ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25931/22

Провадження № 11-кп/820/144/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, за відсутності обвинуваченого ( in absentia ) в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 5 травня 2022 року № 0000064, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 листопада 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Златоуст, Челябінської області, СРСР, місце проживання невідоме, місце роботи: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, громадянина Російської Федерації, депутата Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації, раніше не судимого:

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного майна.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання на виконання вироку.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та фактичного його затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи представником влади, вчинив посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Так, депутат Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації восьмого скликання ОСОБА_7 , який вступив у повноваження 19 вересня 2021 року, будучи представником влади Російської Федерації, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники також діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), ст. 1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, де підтримав постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, а також 22 лютого 2022 року, за тією ж адресою, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.

У такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

У апеляційній сказі захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема щодо порушення правил підслідності та підсудності кримінального провадження у зв`язку з не поширення територіальної юрисдикції України на дії обвинуваченого, які були вчинені на території РФ, та відсутність підстав для здійснення спеціального досудового розслідування у зв`язку з неперебуванням обвинуваченого на території України.

Вказує, що обвинувачений не належить до категорії осіб, щодо яких може здійснюватися кримінальне провадження за законами України, з огляду на його статус депутата Федеральних Зборів Державної Думи РФ, наявності дипломатичного імунітету, а також на грубе порушення права обвинуваченого на захист. У зв`язку з чим ставить питання про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений у встановленому законом порядку. Зокрема шляхом опублікування повідомлення повістки про виклик : 31 грудня 2025 року на офіційному веб-сайті Хмельницького апеляційного суду, 9 січня 2026 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та 16 січня 2026 року в газеті «Урядовий кур`єр » № 12.

Заяви про відкладення апеляційного розгляду суду не надав.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора, який вважає, що законні підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у провадженні та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Дане кримінальне провадження як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального досудового та судового провадження.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин у провадженні та перевірка їх доказами проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у провадженні, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у провадженні та дослідженими судом доказами.

Так, зі змісту протоколу огляду від 10 березня 2022 року, об`єктами якого були публікації, розміщені на офіційному сайті Державної Думи РФ за посиланням https://vote.duma.gov.ru/vote/117112, вбачається, що 15 лютого 2022 року відбулося голосування за проєкт постанови № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания Российской Федерации «К Президенту Российской Федерации ОСОБА_8 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской Народной Республики», а саме проєкт звернення до президента РФ з проханням про визнання незалежності так званих ДНР і ЛРН.

На вказаній сторінці виявлено, що за результатами поіменного голосування зазначений проєкт постанови був підтриманий 351 депутатом Державної Думи РФ, у тому числі, згідно з оприлюдненим поіменним списком, депутатом від партії ЕР (Єдиная Россия) ОСОБА_7 , що підтверджує його особисту участь у прийнятті зазначеного рішення.

Змістом протоколу огляду від 10 березня 2022 року відповідно до якого вбачається, що на офіційному сайті Державної Думи РФ за посиланням https://vote.duma.gov.ru/vote/117233 розміщено інформацію викладену російською мовою «Система анализа результатов голосований на заседаниях Государственной Думы» та зазначено «Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте федерального закона № 75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой», а саме проєкт про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і ДНР.

На вказаній сторінці стверджується, що голосування відбулося за зазначений проєкт 22 лютого 2022 року та за результатами поіменного голосування, згідно з оприлюдненим поіменним списком, був підтриманий зокрема депутатом від партії ЕР (Єдиная Россия) ОСОБА_7 , що підтверджує його особисту участь у прийнятті зазначеного рішення.

Змістом протоколу огляду від 10 березня 2022 року стверджується, що на офіційному сайті Державної Думи РФ за посиланням https://vote.duma.gov.ru/vote/117237, розміщено інформацію викладену російською мовою «Система анализа результатов голосований на заседаниях Государственной Думы» та зазначено «Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте федерального закона № 75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Луганськой Народной Республикой», а саме проєкт про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу між РФ і ЛНР.

На вказаній сторінці виявлено, що голосування відбулося за зазначений проєкт 22 лютого 2022 року та за результатами поіменного голосування, згідно з оприлюдненим поіменним списком, був підтриманий зокрема депутатом від партії ЕР (Єдиная Россия) ОСОБА_7 , що підтверджує його особисту участь у прийнятті зазначеного рішення.

Із даних протоколу огляду від 29 березня 2022 року вбачається, що на офіційному сайті Державної Думи РФ за посиланнями: https://vote.duma.gov.ru/duma/deputies/, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19 вересня 2021 року є депутатом Державної Думи РФ VIII скликання від політичної партії «Единая Россия», з чого вбачається, що на момент ухвалення та підтримання вищезазначених рішень обвинувачений перебував у статусі чинного депутата Державної Думи РФ та був наділений відповідними депутатськими повноваженнями.

Даними протоколу огляду електронних документів з додатками від

7 квітня 2022 року стверджується наявність постанови № 58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания РФ К Президенту Росийской Федерации ОСОБА_8 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской народной Республики», федеральних законів РФ «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой» № 75578-8 та № 75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Луганской народной Республикой» від 22.02.2022.

Згідно вказаних нормативних документів наявні тексти вищезазначених проектів федеральних законів, відеозаписи з засіданнями Державної Думи, стенограми та результати голосувань депутатів від 15.02.2022 року та 22.02.2022 року у засіданні Державної Думи Федерального Зібрання РФ по зазначених законопроектах.

З даного протоколу та додатків до нього вбачається паспортні дані та тексти законопроектів відповідно до яких : «Депутати Гос. Думы считают обоснованным и морально оправданным признание ДНР и ЛНР» а також «такое признание создаст обоснования для обеспечения гарантий безопасности и защиты народов от внешних угроз и обеспечит регулирование всех аспектов сотрудничества и взаимопомощи, включая вопросы безопасности» - зазначене свідчить, що депутати Державної Думи РФ вважають виправданим визнання ДНР і ЛНР, що у свою чергу, прямо вказує на посягання на зміну меж території та державного кордону України та порушення порядку встановленого Конституцією України, а також на декларування надання з боку РФ військової допомоги, що фактично стало підставою та наслідком початку повномасштабних воєнних дій під приводом нібито «захисту».

Внаслідок ухвалення постанови про звернення до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав та ратифікації 22 лютого 2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці», 24 лютого 2022 року здійснила повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан з 05:00 год. 24.02.2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась.

Настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді загибелі людей та інших тяжких наслідків, як особливої кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, у даному кримінальному провадженні підтверджується:

-протоколом огляду документів від 29.04.2022 року з додатками, об`єктами якого є матеріали кримінального провадження №0000068 від 04.04.2022 року, з якого вбачається вчинення військовослужбовцями Збройних Сил РФ кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, а саме жорстокого поводження із цивільним населенням, здійснення обстрілів цивільного населення та житлових будинків, розташованих на території м. Буча Київської області, із великокаліберної зброї, в ході чого було поранено ОСОБА_9 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 20 год. 00 хв. помер за місцем свого проживання;

-протоколом огляду документів від 29.04.2022 року з додатками , об`єктами якого є матеріали кримінального провадження №000199 від 13.03.2022 року, з якого вбачається вчинення військовослужбовцями Збройних Сил РФ кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, а саме обстрілу військовослужбовцями ЗС РФ на польовій дорозі неподалік Макарівського району Київської області цивільного автомобіля, марки VOLKSWAGEN CADDY», номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до вбивства ОСОБА_10 ;

-протоколом огляду документів від 29.04.2022 року з додатками, об`єктами огляду якого були матеріали кримінального провадження №0000515 від 08.03.2022 року, з якого вбачається вчинення військовослужбовцями Збройних Сил РФ кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, а саме здійснення обстрілу зі стрілецької вогнепальної зброї по цивільному населенню, зокрема по легковому автомобілю марки «TOYOTA RAV4 HYBRID», із невідомим номерним знаком, який рухався 01.03.2022 року близько 08 год. 00 хв. у зустрічному русі військовій колоні збройних сил РФ, внаслідок чого було вбито водія ОСОБА_11 , та поранено пасажирів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

-протоколом огляду документів від 29.04.2022 року з додатками, об`єктами огляду якого були матеріали кримінального провадження №0000240 від 24.03.2022 року, з якого вбачається вчинення військовослужбовцями Збройних Сил РФ кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме, здійснення 05.03.2022 року близько 11 год. 30 хв. військовослужбовцями ЗС РФ обстрілу зі стрілецької вогнепальної зброї житлового будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого цивільний житель ОСОБА_14 отримав вогнепальне поранення в область передньої поверхні лівого стегна;

