відносяться: травма лівого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим переломом суглобової западини лівої лопатки до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововилив правої орбітальної ділянки до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження, не характерні для тих, які виникають внаслідок падіння з положення стоячи з наданням тілу прискорення чи без такого, у тому числі з наступним ударом об тверду поверхню. Крововилив правої орбітальної ділянки, у ОСОБА_11 , міг виникнути за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.05.2023. Травма лівого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим переломом суглобової западини лівої лопатки, у ОСОБА_11 , не могла виникнути за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.05.2023 Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження, могли виникнути як за обставин, на які вказала ОСОБА_10 в протоколі проведення слідчого експерименту від 23.05.2023, так і за обставин, на які вказав ОСОБА_13 в протоколі проведення слідчого експерименту від 22.05.2023;

- інформацією станції ШМД, згідно якої працівники бригади ШМД здійснили виїзд 06.05.2023, о 14 години 30 хвилин, до ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_3 .

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені письмові докази, показання обвинуваченого, потерпілих, свідка, суд першої інстанції визнав їх належними та допустимими, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а доводи апелянта щодо відсутності доказів доведення його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення необгрунтованими та такими, що спростовуються вищенаведеними доказами.

Аналізуючи покази потерплих та свідка наданих ними в судовому засіданні суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що їх покази були послідовними, логічними, дані добровільно без будь-якого тиску або примусу та узгоджуються з письмовими матеріалами кримінального провадження, а тому є належними доказами у даному кримінальному провадженні та підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Колегія суддів зауважує, що покази потерпілих та свідка дані ними в судовому засіданні суду першої інстанції не викликають у колегії судів сумнівів у їх правдивості та достовірності, та не містять ознаки оговорити обвинуваченого. Покази вказаних осіб отримані судом першої інстанції в порядку ст. ст. 56, 65, 66, 95, 96, 352 КПК України тобто в установленому законом процесуальному порядку з дотриманням прав потерпілих, свідка. Перед дачею показів свідок був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а тому апеляційні доводи обвинуваченого про те, що потерпілі та свідок плуталися в своїх показах та мали мотив його обмовити, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час перевірки колегію суддів.

Колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого щодо заперечення своєї вини є нічим іншим, як способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене. Суд першої інстанції цілком обгрунтовано сприйняв такі показання критично, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілих, свідка, іншими доказами сторони обвинувачення в їх сукупності та логічному зв`язку.

Судом першої інстанції також були досліджені докази сторони захисту, а саме:

Копія довідки про результати розгляду звернення обвинуваченого ОСОБА_8 від 20.05.2023 року;

Копія скарги на бездіяльність посадових осіб ЧРУП ГУНП в Черкаській області;

Копія ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.06.2023 року;

Копія витягу з ЄРДР від 23.06.2023року;

Копія постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2023року;

Копія скарги на постанову дізнавача СД ЧРУП ГУНП в Черкаській області про закриття кримінального провадження;

Копі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.09.2023 року;

Копія клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні;

Оптичний диск із аудіо записом розмови під час події;

Копія супровідного листа № 9524/46-2023 від 21.06.2023 року;

Копія постанови про відмову у задоволенні клопотання від 21.06.2023 року;

Копія протоколу огляду предмету (ножа) від 26.05.2023 року.

Крім цього під час судового розгляду було задоволено клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_8 , відповідно до якого 24.06.2024 ОСОБА_8 показав: «... 06.05.2023 ... в ході якої ОСОБА_18 вдарив мене долонею правої руки в область обличчя зліва, натомість він, захищаючись, відповів йому ударом долонею правої руки в обличчя зліва. Після чого ОСОБА_17 вибіг з кімнати та повернувся ... з ножем, який тримав в правій руці. Побачивши це, обвинувачений схопив його праву руку, в якій ОСОБА_17 тримав ніж, в області зап`ястя та вони почали один з одним боротися, завдаючи один одному ударів. Обвинувачений правою рукою, а ОСОБА_17 лівою. Також в цей час сестра обвинуваченого ОСОБА_19 , вхопила останнього обома руками ззаду. Обвинувачений в цей час почав ... вириватись із захвату, при цьому руку ОСОБА_17 не відпускав ... вириваючись із сестри захвату, відмахуючись від неї. Обвинувачений можливо міг нанести їй неумисний удар в обличчя. Вирвавшись із її захвату, обвинувачений продовжив боротися з ОСОБА_17 . В процесі цього ніж з правої руки ОСОБА_17 випав на підлогу. В цей момент ми втратили рівновагу, впали на диван, який стояв поряд. ОСОБА_17 падав на лівий бік виставивши ліву руку, опираючись на неї, а обвинувачений відповідно падав на праву руку. В момент падіння обвинувачений впав на ОСОБА_17 зверху та він скрикнув від болі...» До протоколу доданий диск із відеозаписом даного слідчого експерименту.

