Справа № 333/4512/25
Провадження № 1-кп/333/711/25
ВИРОК

Іменем України

23 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Ільїновка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, відомості про працевлаштування відсутні, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з наказом директора Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство» (далі ДП «Мелітопольський лісгосп») №54-К від 10.01.2017 ОСОБА_7 призначено на посаду головного інженера зазначеного підприємстваї.

Наказом т.в.о. директора ДП «Мелітопольський лісгосп» №10-К від 20.11.2022 ОСОБА_7 було звільнено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до Положення «Про державну лісову охорону», затвердженого Постановою КМУ №976 від 16.09.2009, керівник, головний лісничий, інженери відділу (сектору) всіх категорій, лісничий, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагенствами, входять до складу державної лісової охорони.

Відповідно до ч.1 цієї постанови, Державна лісова охорона (далі - держлісоохорона) діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства. Держлісоохорона має статус правоохоронного органу.

Крім цього, відповідно до ст.241 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 49, 63-70, 73, 75, 77, 188-5 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, його заступники, головні лісничі, старші інженери та інженери, командири авіаланок, старші льотчики-спостерігачі та льотчики-спостерігачі баз авіаційної охорони лісів, лісничі, помічники лісничих, майстри лісу.

Відповідно до ст.242 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням правил ведення мисливського господарства і полювання, передбачені статтею 50, частиною першою статті 85, статтями 91-2 і 188-5 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право посадові особи, уповноважені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, керівники, заступник керівника з питань мисливського господарства, головні лісничі, головні мисливствознавці, державні районні мисливствознавці, керівники, головні лісничі, лісничі, головні мисливствознавці, мисливствознавці держлісгоспів, інших державних лісогосподарських підприємств, а також державних лісомисливських та державних мисливських господарств.

Керівниками, заступником керівника з питань мисливського господарства, головними лісничими, головними мисливствознавцями, державними районними мисливствознавцями, керівниками, головними лісничими, лісничими, головними мисливствознавцями, мисливствознавцями держлісгоспів, інших державних лісогосподарських підприємств, а також державних лісомисливських та державних мисливських господарств штраф до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за правопорушення, передбачені частиною першою статті 85 цього Кодексу, може стягуватися на місці.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_7 , який перебував на посаді головного інженера ДП «Мелітопольський лісгосп», до 20.11.2022 був працівником правоохоронного органу та міг здійснювати правозастосовні функції.

Згідно із Статутом Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство», затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №67 від 22.03.2020, ДП «Мелітопольський лісгосп» засноване на державній власності, створене на підставі наказу Державного комітету лісового господарства України від 16.04.1999 №41 «Про реорганізацію Запорізького, Мелітопольського, Пологівського держлісгоспів», є правонаступником Мелітопольського державного лісомисливського господарства, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Запорізьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства (ст. 1 Статуту).

Основними напрямками діяльності Підприємства є:

- відтворення та підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживання інших заходів відповідно до законодавства;

- забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу;

- запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів мисливських тварин;

- використання лісових ресурсів;

- ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення;

- ведення первинного обліку лісів;

- дотримання встановленого законодавством режиму використання земель;

- забезпечення охорони типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяння формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства;

- створення та збереження об`єктів постійної лісонасінної бази і лісових розсадників, вирощування декоративного садивного матеріалу;

- забезпечення проведення лісовпорядкування і упорядкування лісомисливських угідь, збереження в Підприємстві відповідних матеріалів;

- виробництво продукції та товарів народного споживання, проведення лісозаготівельних та лісопильно-деревообробних робіт;

- організація та проведення лісозаготівельних робіт, виробництво промислової продукції переробки деревини і лісохімії та підсочки лісу;

- ведення підсобного сільського господарства, відгодівля та реалізація великої рогатої худоби, свинини, птиці;

- ведення рибного господарства;

- ведення сільського господарства, в тому числі вирощування, заготівля, зберігання і переробка сільськогосподарської продукції та її реалізація;

- ведення мисливського господарства та контроль за дотриманням правил полювання;

- організація та проведення полювання, в тому числі й полювання іноземними громадянами, реалізація мисливських тварин та продукції полювання, в тому числі і за кордон з урахуванням вимог чинного законодавства;

- ведення обліку мисливської фауни і реєстрація всіх змін в її складі;

- популяризація серед населення значення збереження і правильного використання лісів і захисних лісових насаджень, залучення громадськості до справи відтворення та охорони лісів;

- та інші напрями діяльності, визначені Статутом.

Відповідно до посадової інструкції головного інженера ДП «Мелітопольський лісгосп», посада головного інженера належить до категорії керівників.

Головний інженер є безпосередньо організатором промислового виробництва і здійснює керівництво технологічними, технічними, виробничо-господарськими заходами по переробці деревини, випуску промислової продукції, товарів народного споживання та культ-побуту.

Головний інженер призначається на посаду і звільняється з посади наказом директора підприємства за погодженням обласного управління лісового та мисливського господарства.

Головний інженер є заступником директора.

Головний інженер підпорядковується безпосередньо директору підприємства. Розпорядження головного інженера є обов`язковим для всіх працівників підприємства і можуть бути відмінені тільки директором підприємства.

Головний інженер входить до складу державної лісової охорони, і за посадою є одночасно старшим державним інспектором по контролю за станом та використанням, відтворенням, охороною і захистом лісів у районах розташування підприємства.

Головний інженер має право:

- перевіряти документ на право лісу, побічного користування, сінокосіння, насіння худоби, проведення полювання та інших видів користування у лісі;

- складати протоколи (акти) на всі лісопорушення, лісові пожежі та порушення правил полювання і приймати заходи по притягненню винних до відповідальності;

- припиняти незаконне вирубання лісу і інші порушення на землях Держлісфонду, якщо вони проводяться без належного дозволу або не відповідно до тих цілей, які передбачені лісовим квитком або іншим дозволом на лісокористування;

- припиняти ведення технологічного процесу у разі відхилення його від якості, що приводить до зниження або браку продукції, що випускається. Призупиняти випуск продукції, виконання робіт та надання послуг, при виявленні грубих порушень технології виробництва, охорони праці, техніки безпеки, промислової санітарії і на виробництві, не ефективного або не економічного використання матеріальних ресурсів, що може призвести до фінансово-матеріальних втрат із-за випуску недоброякісної продукції або нещасного випадку на виробництві;

- усунути від роботи осіб, винних в порушенні виробничої технології, охорони праці, техніки безпеки і протипожежних заходів, а також неефективного або неекономічного використання матеріальних ресурсів;

- здійснювати адміністративно-суспільний контроль, навчання робочих і інженерно- технічних працівників по охороні праці;

- представляти інтереси підприємства в державних, приватних, суспільних установах і організаціях, в органах суду, міліції, прокуратури і арбітражу за дорученнями адміністрації;

- вимагати від підлеглих працівників та виробничих підрозділів своєчасного і правильного ведення технічної документації, надання звітності у встановлені строки;

- представляти у встановленому порядку підпорядкованих працівників та працівників виробничих підрозділів до матеріального заохочення за зразкову роботу, прояви ініціативи, внесення раціоналізаторських пропозицій та винаходів, а також накладення стягнень та притягнення до відповідальності працівників, які порушили виробничу та трудову дисципліни.

Згідно зі ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Водночас, ОСОБА_7 в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 17 Конституції України, зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за таких обставин.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Відповідно до указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово було продовжено та діє по теперішній час.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку повномасштабної військової агресії рф проти України, війська рф тимчасово окупували територію Мелітопольського району Запорізької області, зокрема 25.02.2022 окупували Мирненську селищну територіальну громаду, де розташоване ДП «Мелітопольський лісгосп» (Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Мирне, вул. Дружби, 4), та розташовані там державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, інші об`єкти, після чого на території Мелітопольського району представники рф почали незаконно формувати органи окупаційної адміністрації рф.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, зокрема Мелітопольського району, представники рф з числа своїх громадян та лояльних до них верств місцевого населення почали формувати незаконні органі лісового господарства, зокрема мовою оригіналу «Государственное предприятие «Мелитопольское лесное хозяйство», для вчинення діянь на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді головного інженера ДП «Мелітопольський лісгосп», використовуючи теоретичні знання і практичні навички, отримані в Україні, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території Мелітопольського району та інших населених пунктів Запорізької області, та усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області, зокрема на території Мелітопольського району, системи органів державної влади рф, у тому числі «правоохоронної», з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, приблизно наприкінці березня 2022 року (більш точної дати під час судового розгляду встановити не надалось за можливе), надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та почав надавати допомогу окупаційній адміністрації рф, здійснюючи нагляд за користуванням ресурсами від імені та в інтересах ворога.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій збройними силами країни-агресора російської федерації, будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу - головним інженером ДП «Мелітопольський лісгосп», діючи умисно та добровільно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно надав згоду представникам країни-агресора російської федерації на свій безперешкодний вступ до незаконно створеного органу «Государственное предприятие «Мелитопольское лесное хозяйство» (мова оригіналу) окупаційної адміністрації рф.