-протоколом огляду документів від 29.04.2022 року з додатками, об`єктами огляду якого були матеріали кримінального провадження №0000640 від 28.03.2022 року, з якого вбачається вчинення військовослужбовцями Збройних Сил РФ кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, а саме здійснення 28.02.2022 року близько 20 год. 00 хв. неподалік магазину «ФОРА» по вул. Центральній в м. Бородянка Бучанського району Київської області, наїзду бойовою машиною піхоти на місцевого жителя ОСОБА_15 , внаслідок чого останній від отриманих травм помер на місці;

-протоколом огляду документів від 29.04.2022 року з додатками, об`єктами огляду якого були матеріали кримінального провадження №0000580 від 17.03.2022 року, з якого вбачається вчинення військовослужбовцями Збройних Сил РФ кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме, здійснення 06.03.2022 року обстрілу зі стрілецької вогнепальної зброї автомобіля, марки «HUINDAI ACCENT», номерний знак НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_16 , перебував на автомобільній дорозі неподалік м. Ірпінь, Київської області, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_17 , отримав вогнепальне поранення в ліве передпліччя та шию;

- протоколом огляду від 02 листопада 2022 року офіційних публікацій щодо втрат серед цивільного населення внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації, розміщених на вебсайті Організації Об`єднаних Націй в Україні, зафіксовано, що станом на 18 вересня 2022 року загинуло 5916 цивільних осіб та 8616 зазнали поранень та на вебсайті Офісу Генерального прокурора станом на 2 листопада 2022 року в Україні зареєстровано 43746 злочинів агресії та воєнних злочинів, що підтверджує настання значних людських втрат серед цивільного населення .

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 призвели до тяжких наслідків, у вигляді загибелі людей та інших тяжких наслідків, як особливої кваліфікуючої ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, які окрім того, що є загальновідомими, підтверджуються значною кількістю кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за статтею 438 КК України стосовно воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями збройних сил РФ, в тому числі що спричинили загибель людей, а також й вироками судів України за цією категорією кримінальних проваджень, які є в загальному доступі в Єдиному реєстрі судових рішень.

Факт військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року встановлено рішеннями міжнародних організацій (резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ЕБ-П/І від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 року за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ).

У зв`язку із збройною агресією РФ проти України, спричиненою внаслідок вищевказаних дій, порушено ряд прав громадян України, закріплених Конституцією України та міжнародними нормами, зокрема основне право людини - право на життя (ст. 27 Конституції України); право на свободу пересування та право вільного вибору місця проживання (ст. 33 Конституції України); право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49 Конституції України).

Бойовими діями РФ внаслідок систематичних ракетних та артилерійських атак завдається шкода здоров`ю людей шляхом спричинення їм тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості. Також РФ, ігноруючи норми міжнародного права, не забезпечує безперешкодний гуманітарний доступ до всіх постраждалих та евакуацію цивільних осіб, які опинилися в зонах бойових дій.

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які полягають у голосуванні за постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, стали однією з передумов повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України

24 лютого 2022 року, початку бойових дій на території України, з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтованість порушення кримінального провадження та засудження ОСОБА_7 .

Вказані докази складенні уповноваженою службовою особою з дотриманням вимог КПК України, фіксують інформацію, розміщену у відкритому доступі на офіційному веб-ресурсі законодавчого органу держави-агресора, без ознак втручання чи спотворення, у зв`язку з чим є належними, допустимими та достовірними доказами, які в сукупності підтверджують факти участі обвинуваченого у голосуванні за вищезазначенні законопроекти.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано, не здобуто таких доказів і в процесі судового та апеляційних розглядів.

Більше того, дані твердження захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Про наявність умислу в діях обвинуваченого ОСОБА_7 саме на зміну меж території та державного кордону України свідчить активна та усвідомлена участь у голосуванні й підтриманні рішень за визнання так званих ДНР та ЛНР, які за своїм змістом та правовими наслідками є запереченням територіальної цілісності та недоторканості державного кордону України.

Так, обвинувачений, являючись діючим депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ, при голосуванні за постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав: усвідомлював, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами; достеменно знаючи про міжнародно визнаний статус Донецької та Луганської областей як невід`ємної частини території України, що підтверджується, зокрема, принципами непорушності кордонів і територіальної цілісності держав, закріплених в Гельсінському заключному акті НБСЄ 1975 року.