За результатам проведено слідчого експерименту 29.07.2024 судом було призначено додаткову судово-медичну експертизу.

Згідно висновку судово-медичного експерта №02-01/817 від 19.09.2024 року травма лівого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим переломом суглобової западини лівої лопатки, у ОСОБА_11 , яка відмічена у висновку експерта №02-01/446 від 29.05.2023р., не могла виникнути за обставин, на які вказав обвинувачений ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту від 24.06.2024р.

Крововилив правої орбітальної ділянки, у ОСОБА_11 який відмічений у висновку експерта №02-01/446 від 29.05.2023р., міг виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту від 24.06.2024р.

На думку колегії суддів, з досліджених матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, та надав їм належну оцінку, а тому наведені обвинуваченим у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Суд відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Зазначені докази у своїй сукупності спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність скасування вироку та направлення його на новий розгляд. Більше того, на думку колегії суддів, обвинувачений в апеляційній скарзі не навів підстав, передбачених ст.415 КПК України, які слугували б направленням кримінального провадження на новий розгляд.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема, в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, що цей принцип у повній мірі був реалізованим при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи обвинуваченого щодо не доведення його вини у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , що спричинили тривалий розлад здоров`я, є необґрунтованими та такими, що спростовані дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами та відповідно підстави для скасування вироку суду відсутні.

Суд першої інстанції вірно визнав наявність умислу в діях обвинуваченого щодо нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому і належним чином обґрунтував свої висновки з огляду на наявність доказів у кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: 1) дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження; 2) наслідком у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком; а із суб`єктивної сторони - прямим або непрямим умислом (ст. 24 КК України). Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільне небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

На думку колегії суддів апеляційного суду, в даному випадку мало місце умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не небезпечне для життя і не спричинило наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу (смерть), але що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш ніж на одну третину.

Так, фактично неправомірні дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 розпочав саме обвинувачений ОСОБА_8 , оскільки на прохання потерпілого залишити квартиру, так як він мав погодувати тяжко хвору матір обвинувачений розпочав бійку.

Дії обвинуваченого свідчать про умисні, цілеспрямовані протиправні дії відносно потерпілого ОСОБА_11 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 потепілий ОСОБА_11 отримав травму лівого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим переломом суглобової западини лівої лопатки; крововилив правої орбітальної ділянки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи та відносяться: травма лівого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим переломом суглобової западини лівої лопатки до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововилив правої орбітальної ділянки до категорії легких тілесних ушкоджень.

З твердженням обвинуваченого про те, що він захищався від потерпілого, оскільки останній мав ніж, тобто обвинувачений перебував в стані необхідної оборони, а суд не надав оцінки цьому, колегія суддів не погоджується, визнає їх неспроможними та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, та надав їм вірну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» роз`яснив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

В ході судового розгляду та дослідження протоколів слідчих експериментів від 22.05.2023 проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , проведеного за участю ОСОБА_10 від 23.05.2023 та проведеного за участю потерпілого ОСОБА_11 від 25.05.2023, під час проведення якого потерпілі та свідок відтворили усі обставини та механізм нанесення потерпілим обвинуваченим тілесних ушкоджень 06.05.2023 близько 14 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_4 , не встановлено, що під час вищевказаних подій існувала будь-яка загроза для життя чи здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , внаслідок чого він потребував захисту від дій потерпілого ОСОБА_11 . Матеріали кримінального провадження не містять даних про таку загрозу, тому відсутній факт перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони.