В подальшому, ОСОБА_7 , працюючи в органі: «Государственное предприятие «Мелитопольское лесное хозяйство» (мова оригіналу) окупаційної адміністрації рф на посаді «главный инженер» (мова оригіналу), добровільно виконував вказівки і розпорядження керівників від імені та в інтересах окупаційної адміністрації рф, отримуючи за це грошову винагороду від країни-агресора, здійснював схиляння до співпраці у зазначеному створеному окупантами органі, здійснював чергування із підпорядкуванням окупаційній адміністрації рф, у сукупності своїми діями завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.111 КК України як державна зрада, а саме діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких заяв і клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно із ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення судового розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя і суд виходили з того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так, відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу №164 від 31 травня 2023 року) затверджено перелік територій тимчасово окупованих РФ, до яких відноситься і м. Мелітополь та Мелітопольський район Запорізької області (з 25.02.2022 року).

За повідомленням Генерального директора Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» ОСОБА_8 вказане підприємство зупинило роботу своїх відділень на непідконтрольних Україні територіях з 01.08.2022 року. Зазначена інформація є загальновідомою і викладена на офіційному сайті зазначеного державного підприємства.

Повістки про виклик ОСОБА_7 , повідомлення йому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та завершення досудового розслідування, про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, а саме: шляхом публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення», а копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_7 , на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України направлялись захиснику.

Дорученням Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, за постановою слідчого, адвоката ОСОБА_6 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст.46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2025 року було надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Після постановлення вказаної ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч.4 ст.46, ст.42, п.8 ч.2 ст.51 та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснювала його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, у повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих та передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_7 з метою забезпечення останньому можливості безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювалось спеціальне судове провадження.

Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, на кожне судове засідання останній викликався у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик були опубліковані у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України», а також на офіційному веб-сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя на сайті «Судова влада України».

В судових засіданнях приймав участь захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 , який зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду: приймав активну участь у допиті свідків, заявляв певні клопотання та у судових дебатах висловив свою позицію щодо недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про фактичну відмову ОСОБА_7 належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення російської федерації на територію Україну він займав посаду майстру лісу у Державному підприємстві «Мелітопольське лісове господарство».

На той час (24.02.2022 року) ОСОБА_7 працював на вказаному підприємстві головним інженером, між ними склалися робочі стосунки. Після окупації Мелітополя, підприємство зупинило свою роботу. Приблизно у квітні-травні 2022 року йому зателефонував ОСОБА_10 - син обвинуваченого, який також працював у Державному підприємстві «Мелітопольське лісове господарство» та був його безпосереднім керівником. Останній пропонував виходити на роботу під прапором незаконної нової влади і розказував які гарні будуть умови праці.

В той час на підприємстві вже з`явився новий керівник, який співпрацював з окупаційною владою - ОСОБА_11 , замість ОСОБА_12 , який пішов на пенсію.

Він відмовився виходити на роботу за умов такої співпраці і фактично був звільнений з підприємства у листопаді 2022 року.

ОСОБА_13 та його сини ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залишилися працювати у створеному окупаційною владою підприємстві. У подальшому, у Телеграм-каналі також бачив, щоб обвинувачений фактично залишився працювати на своїй посаді. Він не знає про жодні примусові заходи, які застосовували, щоб люди виходили на роботу, тобто фактично це відбувалося добровільно;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка у судовому засіданні пояснила, що на час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію Україну вона працювала у Богатирському лісництві, яке було одним із підрозділів Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство».

ОСОБА_7 на той час працював головним інженером цього підприємства і між ними були робочі відносини.

