ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/ 5685/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2525 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку запобіжного заходу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 ,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 360, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 23.01.2026 року без зміни розміру застави, встановленої ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2025 року у розмірі 66 616 грн.

Під час розгляду клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції було враховано наступні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, наявність обґрунтованого повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що враховуючи реальне існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, враховуючи особу обвинуваченого, наявні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, на підставі чого, дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, продовживши, при цьому, строк тримання ОСОБА_6 під вартою із раніше обраним альтернативним запобіжним заходом, а саме заставою у розмірі 66 616 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних доводів, зазначає що ризики, передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені, оскільки намірів переховуватись від суду ОСОБА_6 не має.

Крім того, обґрунтовуючи необхідність зміни запобіжного заходу щодо нього на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, ОСОБА_6 наголошує на наявності у нього тяжких хронічних захворювань, які прогресували впродовж його перебування в умовах тримання під вартою через неотримання належної медичної допомоги.

Прокурор у кримінальному провадженні про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останнього не надходило. На особистій участі не наполягав.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що повністю узгоджується із санкціями інкримінованих обвинуваченому статей, а саме: ч.ч. 1, 2 ст. 360, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні у тому числі тяжких кримінальних правопорушень за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні у тому числі тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою його уникнення, може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Враховуючи той факт, що на даний час не всі межі державного кордону України знаходяться під контролем її влади, ОСОБА_6 матиме можливість незаконно перетнути державний кордон України, переслідуючи все ту ж мету уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, беручи до уваги, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України ОСОБА_6 отримав повний доступ до матеріалів кримінального провадження, в яких зазначені анкетні відомості представника потерпілого та свідків, не виключена можливість здійснення незаконного впливу обвинуваченого на вказаних осіб з метою зміни останніми своїх показів.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від останніх.

Також, не виключена можливість вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, враховуючи характер та спосіб вчинення ним кримінальних правопорушень у вчиненні яких він обвинувачується. При цьому, факт відсутності у обвинуваченого законних джерел заробітку та наявність попередніх судимостей не можуть виключати імовірність вчинення ним кримінальних правопорушень в подальшому. Урозумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_6 , враховуючи, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення відносяться у тому числі до тяжких, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, вчинені в умовах воєнного стану, тобто за тяжких життєвих обставин у яких опинилося суспільство, колегія суддів вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

Отже, констатації підлягає факт того, що на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, представника потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Посилання ж обвинуваченого ОСОБА_6 на наявність у нього ряду хронічних захворювань, які потребують лікування, на думку колегії суддів не є обов`язковою підставою для пом`якшення останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із хронічними захворюваннями, його перебування в умовах СІЗО.

Крім того, колегія суддів констатує, що під час перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв про порушення його права, шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

В той же час в матеріалах кримінального провадження наявний лист завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях ОСОБА_8 від 16.06.2025 року, відповідно до якого станом на час складання довідки, загальний стан здоров`я ОСОБА_6 , 1982 року народження, задовільний. Останній перебуває на диспансерному обліку лікарів Харківської медичної частини №27, проходить курс амбулаторного медикаментозного лікування, згідно листа лікарських призначень, лікарськими засобами забезпечений у повному обсязі, екстреної медичної допомоги, стаціонарного лікування, в тому числі за межами установи не потребує. Утримуватись за станом здоров`я в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» може.

Розглядаючи ж можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що, наразі, «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою. А тому, відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Колегія суддів у даному випадку погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`яких альтернативних видів запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою та вважає, що у даному випадку судом першої інстанції було у повному обсязі дотримано вимог, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутність підстав для її скасування або зміни за доводами апеляційної скарги.

В той же час, беручи до уваги, що ОСОБА_6 як в апеляційній скарзі так і під час судового засідання суду апеляційної інстанції наголошував про незадовільний стан свого здоров`я, який погіршується, та враховуючи, що апеляційний суд позбавлений можливості безпосередньо перевірити вказаний факт, колегія суддів приходить до висновку, що з метою недопущення порушення прав на життя та охорону здоров`я осіб, які перебувають під вартою, гарантованих ст. 3 та ст. 27 Конституції України, а також ст. 3 Європейської конвенції з прав людини, необхідно звернути увагу адміністрації медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на потребу у проведенні обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 з участю відповідних спеціалістів - лікарів та у разі необхідності надання йому відповідного лікування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Звернути увагу адміністрації Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на необхідність медичного огляду ОСОБА_6 , та у разі необхідності надати йому необхідну медичну допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді