У Х В А Л А

27 жовтня 2025 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 захисника підозрюваного ОСОБА_5 розглянувши в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в залі суду у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 про продовження застосуваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , по матеріалам кримінального провадження № 0001913, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 вересня 2025 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на строк досудового розслідування, тобто до 02.12.2025,

У С Т А Н О В И В:

27.10.2025 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосуваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 по матеріалам кримінального провадження №0001913, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 вересня 2025 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, в межах строку досудового розслідування до 02.12.2025, вмотивоване наступним.

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що 02.09.2025 близько 15 години 00 хвилин він, перебуваючи за місцем спільного проживання зі своєю сестрою ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з невстановлених мотивів, маючи на меті протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажаючи при цьому їх настання, тримаючи в руках кухонний ніж, завдав ним не менше одного удару по тілу ОСОБА_7 , після чого остання, намагаючись врятуватись, вибігла з квартири. Однак, ОСОБА_4 , переслідуючи потерпілу, наздогнав її та умисно наніс ще декілька ударів ножем по тілу ОСОБА_7 , спричинивши їй тілесні ушкодження, у тому числі у виді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини справа, ушкоджень внутрішніх органів, внаслідок чого, перебуваючи на східцевому майданчику між 3 та 2 поверхами вказаного будинку неповнолітня ОСОБА_7 померла. ОСОБА_4 підозрюється у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити та продовжити строк тримання під вартою підозрюваного в межах строку досудового розслідування, тобто до 02.12.2025.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 змінитися запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Вислухавши учасників провадження, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

02.09.2025 о 15 годині 50 хвилин працівниками Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

03.09.2025 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

04.09.2025 слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 31.10.2025 року включно.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001913, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 вересня 2025 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, закінчується 02.12.2025.

Водночас, слідчим у кримінальному провадженні призначено проведення ряд експертиз, висновки експертів, яких на даний час не отримано, а саме: 04.09.2025 призначено судову молекулярно-генетичну експертизу; 18.09.2025 призначено судову молекулярно-генетичну експертизу; 18.09.2025 призначено судово-медичну криміналістичну експертизу; 23.09.2025 призначено судово-медичну криміналістичну експертизу; 29.09.2025 призначено судово-імунологічну експертизу.

Встановлений п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України двомісячний строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні спливає 03 листопада 2025 року, однак у зв`язку із складністю провадження завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим, оскільки в рамках досудового розслідування у даному кримінальному провадженні необхідно виконати наступне: отримати висновки призначених експертиз; після надходження висновків експертиз необхідно провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, зокрема, повторно допитати підозрюваного з урахуванням отриманої після експертних досліджень інформації; виконати процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування; відповідно до ст. 290 КПК України необхідно відкрити матеріали досудового розслідування іншій стороні та надати достатньо часу для повного ознайомлення з матеріалами кримінального провадження; відповідно до ст. 291 КПК України необхідно скласти обвинувальний акт та реєстр досудового розслідування.

Виконання запланованих слідчих (розшукових) дій дасть можливість встановити об`єктивну істину у кримінальному провадженні та отримати докази, які будуть підтверджувати або спростовувати причетність підозрюваного до вчинення вказаного злочину, та можуть бути використані в суді, а також з метою забезпечення сторонам кримінального провадження достатнього часту для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, до яких їм буде надано доступ після закінчення досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину у кримінальному провадженні неможливо закінчити внаслідок складності провадження в строк, зазначений у п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, він може бути продовжений до трьох місяців керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора.

Постановою керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області від 24.10.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001913 від 02.09.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено до трьох місяців, тобто до 03.12.2025.

Підставою застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад чотири роки. Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, відтак до підозрюваного ОСОБА_4 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), вказує в першу чергу тяжкість покарання, що може загрожувати підозрюваному у разі доведення його винуватості в суді. Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Усвідомлення можливості ув`язнення на такий тривалий термін може спонукати підозрюваного змінити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.Крім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що

ОСОБА_4 нещодавно повернувся до України, оскільки тривалий час проживав в Республіці Польща (в період часу з 16.10.2020 по 06.08.2025). Відтак, наявні підстави вважати, що маючи на меті уникнути кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 може перетнути державний кордон України, оскільки перед цим тривалий час проживав в іншій країні, має там налагоджене життя та соціальні зв`язки. З урахуванням того, що ОСОБА_4 нещодавно повернувся до України, відсутність достатніх соціальних зв`язків, постійного місця роботи, не завадить йому змінити місце свого проживання та переховуватись в подальшому від органів досудового розслідування та/або суду. Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (позиція Європейського Суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови»). Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків чи потерпілого у цьому кримінальному провадженні) обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинення особливо тяжкого насильницького злочину за місцем свого проживання. Слід врахувати, що ОСОБА_4 може бути знайомий зі свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки вони є сусідами підозрюваного. Зазначені особи вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, відтак, саме від їхніх показань в певній мірі залежить його доведеність винуватості, а відтак і подальша доля. Крім цього підозрюваний може впливати на інших очевидців вчинення злочину, а саме на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є його батьками та мають спільне з ним місце проживання. Крім цього, в ході досудового розслідування підозрюваний, як сторона захисту, шляхом ознайомлення з матеріалами кримінального провадження має змогу дізнатись особисті дані інших свідків кримінального провадження, що дає змогу ОСОБА_4 впливати і на інших осіб, які вказують на його причетність до вчинення кримінального правопорушення. Бажання уникнути кримінальної відповідальності може спонукати ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків, зокрема умовлянням, підкупом, переконання, примушуванням із застосуванням фізичної сили або погроз, з метою викривлення фактичних обставин справи та створення видимості його непричетності до скоєного злочину. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик вчинити інше кримінальне правопорушення) обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, що призвело до позбавлення людини життя. Характер та спосіб вчинення даного злочину свідчить про відсутність у нього належних моральних принципів. Наявні у ОСОБА_4 сімейні та соціальні зв`язки не стали на заваді вчинення ним особливо тяжкого злочину по відношенню до близького члена родини, а саме рідної неповнолітньої сестри ОСОБА_7 . Позбавлення життя близької людини, без будь якого мотиву, свідчить про зневажливе ставлення ним до закону, існуючих в суспільстві правил і норм поведінки, а відтак свідчить про наявність високого ступеню ризику вчинити інше кримінальне правопорушення

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні справи «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський Суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наведені вище обставини, якими обґрунтовано клопотання, свідчать про те, що застосування більш м`яких окрім як тримання під вартою запобіжних заходів не може запобігти виникненню ризикам, існування яких обґрунтовано слідчим.

Зокрема, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не здатен забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених п. 1, 3, та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Особиста порука не може бути застосована, оскільки у органу досудового розслідування відсутні будь-які дані про осіб, які, заслуговуючи на довіру, можуть надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього процесуальних обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, та зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_4 , з огляду на наявність високого ступеню ризику впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки він має практично спільне з ними місце проживання.

Кримінальне правопорушення, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, а тому відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, наявні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно зі ст.ст. 7,8,9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Провиконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_13 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначенихст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1,3 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 4,5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_4 з огляду на наявність високого ступеню ризику переховування від органів досудового розслідування, знищувати, сховати або спотворити будь які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином незаконно впливати на свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, наявність яких обґрунтована вище.

У матеріалах кримінального провадження, відсутні докази того, що ризики, заявлені при обранні міри запобіжного заходу, зменшились на час розгляду даного клопотання.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме із застосуванням насильства, слідчий суддя вважає за необхідне не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 184, 186, 193, 194,197, 199, 205, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 про продовження застосуваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 по матеріалам кримінального провадження №0001913, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 вересня 2025 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в межах строку досудового розслідування до 02.12.2025 задовольнити.

Продовжити підозрюваному у кримінальному провадженні № 0001913 від 02.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю м. Біла Церква Київської області, громадянину України, з середньою технічною освітою, неодруженому, офіційно не працевлаштованому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 03.12.2025 (включно).

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення. Копію ухвали слідчого судді вручити учасникам негайно після її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1