Після 24.02.2022 року підприємство роботу зупинило, але у кінці травня 2022 року їх зібрав керівник лісництва - ОСОБА_17 та запропонував усім виходити на роботу, зазначивши, що усе керівництво на місці, вже усі працюють. Хто хоче відновити роботу необхідно у конторі написати відповідну заяву на ім`я ОСОБА_11 на російській мові. Вона відмовилася він співпраці з окупаційною владою та у червні 2022 року виїхала з тимчасово окупованої території.

До грудня 2022 року вона підтримувала зв`язок з працівниками, які залишилися на ТОТ та дізналася, що ОСОБА_7 та його сини, які теж працювали на підприємстві, продовжили співпрацювати з окупаційною владою;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення російської федерації на територію Україну він займав посаду директора Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство».

У вказаному підприємстві на той час на посаді головного інженера працював ОСОБА_7 та його сини - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Обвинувачений фактично був одним з його заступником, який працював вже тривалий час у цьому підприємстві, з 1983 року.

Після окупації Мелітопольського району (25.02.2022 року) їхнє підприємство зупинило роботу.

22.03.2022 року до нього як керівника Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство» приїхали особи, які не представлялися, але рекомендували йому відновити роботу підприємства та почати співпрацювати з незаконно створеною владою у м. Мелітополі.

Після цього, 24.03.2022 року він зібрав колектив підприємства та враховуючи свій пенсійний вік і стан здоров`я, оголосив, що він вирішив звільнитися з вказаної посади та оформити пенсію. Обов`язки по керівництву підприємства він поклав на ОСОБА_11 , так як останній вже на той час фактично співпрацював з окупаційною владою.

Коли обговорювали у колективі, хто буде звільнятися, або співпрацювати з незаконною створеною владою, ОСОБА_7 повідомив, що він залишається працювати, так як йому необхідно допрацювати до пенсії. Частина з колективу підприємства зазначили, що відмовляються працювати під керівництвом нової незаконної влади та звільнилися.

З тимчасово окупованої території він виїхав на початку квітня 2022 року. З тих пір не з ким не спілкується, хто залишився працювати на підприємстві.

ОСОБА_11 під час зборів колективу розказував як краще буде жити з окупаційною владою, але нікого не примушував до такої спів праці. Усім, хто бажав звільнитися - надали таку можливість і за це не переслідували. Тому, на його думку, позиція обвинуваченого залишитися співпрацювати з новою незаконної владою - це добровільний вибір ОСОБА_7 ;

- даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.08.2023 року, а саме: з електронної поштової скриньки - ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка використовувалася ОСОБА_11 (директором т.зв. МСП «Мелитопольское лесное хозяйство»), згідно яких ОСОБА_7 займає посаду головного інженера в т.зв. МСП «Мелитопольское лесное хазяйство». Вказане випливає з схеми оповіщення та списку працівників вказаного підприємства; наказу про чергування у святкові дні; відомостей про заробітну плату та матеріальну допомогу за травень, червень, липень, серпень жовтень, листопад 2022 року; січень, лютий, березень, квітень 2023 року, розраховану в рублях. У зазначених відомостях вказано щомісячна виплата заробітної плати.

Дозвіл на проведення вказаної негласної (розшукової) дії було отримано слідчим ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі ОСОБА_18 у кримінальному провадженні №0000011, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.03.2022 року, згідно ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_19 від 24.07.2023 року.

02.08.2023 року слідчий ОСОБА_18 доручила проведення негласної слідчої дії у кримінальному провадженні №0000011 заступнику начальника УСБУ в Запорізькій області.

У подальшому, ці матеріали постановою прокурора ОСОБА_5 від 21.03.2024 року були виділені в окреме кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 ;

- даними від голови Комісії з припинення Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство» ОСОБА_20 , згідно яких ОСОБА_7 станом на 24.02.2022 року перебував на посади головного інженера вказаного підприємства;

- наказом т.в.о. директора Державне підприємство «Мелітопольське лісове господарство» ОСОБА_21 №10-К від 20.11.2022 року, згідно якого з ОСОБА_7 , головним інженером зазначеного підприємства припинено трудовий договір з 20.11.2022 року;

- посадовою інструкцією ОСОБА_7 як головного інженера Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство».