Як представник влади обвинувачений знав про ратифікацію РФ

22 квітня 2004 року Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та РФ; розумів про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України; передбачав, що своїми діями (позитивним голосуванням) створив передумови повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дій, з метою зміни меж території та державного кордону України; усвідомлював наслідки таких дій (загибель значної кількості людей, значні руйнування); мав можливість голосувати проти або утриматись, однак цього не зробив.

Доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого - депутата Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації дипломатичного імунітету та відповідно, неможливість здійснення щодо нього кримінального провадження є необгрунтованими та такими, що не грунтуються на нормах національного та міжнародного права.

Так, нормами міжнародного та національного права, зокрема Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та Указом Президента України від 10.06.1993 року № 198/93 врегульовано питання дипломатичного імунітету, зокрема визначено, що дипломатичним імунітетом користуються виключно дипломатичні агенти, які офіційно акредитовані при державі перебування.

Крім того, жодна із ратифікованих Україною конвенцій, зокрема: Віденська конвенція про консульські зносини 1961 року; Конвенція про спеціальні місії 1969 року; Конвенція про запобігання та покарання злочинів проти осіб, які користуються міжнародним захистом, у тому числі дипломатичних агентів 1973 року; Конвенція про представництво держав у відносинах з міжнародними організаціями універсального характеру, не наділяють депутатів Держдуми РФ дипломатичним імунітетом.

З аналізу зазначених нормативно-правових актів убачається, що депутати Державної думи РФ за статусом та характером займанної посади, не входять до кола осіб, яким відповідно до норм міжнародного та національного права надається дипломатичний імунітет.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , депутат Державної Думи Федеральних зборів РФ, не має статусу дипломатичного агента, не виконує дипломатичні функції на території України, у зв`язку з чим положення міжнародних договорів щодо дипломатичного імунітету на нього не поширюються.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм міжнародного гуманітарного, міжнародного кримінального та національного права, депутати Державної Думи Російської Федерації не наділені будь-яким іншим імунітетом, який би звільняв їх від кримінальної відповідальності за вчинення воєнних злочинів, злочинів проти миру, безпеки людства, а також за посягання на територіальну цілісність та сувернітет держави України, які б унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження національним судом.

Посилання сторони захисту на відсутності доказів стосовно обізнаності обвинуваченого про дане кримінальне провадження, а також розгляд провадження за його відсутності, підлягають відхиленню, враховуючи наступне.

Дане кримінальне провадження як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального досудового та судового провадження.

Колегія суддів зауважує, що законодавець у ст. 297-5, 323 КПК України урегулював здійснення процедури in absentia, зокрема порядок повідомлення особи, яка переховується на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Як убачається із матеріалів провадження, вимоги передбачені

ч. 1 ст. 297-5 КПК і абзацу 6 ч. 3 ст. 323 КПК України щодо повідомлення ОСОБА_7 були дотриманні в повному обсязі.

Так зокрема в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 27 квітня 2022 року було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 110 КК України, шляхом направлення перекладеного на російську мову повідомлення про підозру на офіційну електронну адресу Державної думи Федеральних зборів РФ та повістки про виклик ОСОБА_7 до старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ у Хмельницькій області для вручення письмового повідомлення про підозру та його допиту в якості підозрюваного.

Крім того, обвинувальний акт, також був перекладений на російську мову та направлений на офіційну адресу Державної Думи РФ шляхом електронного звернення.

Вищезазначена інформація також була опублікована в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та УСБУ у Хмельницькій області, однак обвинувачений ОСОБА_7 до слідчого не з`явився.

В суді першої інстанції судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 також було проведено в порядку спеціального судового провадження in absentia, з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення ОСОБА_7 про дату, час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, що відповідає положенням ч. 3 ст. 323 КПК України та свідчить про належне повідомлення ОСОБА_7 про дату, час та місце судового розгляду даного провадження.

Таким чином, обставини систематичних викликів та повідомлень обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність явки до органів досудового розслідування та суду повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Крім того, нормами КПК України передбачено, що з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Таким чином, під час досудового розслідування та судового розгляду були вжиті всі передбачені законодавством способи інформування та виклику ОСОБА_7 до органів досудового розслідування та суду.

Що стосується тверджень сторони захисту стосовно не направлення процесуальних документів за останнім відомим місцем обвинуваченого колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено, ОСОБА_7 є громадянином Російської Федерації та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, а саме на території Російської Федерації.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, що стала підставою для введення воєнного стану у країні відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні » Укрпошта з 24 лютого 2022 року по теперішній час не здійснює пересилання відправлень до/з Російської Федерації, в тому числі, шляхом транзиту через інші країни.

Водночас, як уже було встановлено з матеріалів провадження, органами досудового розслідування були дотриманні зазначені вимоги шляхом направлення у перекладі на російську мову повідомлення про підозру, повістки про виклик, обвинувальний акт на офіційну електронну адресу Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації, тобто за останнім відомим місцем перебуванням обвинуваченого місцем його роботи.

Посилання сторони захисту на недостатність вчинених заходів для інформування обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Зважаючи на специфіку судового провадження in absentia, колегія суддів приходить до висновку, що органи досудового розслідування та суд першої інстанції вжили усіх належних, прямо передбачених кримінальним процесуальним законом заходів щодо інформування обвинуваченого. Тому підстави вважати у колегії суддів, що в цій частині органом досудового розслідування чи судом було порушено вимоги КПК України відсутні.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження мати гарантовані йому гарантії: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самостійно захисника; брати участь в розгляді і захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленим про це право і скористатись правовою допомогою захисника, призначеного за рахунок держави.

Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Доводи сторони захисту про неможливість застосування положень глави 24-1 КПК України з підстав не перебування обвинуваченого на території України, й у зв`язку з чим не може вважатися таким що переховується, є безпідставними.

Відповідно до ст. ст. 297-1, 297-2 КПК України вбачається, що спеціальне досудове розслідування здійснюється щодо визначеного законом переліку злочинів, зокрема передбаченого ст. 110 КК України (який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 ), стосовно підозрюваного, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений в міжнародний розшук.

Кримінальний процесуальний закон не пов`язує можливість здійснення спеціального досудового розслідування з фактом попереднього перебування особи на території України або необхідністю встановлення факту її виїзду з України після вчинення кримінального правопорушення.

Водночас матеріалами кримінального провадження підтверджено, що обвинувачений будучи належним чином повідомленим відповідно до встановленого КПК України порядку про здійснення щодо нього досудового розслідування у кримінальному провадженні передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України та необхідність явки до органів досудового розслідування, за викликами не з`явився, причини неявки не повідомив, перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, що в сукупності свідчить про переховування від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим був оголошений в міжнародний розшук.

За таких обставин сам по собі факт не перебування обвинуваченого на території України не спростовує наявності передбачених законом підстав для застосування положень глави 24-1 КПК України, встановлених у провадженні обставин та не впливає на законність ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2022 року про здійснення спеціального досудового розслідування.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження сторони захисту про порушення права ОСОБА_7 на захист , оскільки зазначене кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисників професійних адвокатів, спочатку ОСОБА_18 , а потім ОСОБА_6 , які були забезпечені державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області, та яким відповідно до ч. 2 ст. 297-5 КПК України було вручено всі копії процесуальних документів, що підлягали врученню підозрюваному/обвинуваченому, про що свідчать розписки наявні в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, твердження сторони захисту, що захисник не мав змоги узгодити правову позицію з підзахисним, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відсутність можливості узгодження захисником правової позиції з обвинуваченим за таких умов є об`єктивним наслідком обраної відповідно до закону процедури спеціального судового провадження in absentia та не може розцінюватися як порушення права на захист.

У такому випадку реалізація права на захист забезпечується шляхом обов`язкової участі захисника, який наділений усім обсягом процесуальних прав сторони захисту.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про будь-які обмеження процесуальних прав захисника чи перешкоджання у здійсненні ним професійної діяльності.

Також рішенням Ради адвокатів України № 183 від 27 грудня 2022 року передбачено, що неможливість виконання при цьому інших правил адвокатської етики (наприклад, інформування адвокатом клієнта щодо ведення дорученої йому справи) не зумовлює обов`язкової неможливості здійснювати захист особи від кримінального обвинувачення за її відсутності. Можливість надання правової (правничої) допомоги визначається адвокатом, виходячи з конкретних обставин справи та інтересів клієнта у ній; адвокат, діючи як захисник відсутньої особи, самостійно визначає правову позицію у справі.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає порушень права на захист, оскільки доводи захисника з цього приводу зумовлені особливостями спеціального судового провадження in absentia, обраного відповідно до вимог закону, що виключає висновок про істотне порушення вимог кримінального закону.

