Справа № 146/1249/24
Провадження №11-кп/801/1094/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.09.2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, має на утриманні одну малолітню дитину, учасника бойових дій, потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС не являється, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 3 ( три ) роки.

Відповідно до п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов`язки на ОСОБА_8 .

Іспитовий строк ОСОБА_8 визначено рахувати з дня проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили визначено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 6058,24 грн. (шість тисяч п`ятдесят вісім гривень двадцять чотири копійки) судових витрат, пов`язаних з проведенням по справі експертизи.

Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 червня 2024 року арешт на майно.

Вирішено долю речових доказів.

встановив:

У порушення вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1 додатку № 1 до постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-ХІІ, п. 1, 2, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.10.1992 за № 576, п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 21.08.1998 за № 622, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 у невстановлені у ході проведення досудового розслідування час та день, але не пізніше 09.01.2024, виконуючи бойове завдання поблизу населеного пункту Новоолександрівка Генічеського району Херсонської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, шляхом знахідки придбав бойовий припас, а саме одну осколкову оборонну ручну гранату Ф-1, яку розпочав зберігати при собі без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 10.01.2024 ОСОБА_8 перевіз вищевказану осколкову оборонну ручну гранату Ф-1 до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де продовжив її зберігати без передбаченого законом дозволу, до 11.06.2024 - часу її вилучення працівниками відділення поліції № 2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області в ході огляду місця події.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.09.2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 3 ( три ) роки.

Відповідно до п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов`язки на ОСОБА_8 .

Іспитовий строк ОСОБА_8 визначено рахувати з дня проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили визначено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 6058,24 грн. (шість тисяч п`ятдесят вісім гривень двадцять чотири копійки) судових витрат, пов`язаних з проведенням по справі експертизи.

Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 червня 2024 року арешт на майно.

Вирішено долю речових доказів.

Не погодившись з вказаним вироком прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого злочину прокурор вважає, що вирок Томашпільського районного суду від 08.09.2025 щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Як видно з вироку, при призначенні обвинуваченому покарання суд не в повній мірі виконав вимоги законів, та, вирішуючи питання щодо міри покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного і призначив ОСОБА_8 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Зокрема, судом встановлено, що вказаний злочин є тяжким злочином проти громадської безпеки. Його суспільна небезпечність полягає в тому, що ОСОБА_10 незаконно отримавши гранату, яка придатна до вибуху, є однією з найнебезпечніших гранат за кількістю уламків, без відповідного дозволу та без легальної потреби переніс її до місця, де перебували цивільні люди, незаконно зберігав її, чим наражав на небезпеку себе та мешканців громади, оскільки носіння та зберігання вибухонебезпечних речовин без належних умов могло призвести до людських жертв.

Зазначений злочин вчинений військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, тому суспільна небезпечність його полягає ще й в тому, що такі дії суттєво знижують рівень військової дисципліни, боєготовність Збройних Сил України, а також дискредитують державу, армію та воїнів.

Обвинувачений своєї вини у інкримінованому злочині не визнав, неодноразово змінював показання у судових засіданнях.

Незважаючи на це, при відсутності щирого каяття чи інших пом`якшуючих покарання обставин, суд незаконно відповідно до ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином прокурор просить Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.09.2025 стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 зазначає, що враховуючи істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ОСОБА_8 не погоджується із вироком Ямпільського районного суду Вінницької області.

Вказує, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом, тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи професійний обов`язок передбачений у ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна й безстороння людина може пояснити факти, установлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст.263 КК України передбачає вчинення його лише з прямим умислом.

У даній справі стороною обвинувачення жодним чином не наведено, а рішенням суду не доведено саме суб`єктивної сторони кримінального правопорушення зі сторони ОСОБА_8 .

Ключовий свідок ( ОСОБА_11 ) під час розгляду справи у судовому засіданні не давав жодних показань. Всупереч клопотанню сторони захисту про обов`язкову участь та допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 суд відмовив.

Більше того, як вбачається зі змісту ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або на отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги адвоката, просили задовольнити її в повному обсязі, заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката, підтримав доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 , - підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 вказав, що гранату «Ф-1» знайшла його дружина коли прибирала в автомобілі. Як дружина знайшла гранату та безпосередньо самої гранати він не бачив. При огляді, під час якого працівниками поліції було вилучено гранату, він присутній не був, станом на момент проведення обшуку фактично не проживав у спільному домоволодінні із своєю дружиною (перебували у конфлікті). Про те, що дружина знайшла гранату, обвинуваченому відомо зі слів останньої. Вказав, що працював водієм гармати в артилерійському підрозділі, своїм автомобілем на фронті перевозив багато зброї та боєприпасів. На даний час самовільно залишив військову частину.

Колегія апеляційного суду погоджується з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про те, що ключовий свідок ( ОСОБА_11 ) під час розгляду справи у судовому засіданні не давав жодних показань. Всупереч клопотанню сторони захисту про обов`язкову участь та допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 суд відмовив.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Таким чином, колегія апеляційного суду вважає, що стороною обвинувачення не вжито дієвих заходів для допиту основного свідка обвинувачення - дружини обвинуваченого ОСОБА_11 , яка фактично є викривачем (заявником) в даному кримінальному провадженні, і для суду першої інстанції не було жодних процесуальних перешкод провести допит ОСОБА_11 , більше того сторона захисту заявляла клопотання про допит вказаного свідка, однак цього зроблено не було, що в свою чергу позбавило сторону захисту повноцінно реалізувати своє право на захист обвинуваченого. Вказана обставина, з огляду на КПК України та сталу практику Європейського Суду з прав людини, є порушенням не тільки права на захист, а й принципу рівності та змагальності.

Наведене вище є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в частині обґрунтованості, згідно ст. 370 КПК України, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду, адже в апеляційній інстанції не може допитуватись свідок, що безпідставно не був допитаний в суді першої інстанції.

Окрім того, у судовому засіданні 03.09.2025 приймав участь інший прокурор зі складу групи прокурорів, що раніше не приймав участі в даному кримінальному провадженні. В порушення ст. 344 КПК України головуючий суддя не роз`яснив учасникам судового провадження право відводу цього прокурора, не з`ясував, чи заявляють вони відвід прокурору, що також є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст. 344 КПК України після виконання зазначених у статтях 342 та 343 цього Кодексу дій головуючий оголошує склад суду, прізвище запасного судді, якщо він призначений, прізвища прокурора, потерпілого, цивільного позивача, обвинуваченого, захисника, цивільного відповідача, представників та законних представників, перекладача, експерта, спеціаліста, секретаря судового засідання, роз`яснює учасникам судового провадження право відводу і з`ясовує, чи заявляють вони кому-небудь відвід. Питання про відвід вирішується судом згідно зі статтями 75-81 цього Кодексу.

З урахуванням позиції захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , для забезпечення в повному об`ємі кримінального процесуального закону, суд першої інстанції мав провести допит ключового свідка в кримінальному провадженні - дружини обвинуваченого ОСОБА_11 , з`ясувати всі обставини кримінального правопорушення і ухвалити законне , обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Згідно з ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Не надання показів основним свідком в кримінальному провадженні, а також те, що в порушення ст. 344 КПК України головуючий суддя не роз`яснив учасникам судового провадження право відводу прокурора та не з`ясував, чи заявляють вони відвід прокурору в даному випадку є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне, обгрунтоване рішення суду.

Зазначені порушення не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції, навіть при тій умові, що сторони провадження не клопотали перед судом про виконання вимог ч. 3 ст. 404 КПК України безпосередньо в апеляційному суді.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є неприпустимим при судовому розгляді, оскільки, в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, за доцільне звернути увагу на те, що в апеляційній скарзі прокурор просив вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.09.2025 року скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок м`якості.

Однак, призначаючи новий судовий розгляд суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з тим, при новому судовому розгляді слід ретельно перевірити доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про те, що в даній справі слід встановити чи спростувати суб`єктивну сторону кримінального правопорушення зі сторони ОСОБА_8 - його умислу.

Окрім того, під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути встановлені судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону та з урахуванням доводів апеляційних скарг прийняти законне та обґрунтоване рішення, в разі доведеності вини обвинуваченого призначивши покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 415, 418, 419 КПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.09.2025 року відносно ОСОБА_8 , - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4