Таким чином, безпосередньо з показань свідків, а також оглянутих у судовому засіданні документів, отриманих за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронної поштової скриньки ОСОБА_11 (директора т.зв. МСП «Мелитопольское лесное хозяйство»), вбачається, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді головного інженера Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство» після повномасштабного вторгнення росії на територію України та тимчасовій окупації Мелітопольського району Запорізької області залишився у м. Мелітополі перейшов на бік ворога та з власної ініціативи, добровільно розпочав співпрацювати у незаконно створеному окупаційною владою органі - МСП «Мелитопольское лесное хозяйство»).

Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а фактичні дані, що вони містять, визнає належними та допустимими доказами. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище дані достовірними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе винесення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_7 документи (інформацію про особу з Державної міграційної служби України, згідно якої обвинувачений має паспорт громадянина України; інформація про відсутність судимості; актові записи про народження обвинуваченого та його дітей - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про відсутність зареєстрованого на ім`я обвинуваченого нерухомого майна).

Також, під час судового розгляду були досліджені такі документи:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000011, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.03.2022 року, з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення «Відповідно до матеріалів оперативного підрозділу ТУ ДБР у м. Мелітополі отримано інформацію, яка вказує на можливу причетність до державної зради ОСОБА_11 , який надав згоду на співпрацю з ворогом в умовах воєнного стану та надає відповідну допомогу незаконним формуванням ворога, які утворилися у м. Мелітополі Запорізької області, а саме: ОСОБА_11 надав добровільну згоду представникам військових формувань рф на роботу на посаді директора ДП «Мелітопольське лісове господарство» та приступив до вчинення дій, спрямованих на спричинення шкоди економічної безпеки України» та кваліфікацією за ч.2 ст.111 КК України;

- постанова керівника першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі ОСОБА_25 від 29.03.2022 року про визначення слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011, старшим групи слідчих визначено слідчого ОСОБА_18 ;

- постанова заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_26 від 30.03.2022 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000011: ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 (старший групи), ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ;

- постанова керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі ОСОБА_32 від 08.09.2023 року про визначення слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011, старшим групи слідчих визначено слідчого ОСОБА_18 ;

- постанова заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_33 від 11.09.2023 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000011: ОСОБА_27 , ОСОБА_28 (старший групи), ОСОБА_29 , ОСОБА_5 ;

- повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 15.02.2024 року за ч.2 ст.111 КК України (отримав захисник ОСОБА_6 19.02.2024 року);

- повідомлення про підозру, повістки про виклик ОСОБА_7 до Запоорізької обласної прокуратури на 26.02.2024 року, 27.02.2024 року, 28.02.2024 року опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр» №36 (7696) від 17.02.2024 року та на сайті Офісу Генерального прокурора України від 15.02.2024 року;

- постанова слідчого ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополя ОСОБА_18 від 05.03.2024 року про оголошення ОСОБА_7 у розшук;

- постанова прокурора ОСОБА_5 від 21.03.2024 року про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 із кримінального провадження №0000011, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.03.2022 року, в окреме кримінальне провадження;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0002317, відомості про яке внесені до ЄРДР 21.03.2024 року, з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення «Відповідно до матеріалів оперативних підрозділів отримано інформацію, яка вказує на можливу причетність до державної зради працівників ДП «Мелітопольське лісове господарство», які надали згоду на співпрацю з ворогом в умовах воєнного стану на тимчасово окупованій території Запорізької області» та кваліфікацією за ч.2 ст.111 КК України;

- постанова керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі ОСОБА_32 від 21.03.2024 року про визначення слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002317, старшим групи слідчих визначено слідчого ОСОБА_18 ;

- постанова керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі ОСОБА_32 від 23.04.2025 року про зміну складу слідчої групи, призначеної для здійснення досудового розслідування та визначення старшого слідчої групи у кримінальному провадженні №0002317, старшим групи слідчих визначено слідчого ОСОБА_34 ;

- ухвала слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_35 від 05.05.2024 року про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002317, відомості про яке внесені до ЄРДР 21.03.2024 року;

- повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування, про завершення досудового розслідування та виклики підозрюваного ОСОБА_7 для виконання вимог ст.290 КПК України на 21.05.2025 року, 22.05.2025 року, 23.05.2025 року публікувалися 08.05.2025 року - у газеті «Урядовий кур`єр» №93 (8018) та 13.05.2025 року на сайті Офісу Генерального прокурора;

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у т.ч. за процедурою (in absentia).

Захисник ОСОБА_6 у судових дебатах зазначив, що фактично стороною обвинувачення не було надано прямих та безперечних доказів винуватості обвинуваченого.

Суд критично ставиться до вказаної позиції захисника, враховуючи таке.

Під час допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , які усі на момент повномасштабного вторгнення російської федерації на територію Україну займали певні посади у Державному підприємстві «Мелітопольське лісове господарство» беззаперечно зазначили, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді головного інженера вказаного підприємства після повномасштабного вторгнення росії на територію України та тимчасовій окупації Мелітопольського району Запорізької області залишився у м. Мелітополі, перейшов на бік ворога та з власної ініціативи, добровільно розпочав співпрацювати на аналогічній посаді у незаконно створеному окупаційною владою органі - МСП «Мелитопольское лесное хазяйство». Крім того, один із свідків зазначив, що бачив у Телеграм-каналах ОСОБА_7 як працівника підприємства, створеного окупаційною владою. Даних про те, що останній зайняв посаду у вказаному органі не добровільно, під примусом чи впливом, не встановлено під час судового розгляду.

За таких обставин суд без сумніву дійшов до висновку, що ОСОБА_7 у зазначений в обвинувальному акті час добровільно зайняв вказану посаду, тому відсутні підстави і для винесення іншого рішення стосовно останнього.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_7 , не встановлено.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого: раніше не судимого, працював на час складання обвинувального акту на державу-агресора та на ворога України, одруженого, має постійне місце мешкання, відсутні відомості щодо утримання певних осіб, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключно небезпечністю особи винного. Тобто, даний вид кримінального покарання призначається з урахуванням таких даних, як наявність судимостей в особи, з урахуванням негативних характеристик з місця проживання, що в свою чергу, свідчить про небажання особи стати на шлях виправлення і, як наслідок, нехтування загальнолюдськими цінностями, зокрема, життям людини.

Враховуючи особистість ОСОБА_36 , конкретні обставини кримінального провадження, посаду, яку він займав на час повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022 року, що належала до категорії керівників, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства - в місцях позбавлення волі. Також вважаємо за необхідне ОСОБА_7 призначити максимальне строкове покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.111 КК України з конфіскацією майна останнього.

Вказаною санкцією не передбачені інші додаткові покарання крім конфіскації майна обвинуваченого. Водночас, колегія суддів, вважає, що до ОСОБА_7 необхідно застосовувати такі додаткові покарання як: позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в правоохоронних органах.

У випадку, коли додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не передбачене у санкції статті Особливої частини КК, суд може призначити його з покликанням на положення ч.2 ст.55 КК лише за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Зі змісту цієї частини статті 55 КК чітко слідує, що таке додаткове покарання суд може призначити лише у разі, коли визначає за неможливе збереження особі права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Тобто на момент вчинення відповідного кримінально караного діяння особа вже має обіймати такі посади або займатися такою діяльністю і суд вважає, що в подальшому таке право особи необхідно обмежити (така правова позиція висловлена Верховним Судом у своїй постанові від 11.03.2025 року у справі № 149/3010/23, провадження № 51-5344км24).

В даному випадку ОСОБА_7 на момент вчинення злочину перебував на посаді головного інженера ДП «Мелітопольський лісгосп», скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями, завдяки перебування на вказаній посаді, фактично допоміг державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, на думку колегії суддів, ОСОБА_7 у майбутньому необхідно на максимальний строк, передбачений ч.2 ст.55 КК України обмежити його право обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в правоохоронних органах.

Сумніви, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину був працівником державного підприємства, що входить до складу державної лісової охорони, яка має статус правоохоронного органу, відсутні.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 89 Лісового кодексу України охорону і захист лісів на території України здійснюють державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління.

У ч.2 ст. 89 Лісового кодексу України передбачено, що державна лісова охорона має статус правоохоронного органу.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №401/2766/21.

На переконання колегії суддів, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не приймалося.

Речові докази, процесуальні витрати та цивільний позов у даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна обвинуваченого.

На підставі ч.2 ст.55 КК України ОСОБА_7 позбавити права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_37 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в правоохоронних органах обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3