Справа № 455/2375/24
Провадження № 1-кп/455/101/2025
ВИРОК

Іменем України

02 жовтня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000481 від 02.10.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровоград, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 з, Кіровоградської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого водієм, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 20 вересня 2024 року (точний час не встановлено) ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи злочинні наслідки і бажаючи їх настання, маючи злочинний умисел, що посягає на встановлений порядок оформлення документів, які видаються державною установою, з метою перетину державного кордону, за допомогою комп`ютерної копіювальної техніки, маючи на руках форму бланку висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №372/11 виданий 27.05.2024 року на ім`я його дружини ОСОБА_6 , вчинив їх підробку, а саме знайшовши в мережі Інтернет зразок бланку висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ввів дані своєї дружини ОСОБА_6 , наніс за допомогою різнокольорового принтеру печатки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Оболонського району м.Києва, лікувально-консультативної комісії, лікаря ОСОБА_7 , лікаря ОСОБА_8 та поставив підписи кульковою ручкою членів комісії ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.358 КК України, тобто підроблення посвідчення та іншого офіційного документа, яке видається та посвідчується підприємством, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і яке надає права з метою його використання.

Крім того, в подальшому, 27 вересня 2024 року приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №372/11 виданий 27.05.2024 року та в якому було використано реквізити Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Оболонського району м. Києва виданого на ім`я його дружини ОСОБА_6 є підробленим та містить завідомо недостовірні відомості щодо потреби соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, перебуваючи на пункті пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення «Смільниця- Кросценко», що розташований в с.Терло Самбірського району Львівської області, використав вищевказаний, завідомо підроблений документ шляхом його пред`явлення та надання інспектору державної прикордонної служби.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, всі докази, зібрані на досудовому розслідуванні, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, зокрема, що 20 вересня 2024 року він підробив висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на непрофесійній основі, та 27 вересня 2024 року перебуваючи на пункті пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко», використав вищевказаний, завідомо підроблений документ шляхом його пред`явлення та надання інспектору державної прикордонної служби. Зазначив, що вказані кримінальні проступки він вчинив сам. Щиро розкаюється у вчиненому та просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних проступках визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних проступків доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 358 КК України як підроблення посвідчення та іншого офіційного документа, яке видається та посвідчується підприємством, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і яке надає права з метою його використання, та за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документу.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є кримінальними проступками.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема те, що він раніше не судимий, враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, місце праці, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді штрафу.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1,4 ст.358 КК України, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , з урахуванням його особи та обставин кримінальних правопорушень, слід визначити за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.69 КК України, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Речові докази, а саме: Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної допомоги з догляду на непрофесійній основі №372/11, з датою видачі 27.05.2024 на ім`я ОСОБА_6 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000481 - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000481.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1