УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 395/2028/24

провадження № 51-4866ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Новомиргородського районного суду від 04 вересня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 листопада 2025 року,

встановив:

1. Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 08 квітня 2024 року, діючи самовільно дав вказівку працівникам очолюваного ним ПП «Будсервіс-А» незаконно навантажити та перевезти 65,4 метри кубічних гравію з околиці села Троянове Новоукраїнського району до території Новомиргородського ліцею № 3 на вул. Соборності, 43 у м. Новомиргороді чим заподіяв територіальній громаді в особі Новомиргородської міської ради матеріальну шкоду на суму 78 641,96 грн.

2. Під час розгляду справи представник потерпілого Новомиргородської міської ради Кіровоградської області подав до суду письмову заяву про відмову від обвинувачення щодо ОСОБА_5 , та зазначив, що будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.

3. Оскарженою ухвалою районний суд закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статті 356 Кримінального кодексу України (далі - КК) у зв`язку із відмовою представника потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного обвинувачення.

4. Апеляційний суд залишив рішення районного суду без змін.

5. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на частину пункти 1, 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального (далі - КПК), просить скасувати оскаржені судові рішенняі виправдати засудженого у зв`язку з недоведеністю його винуватості та відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

6. Захист вважає, що ОСОБА_5 не порушив закон, оскільки діяв в інтересах дітей під час воєнного стану за клопотанням батьківського комітету ліцею. Він стверджує, що Новомиргородська міська рада не визнана потерпілою стороною, оскільки не подавала письмової заяви. Крім того, на думку сторони захисту, ОСОБА_5 не завдав матеріальних збитків міській раді, оскільки вказане майно залишилось у її власності.

7. Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

8. Статтею 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

9. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 477 КПК кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

10. Згідно пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК підставою для закриття кримінального провадження є відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

11. Як убачається з копії оскарженої ухвали місцевого суду 04 вересня 2025 року від представника потерпілого надійшла заява про відмову від обвинувачення щодо ОСОБА_5 , де було зазначено про відсутність будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого.

12. З огляду на те, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК є правильним.

13. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши вмотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг, які майже повністю повторюються в касаційній скарзі. Його ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.

14. Така позиція судів попередніх інстанцій повністю узгоджується із правозастосовною практикою, сформованою у рішеннях суду касаційної інстанції.

15. Як зазначав Суд у своїх рішеннях, під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати ні сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи[1].

16. Таким чином, Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисту, щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 , які переважно стосуються невідповідності висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи.

17. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень Судом не встановлено.

18. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Новомиргородського районного суду від 04 вересня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 листопада 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанова від 03 червня 2020 року у справі № 712/1710/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/89675558