Доводи сторони захисту про відсутність у правоохоронних органів України повноважень на здійснення досудового розслідування з огляду на те, що інкриміновані обвинуваченому дії були вчиненні на території Російської Федерації, яка не належить до територіальної юрисдикції України, суд визнає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України полягає у посяганні на територіальну цілісність та недоторканість України.

Те, що окремі дії обвинуваченого, зокрема голосування як депутата Російської Федерації, були вчинені у місті Москва, не змінює правової оцінки вчиненого, оскільки злочин має транснаціональних характер, а його суспільно-небезпечні наслідки були спрямовані проти суверенітету та територіальної цілісності України та настали на території держави України, зокрема шляхом створення умов для подальшої збройної агресії Російської Федерації, що розпочалася 24 лютого 2022 року та загибелі великої кількості людей, у тому числі цивільних осіб.

За таких обставин кримінальна юрисдикція України поширюється на дії обвинуваченого незалежно від місця вчинення окремих дій, оскільки об`єктом посягання є основи національної безпеки України та наслідки вказаних протиправних дій настали саме на території держави України.

Доводи сторони захисту про порушення вимог ст. 218 КПК України при визначенні підслідності досудового розслідування, у зв`язку з тим що обвинувачений не перебував на території Хмельницької області , фізичних ознак кримінального правоворушення не виявлено та свідків немає, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Зазначені обставини не впливають на законність визначення підслідності, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110 КК України, носить дистанційний та маштабний характер, спрямований проти національної безпеки, територіальної цілісності України, а його наслідки поширюються на всю територію України.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 КК України Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Передумовою реалізації Генеральним прокурором повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК України, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування.

Із постанови Генерального прокурора ОСОБА_19 від 14 березня 2022 року про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 Слідчому відділу Управління Служби Безпеки України у Хмельницькій області, вбачається, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 за підозрою ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

У зв`язку з тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося в умовах правового режиму воєнного стану, запровадженого на території України відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні » від 24 лютого 2022 року та стосувалося 65 депутатів Державної Думи РФ, прокурор зазначила, що першим слідчим відділом ДБР (м.Хмельницький) не забезпечить у повній мірі виконання завдань кримінального провадження та ефективне досудове розслідування.

Прийняття зазначеної постанови Генерального прокурора України з урахуванням воєнного стану та оцінки ефективновності попереднього органу забезпечило можливість проведення усіх необхідних слідчих та процесуальних дій і відповідає цілям досудового розслідування, передбаченим ст. 2 КПК України .

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальне рішення про доручення здійснення досудового розслідування відповідає положенням ст.ст. 36, 214, 216, 218 КПК України, містить мотивовану оцінку ефективності досудового розслідування попереднім органом, обгрунтовано змінює підслідність кримінального провадження з метою забезпечення ефективності та належного проведення слідства.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що порушень правил підслідності не допущено.

Що стосується підсудності даного кримінального провадження, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до абз. 1 ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання скеровуються та розглядаються судами, у разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, .

В аспекті застосування приписів ч. 9 ст. 615 КПК України щодо встановлення місця закінчення досудового розслідування необхідно виходити із положень Глави 24 КПК України, які визначають поняття і форми закінчення досудового розслідування.

Як випливає зі положень ч. 2 ст. 283 КПК України, якими визначаються загальні положення закінчення досудового розслідування, форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує з дією, яку зобов`язаний вчинити саме прокурор, а тому місцем закінчення досудового розслідування слід уважати місце вчинення прокурором відповідної дії.

Після закінчення досудового розслідування було складено слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області та затверджено прокурором Державної прикордонної служби Хмельницької обласної прокуратури обвинувальний акт, який в подальшому було скеровано до суду.

Таким чином, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні закінчено в межах територіальної юрисдикції Хмельницького міськрайонного суду.

А тому, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 615 КПК України таке було правомірно направлене для розгляду до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, тобто з дотриманням правил підсудності в умовах воєнного стану.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає порушень правил підсудності кримінального провадження.

Оголошена ОСОБА_7 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення в частині апеляційних доводів сторони захисту, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 110 КК України.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 стандарти доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався загальних вимог встановлених законом, в тому числі передбачених ст. 50, 65 КК України, та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є умисним особливо тяжким кримінальним правопорушенням проти основ національної безпеки України, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом взято до уваги конкретні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, характер дій обвинуваченого, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного майна, в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам індивідуалізації покарання, тобто ґрунтується на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується що саме таке покарання у даному випадку буде справедливим необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3