Колегія суддів зазначає, що у тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання обвинуваченого ОСОБА_8 , на сумнівність, в даному кримінальному провадженні, слідчих експериментів, які мали місце 22.05.2023, 23.05.2023 25.05.2023, за участі свідка та потерпілих, оскільки колегія суддів під час апеляційного розгляду не встановила підстав для визнання недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів від 22.05.2023, 23.05.2023, 25.05.2023, за участю останніх, так як вони були проведені з дотриманням вимог ст.240 КПК України.

Так під час проведення слідчих експериментів 22.05.2023, 23.05.2023 25.05.2023, свідок ОСОБА_13 , та потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відтворили усі обставини та механізм нанесення потерпілим тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , 06.05.2023 близько 14 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_4 .

Як вбачається зі змісту відтворених потерпілими та свідком обставин та механізму нанесених тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілим, які зафіксовані в протоколах слідчих експериментів, вони між собою не різняться, є послідовними, локалізація нанесення тілесних ушкоджень потерпілим співпадає з тими частинами тіла, про які вказували останні, а тому колегія суддів не має сумнівів щодо їх правдивості, тому доводи апелянта щодо неповноти проведених слідчих експериментів, є неспроможними.

Доводи апелянта про те, що висновки експерта у кримінальному провадженні були недостатньо опрацьовані судом як доказ його винуватості, є необгрунтованими, оскілки висновок судово-медичної експертизи № 02-01/446 від 29.05.2023, щодо ОСОБА_11 та висновок судово-медичної експертизи № 02-01/488 від 12.06.2023, щодо потерпілої ОСОБА_10 визначають загальний механізм отримання ушкодження, підтверджують наявність таких ушкоджень, суд у повному об`ємі їх дослідив та надав їм належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі.

Колегія суддів зауважує, що показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо обставин заподіяння їм тілесних ушкоджень, показання свідка ОСОБА_13 щодо обставин нанесення потерпілим тілесних ушкоджень обвинуваченим, та протоколи слідчих експериментів, повністю, в частині механізму та обставин їх заподіяння, узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз № 02-01/446 від 29.05.2023 та № 02-01/488 від 12.06.2023, яким встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 могли виникнути як за обставин, на які потерпілі вказали в протоколах проведення слідчих експериментів від 23.05.2023 та 25.05.2023, так і за обставин, на які вказав свідок в протоколі проведення слідчого експерименту від 22.05.2023.

Показання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 потерпіли є послідовними, їх зміст як на досудовому розслідуванні, так під час розгляду справи в суді є незмінним. Сумнівів у їх правдивості чи зацікавленості оговорити обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено, і підстави не довіряти їх показам, у колегії суддів відсутні.

При проведенні судово-медичних експертиз № 02-01/446 від 29.05.2023 та № 02-01/488 від 12.06.2023, була досліджена медична документація складена щодо потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з підстав заподіяння їм тілесних ушкоджень у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення.

Висновки експерта повністю узгоджується з іншими доказами у справі та підтверджують отримання потерпілими тілесних ушкоджень.

На думку колегії суддів судово-медичні експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень № 02-01/446 від 29.05.2023 та № 02-01/488 від 12.06.2023, проведені відповідно до вимог ст.242 КПК України.

Таким чином, висновки судово-медичних експертиз підтверджують обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України та безпідставність його апеляційних доводів в цій частині.

Що стосується інших апеляційних доводів, то вони не спростовують провину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України за встановлених судом обставин.

Колегія суддів зазначає, що усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом першої інстанції і підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким процесуальним рішенням колегія суддів погоджується. Будь-яких доказів недопустимості або неналежності доказів апеляційному суду не надано.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винуватого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей; згідно довідок КП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» від 22.05.2023 №1800 та КП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» від 26.05.2023 № 1125/01-05/1 ОСОБА_8 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває; є пенсіонером та інвалідом 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 , його відношення до скоєного та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, та обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді одного року позбавлення волі, зі звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.122 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 вимог ст.49 КК України за обвинуваченням за ч.1 ст.125 КК України по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, вирок суду першої інстанції необхідно змінити в частині призначеного покарання, виключити із резолютивної частини вироку суду рішення про визнання ОСОБА_8 винним та призначення покарання за ч.1 ст.125 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України, а в іншій частині вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити із резолютивної частини вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2025 року рішення суду про визнання ОСОБА_8 винним та призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Виключити з резолютивної частини вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2025 року рішення суду про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2025 року за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді