УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

06 грудня 2025 рокуСправа № 495/9261/25
Номер провадження 1-кс/495/2461/2025

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001631 за ознаками кримінального правопорушення, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із вищою освітою, із задовольним станом здоров`я, не одруженого, на утриманні неповнолітніх, недієздатних осіб не має, самозайнятої особи, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

06.12.2025 до суду надійшло клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001631 за ознаками кримінального правопорушення, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

1. Виклад обставин, зазначених в клопотанні.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, положень наказу МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», зберігання бойових припасів здійснюється відповідно до дозвільної системи, яка є особливим порядком виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», визначено, що під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Незаконне носіння холодної, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

Пунктом 12 вищезазначеної постанови визначено, що незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

ОСОБА_4 у порушення вищевказаних вимог законодавства, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, маючи намір на придбання для себе, без передбаченого законом дозволу, бойових припасів, перебуваючи у невстановленому на даний час досудовим розслідуванням місці та час, шляхом знахідки, придбав корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням тисненням «44» та корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням тисненням «06» та запалом типу УЗРГМ-2 з маркуванням «139-83» та запалом типу УЗРГМ-2 з маркуванням «76-83» та в подальшому вирішив зберігати знайдені предмети, чітко розуміючи, що вони є забороненими у цивільному обігу за категорією вибухонебезпечності, тобто, не припиняючи свої протиправні дії, точної дати та часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , маючи умисел направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, без передбаченого законом дозволу зберігав їх в належному йому автомобілі марки Toyota Prado VIN НОМЕР_1 номерний знак НОМЕР_2 .

Далі, 05 грудня 2025 року під час проведення обшуку автомобіля марки Toyota Prado, VIN НОМЕР_1 номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_4 , який знаходився біля будинку №97 по вулиці Плавневій в місті Білгород-Дністровський Одеської області, було виявлено та вилучено корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням тисненням «44» та корпус ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням тисненням «06» та запалом типу УЗРГМ-2 з маркуванням на спусковому важелі «139-83» та запалом типу УЗРГМ-2 з маркуванням «76-83».

Встановивши наявність достатніх доказів, 05.12.2025 року, ОСОБА_4 , було повідомлено про те, що він підозрюється у носінні, зберіганні, придбанні, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

У зв`язку із наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 частини першої статті 177 КПК прокурор просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

2. Позиції сторін.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, просив задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні свою вину заперечував; просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання та просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

3. Мотивація суду.

Заслухавши учасників судового засідання, перевіривши наданні матеріали, вважаю, що подане слідчим клопотання є підставним та підлягає до задоволення.

У статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В силу статті 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним частиною першою статті 177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, а саме у носінні, зберіганні, придбанні, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, яке карається позбавленнями волі на строк від трьох до семи років.

Необхідно наголосити, що на даному етапі досудового розслідування при вирішенні питання про застосування до підозрюваної особи запобіжного заходу, повноваження слідчого судді обмежуються оцінкою доказів на предмет їх переконливості щодо висновку про можливість вчинення кримінального правопорушення за конкретних обставин та конкретною особою. Отже, на даній стадії мова йде виключно про обґрунтоване припущення.

Очевидних не відповідностей змісту повідомлення про підозру ОСОБА_4 вимогам ст. 277 КПК України у судовому засіданні не встановлено.

Отже, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення було доведено ознаки можливого складу злочину. Надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно вчинення ОСОБА_4 дій, що кваліфікуються за частиною першою статті 121 КК України.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 відповідно до статті 12 КК України є тяжким.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує останньому у випадку визнання його вини, стадію досудового розслідування, кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, відсутність достатніх, відсутність постійного достатнього джерела доходу, вважаю доведеними передбачені пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 177 КПК України ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

На переконання слідчого судді, наявність таких ризиків з урахуванням тяжкості інкримінованого особі діяння та початкового етапу досудового розслідування є достатнім для утримання під вартою.

Водночас, ризик, передбачений пунктом 4 частини першої статті 177 КПК України слідчий суддя вважає недоведеними, оскільки прокурор не довів можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не конкретизував можливого способу такого перешкоджання (діяльність щодо ухилення від слідства, суду охоплюється ризиком за пунктом першим вказаної норми).

Враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема у контексті підстав для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, за наявності встановлених ризиків, застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як просив підозрюваний та його захисник не забезпечить його належної процесуальної поведінки, не гарантує запобігання встановленим ризикам і не забезпечить визначеної статтею 177 КПК України мети застосування запобіжного заходу - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Виходячи з усіх обставин провадження, вважаю, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування менш суворого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

ОСОБА_4 05.12.2025 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 183 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» (п. 78, 820) ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути врахована наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати стримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Враховуючи встановлені ризики, слідчий суддя дійшла висновку, що застава у визначених законом межах 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням усіх обставин справи, здатна забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

Вказаний розмір застави забезпечить виконання особою, що підозрюється у вчиненні злочину, покладених обов`язків, а ризик її втрати буде фактором, який стримуватиме підозрювану від реалізації наявних ризиків; водночас, не становитиме надмірного тягаря для ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001631 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів в Державній установі Ізмаїльський слідчий ізолятор.

Строк тримання під вартою, застосованого цією ухвалою, рахувати із 05.12.2025 до 02.02.2026 включно.

Визначити підозрюваному заставу у розмірі 75700 грн. (сімдесят п`ять тисяч сімсот грн), що становить 25 прожиткових мінімумів доходів громадян.

У разі внесення застави у вказаній сумі підозрювану звільнити з-під варти, вважати, що до нього застосований запобіжний захід у виді застави та на підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього строком на 2 місяці обов`язки:

-не відлучатися за межі насаленого пункту в якому зареєстрований та фактично проживає: (міста Білгород-Дністровський), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- заборонити спілкування із іншими учасниками цього кримінального провадження з приводу обставин цього кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон (в разі наявності).

У разі невиконання обов`язків заставодавцем або підозрюваним застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 09.12.2025

Слідчий суддя ОСОБА_1