Справа № 372/286/25
Провадження № 1-кп-168/25
В И Р О К

іменем України

18 листопада 2025 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальні акти у кримінальному провадженні №0002295 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Обухів, Київської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, одружений, офіційно не працюючого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дії воєнного стану в Україні Указами Президента України неодноразово було продовжено, останній раз строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 740/2024 від 28.10.2024.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізації» на території України з 24 лютого 2022 року оголошено загальну мобілізацію протягом 90 діб. В подальшому строк дії загальної мобілізації в Україні Указами Президента України неодноразово було продовжено, останній раз відповідно Строк проведення загальної мобілізації продовжено з 10 листопада 2024 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 741/2024 від 28.10.2024.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.02.1992 (зі змінами і доповненнями станом на 14 квітня 2022 року) (далі Закон № 2232-XII) є військовозобов`язаним, тобто особою, яка перебуває у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у термін, визначені мобілізаційними планами

Збройних Сил України та інших формувань, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Відповідно до ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року (зі змінами та доповненнями станом на 01 квітня 2022 року) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до Постанови від 13 червня 2024 року № 601/2491/22 Верховного Суду в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме створення держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії та високі ризики недобросовісної поведінки осіб, які підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання свого конституційного обов`язку із захисту Вітчизни. За таких особливих умов досягнення справедливого балансу між правом людини закріпленого в ст. 9 Конвенції та ст. 35 Конституції України в аспекті можливості сумлінної відмови від військової служби та захисту інтересів суверенітету, територіальної відповідальності України, прав і свобод інших осіб вимагає забезпечення об`єктивної перевірки підтверджень особи про не сумнівність її релігійних переконань з військовою службою та підтвердження доказів відповідних релігійних переконань. Це не означає, що можливість здійснення права на сумлінну відмову від військової служби обмежується членством у зареєстрованих релігійних організаціях, зміст віровчення яких забезпечує безумовну неприпустимість такої служби, носіння та використання зброї.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист держави і забезпечення її безпеки є основними функціями всього українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який виникає у забезпеченні оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язковим для громадян України таке положення основного закону дублюються в ст. 1 Закону № 2232-XII - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військові служби передбачають необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з призначення підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в які комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно зі ст. 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні підтримувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до Постанова від 13 червня 2024 року № 601/2491/22 Верховного Суду, жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації за умови виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.

Так, 14.10.2024 о 15:30 годин, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з оголошенням Указу Президента України № 65-2022 від 24 лютого 2022 року загальної мобілізації та призивом на військову службу у Збройні Сили України, перебуваючи у вищезазначеному приміщенні, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, після проходження військово-лікарської комісії, згідно довідки № 21.11/321 від 14.10.2024 якого визнано придатним до військової служби, отримав повістку про обов`язкову явку 17.10.2024 о 07:00 годин до пункту попереднього збору військовозобов`язаних, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки на військову службу до НОМЕР_1 навчального центру Збройних сил України (далі ЗСУ) за призовом по мобілізації, на особливий період, для подальшого проходження військової служби у ЗСУ.

17.10.2024 о 07:00 годині, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65-2022, будучи придатним до військової служби відповідно до рішення військово - лікарської комісії № 21.11/321 від 14.10.2024, без права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, на особливий період, ігноруючи підставу бойової повістки, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим не відправився до 169 навчального центру ЗСУ, чим умисно, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

В подальшому, 29.10.2024 у невстановлений час, ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з оголошенням Указу Президента України № 65-2022 від 24 лютого 2022 року загальної мобілізації та призивом на військову службу у Збройні Сили України, перебуваючи у вищезазначеному приміщенні, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, після проходження військово-лікарської комісії, згідно довідки № 21.11/321 від 14.10.2024 якого визнано придатним до військової служби, отримав повістку про обов`язкову явку 01.11.2024 о 06:45 годин до пункту попереднього збору військовозобов`язаних, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки на військову службу до НОМЕР_1 навчального центру Збройних сил України (далі ЗСУ) за призовом по мобілізації, на особливий період, для подальшого проходження військової служби у ЗСУ.

Після чого, 01.11.2024 о 06:45 годин, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» 24 лютого 2022 року №65-2022, будучи придатним до військової служби відповідно до рішення військоволікарської комісії № 21.11/321 від 14.10.2024, без права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, на особливий період, ігноруючи підставу бойової повістки, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим не відправився до 169 навчального центру ЗСУ, чим умисно, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Крім цього, 18.11.2024 о 14:15 годин, ОСОБА_5 , який являється військовозобов`язаним, знаходячись в приміщенні Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, що за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Київська, буд. № 22 у зв`язку з оголошенням Указу Президента України № 65-2022 від 24 лютого 2022 року загальної мобілізації та призивом на військову службу у Збройні Сили України, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, після проходження військово-лікарської комісії, згідно довідки № 21.11/321 від 14.10.2024 якого визнано придатним до військової служби, отримав повістку про обов`язкову явку 24.11.2024 о 06:45 годин до пункту попереднього збору військовозобов`язаних, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки на військову службу до НОМЕР_1 навчального центру Збройних сил України (далі ЗСУ) за призовом по мобілізації, на особливий період, для подальшого проходження військової служби у ЗСУ.

Після чого 24.11.2024 о 06:45 годин, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65-2022, будучи придатним до військової служби відповідно до рішення військоволікарської комісії № 21.11/321 від 14.10.2024, без права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, на особливий період, ігноруючи підставу бойової повістки, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим не відправився до 169 навчального центру ЗСУ, чим умисно, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Суд, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові документи, оглянувши речові докази вважає, що вина обвинуваченого встановлена наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав, та пояснив, що він вже 13 років відноситься до віри «Свідки Єгові» в зв`язку з чим через релігійні переконання не може перебувати на військовій службі. Про це він неодноразово повідомляв ТЦК та просив замінити йому військову службу на альтернативну, яка не пов`язана з військовою службою. Також він підтвердив факти викладені в обвинувальному акті, а саме про те що не прибував до ІНФОРМАЦІЯ_3 на виклики згідно з врученими йому повістками. Просить його виправдати , оскільки вважає себе не винним.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він є військовим та в даний час перебуває на службі в ІНФОРМАЦІЯ_5 та займався підготовкою матеріалів до правоохоронних органів відносно мобілізації осіб які ухиляться від явки до ТЦК по повісткам. Також свідок вказав , що він особисто вручав три бойові повістки ОСОБА_5 але останній не з`являвся на виклики в визначений час для направлення до учбового центру. При влучені останньої повістки в Обухівському РУП проводилася відео зйомка вручення повістки. Також він повідомив, щодо осіб з релігійними переконаннями відсутні будь-які підстави для відстрочки, чи звільнення від мобілізації.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він працює старшим ДОП Обухівського РУП. 18.11.2024 року він був присутній при врученні працівником ТЦК ОСОБА_7 повістки по мобілізації ОСОБА_5 , при цьому в кабінеті Обухівського РУП проводилася відео зйомка. При вручені ОСОБА_5 пояснив, що він через вої релігійні переконання відмовляється з`являтися до ТЦК по повістці.

Допитаний в судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_9 показав, що він є священнослужителем віри «Свідки Єгові» та знайомий з обвинуваченим ОСОБА_5 з 2017 року, оскільки останній є прихожанином їх церкви. Постійно приходить на службу, зустрічі, вивчає вчення, Біблію та біблійні норми. Він виконує біблійні принципи та вимоги, які забороняють йому проходити військову службу, а згідні проходити альтернативну, а саме любу цивільну роботу, що не пов`язана з військовою службою

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..336 КК України підтверджується також поданими суду письмовими і речовими доказами, які дослідженні в судовому засіданні зокрема:

- копією військового квитка ОСОБА_5 згідно якого він є військовобов`язанним та з 07.08.2014 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 за військово-обліковою спеціальністю слюсар з ремонту і зберігання автомобільної техніки та її аналогів (т.1 а.с.80-84);

- копією довідки №21.11/321 від 16.10.2024 року військово-лікарської комісії солдата ОСОБА_5 , згідно якої останній придатний до військової служби та картки обстеження медичного огляду (т.1, а.с.87-89);

- повідомленнями ІНФОРМАЦІЯ_6 про кримінальне правопорушення ОСОБА_5 , з яких вбачається що останній був обізнаний про кримінальну відповідальність (т.1, а.с.95-107);

- переглянути в судовому засіданні ДВД-Р диском з записом вручення повістки ОСОБА_5 18.11.2025 року (т.1, а.с.119);

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд дії ОСОБА_5 кваліфікує за ст.336 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Покази обвинуваченого щодо обставин даної кримінальної справи суд вважає неправдивими і такими, що направлені на ухилення від відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраних у справі доказів, зокрема, показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , покази яких суд приймає до уваги, оскільки вони є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи. Доводи обвинуваченого, свідка ОСОБА_9 та захисту, що дана справа сфабрикована, а обвинувачений не винен у скоєні кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, суд вважає надуманими, оскільки їх бачення щодо призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є не що іншим як особиста думка, яка не узгоджується з діючим законодавством України.

Захисна позиція обвинуваченого жодними доказами не спростована.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Не визнання вини підсудним, суд розцінює як спосіб захисту та намір пом`якшити ступінь своєї вини.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, його особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Судом не встановлено обставини справи, що пом`якшує покарання, оскільки не визнання ОСОБА_5 з його релігійних переконань не свідчить про необхідність скоєння кримінального правопорушення, відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого, а позиція обвинуваченого під час судового розгляду щодо посилання на неможливість призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період носить лише формальний характер, не є послідовною та не ґрунтується на реальних діях обвинуваченого, спрямованих на усунення наслідків своїх неправомірних дій, що на думку суду, висловлена лише з метою призначення більш м`якого покарання, а отже не може бути визнана як обставина, що пом`якшує покарання.

При призначенні покарання судом враховано, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, що визначає підвищену суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, дані про особу обвинуваченого, який будучи військовозобов`язаним за відсутності підстав, передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин, при оголошеній загальній мобілізації, умисно проігнорував своїм конституційним обов`язком по захисту України.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, має позитивну характеристику, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, висновок відділу пробації, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд, зважаючи на характер вчиненого кримінального правопорушення, вважає неможливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків.

Також суд враховує відсутність каяття з боку ОСОБА_5 і те, що вчинений ним злочин пов`язаний із ситуацією, яка наразі склалася в країні, збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина захищати свою країну.

ОСОБА_5 хоча і скоїв умисний нетяжкий злочин, але його поведінка створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і особи винуватого.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, адже у такому разі не буде досягнута мета покарання - запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

Наявність обставини, що для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а саме релігійні переконання у виді заборони проходити військову службу, не офіційне працевлаштування, враховані судом при визначені виду та міри покарання, і в сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України дали суду підстави для призначення покарання у найнижчому розмірі в межах санкції ст. 336 КК України, однак істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 та ступінь суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 75 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати характеру скоєного кримінального правопорушення, його суспільній небезпеці, буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався і на теперішній час підстав для його застосування не вбачається.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов по справі не пред`являвся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Час відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Речові докази по справі ДВД диск з записом вручення повісток, що зберігається при матеріалах справи залишити при матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1