У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУД К" ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУД К" - ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту майна.

При цьому вказує, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023, склад суду: слідчий суддя ОСОБА_4 , у справі №308/5063/23, провадження №1-кс/308/4279/23 накладено, серед іншого, арешт на об`єкти нерухомого майна площею 102 м2, 28 м2, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :70:001:0129 загальною площею 2,5847 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, яка перебуває в оренді ТОВ «Інвестгруп К-3» , заборонивши розпорядження, користування та відчуження вказаними об`єктами нерухомого майна.

Окрім того, у клопотанні вказано на те, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2023, склад суду: слідчий суддя ОСОБА_4 , у справі №308/5063/23, провадження №1-кс/308/1729/23 накладено, серед іншого, арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :70:001:0129, яка перебуває в оренді у ТОВ «Інвестгруп К-3» , шляхом заборони користування та розпорядження.

Представник заявника зазначає, що арешти на нерухоме майно були накладені як вид забезпечення кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 21.04.2021, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги) за повідомленням про неправомірне переоформлення права власності на нерухоме майно від ПАТ «Модуль - М» на ПП «Ротор» приватним нотаріусом ОСОБА_5 .

Поряд із цим представник заявника зазначає, що в подальшому вказане кримінальне провадження було об`єднане з іншими кримінальними провадженнями в кримінальне провадження за номером 0000176 від 13.12.2019.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 серпня 2023 року у справі №308/5063/23 був скасований арешт, накладений на земельну ділянку з кадастровим номером :70:001:0129, яка перебуває в оренді у ТОВ «Інвестгруп К-3» , в частині заборони ТОВ «Інвестгруп К-3» користуватись вказаною земельною ділянкою.

Як зазначено в клопотанні, станом на момент звернення з даним клопотанням ТОВ «ІНВЕСТБУД К» є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Миколи Бобяка, буд. 15 (літ. Р), яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :70:001:0129, а також є орендарем вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 15.09.2021. Вказані обставини підтверджується інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Представник заявника вважає, що вищевказані судові рішення підлягають скасуванню, оскільки відпали підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Так, згідно клопотання, постановою начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції у Закарпатській області майора поліцій ОСОБА_6 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000176 від 13.12.2019 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Як вказано у клопотанні, таким чином, на час звернення заявника з даним клопотанням кримінальне провадження №0000176 від 13.12.2019 закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення.

Представник заявника вказує на те, що враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.

Так, у клопотанні зазначено, що з огляду на те, що кримінальне провадження №0000176 від 13.12.2019 закрито, питання про скасування арешту в порядку ч. 4 ст. 132, ч. 3 ст. 174 КПК України не вирішено та відсутні будь-які правові підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, вважаємо, що на даний час відпала потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт належного ТОВ «ІНВЕСТБУД К» майна.

Представник заявника, Відповідно до викладеного вище керуючись вимогами ч. 3 ст. 64-3 , ст. 100, ст. 132, ст. 174 КПК України, просить: скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023 у справі №308/5063/23 в частині накладення арешту на об`єкти нерухомого майна площею 102 м2, 28 м2, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :70:001:0129 загальною площею 2,5847 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, шляхом заборони розпорядження, користування та відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна; скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2023 у справі №308/5063/23 в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :70:001:0129 загальною площею 2,5847 га шляхом заборони розпорядження вказаною земельною ділянкою.

У судове засідання представник товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУД К" не з`явився. Разом із тим адвокатом ОСОБА_7 , подано клопотання про долучення додаткових письмових доказів, у якому вказано що представники заявника зверталися до органів ДВС з проханням зняти арешт з майна, які було накладено ухвалою суду, однак отримали відмову. З відповіді Відділу державної виконавчої служби, з якої вбачається, що орган державної виконавчої служби не наділений повноваженнями самостійно скасовувати арешт майна, накладений на підставі ухвали суду. У відповіді прямо зазначено, що зняття арешту з майна, накладеного ухвалою суду, можливе виключно на підставі відповідного судового рішення про його скасування, ухваленого у встановленому законом порядку. Також представник заявника зазначає, що таким чином, усі позасудові та адміністративні засоби захисту права власності вичерпані, оскільки звернення до органу державної виконавчої служби не призвело і не могло призвести до відновлення порушеного права.

Представник заявника зазначає, що за наведених обставин єдиним ефективним засобом захисту порушеного права є судовий захист, шляхом звернення до суду з відповідною заявою (клопотанням) про скасування арешту майна, накладеного ухвалою суду та просить долучити до матеріалів справи відповідь Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 119959 від 31 грудня 2025 року та задоволити подане клопотання.

Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явилися. Від прокурора через канцелярію суду надійшла заява, в якій просить розглянути клопотання про скасування арешту майна без його участі. При цьому зазначає, що оскільки постановою слідчого кримінальне провадження закрито, проти задоволення клопотання не заперечує.

Дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023, за клопотанням прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури, поданого у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 21.04.2021, про арешт майна, крім іншого, накладено арешт на: об`єкти нерухомого майна площею 102 м2, 28 м2, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :23:001:0129 загальною площею 2,5847 га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, яка перебуває в оренді ТОВ «Інвестгруп К-3» .

Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2023 року за клопотанням прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури накладено арешт крім іншого на земельну ділянки з кадастровими номерами :70:001:0129, яка перебуває у оренді ТОВ «Інвестгруп К-3» , що розташовані в м. Ужгороді по вул. Боб`яка, шляхом заборони користування та розпорядження такими.

Окрім того, встановлено, що ухвалою слідчого судді від 04 серпня 2023 року за клопотанням представника ТОВ «Інвестгруп К», ТОВ «Інвестгруп К-1», ТОВ «Інвестгруп К-2», ТОВ «Інвестгруп К-3», ПП «Ротор» адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна, вжитого за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/5063/23 (провадження 1-кс/308/1729/23) від 02.05.2023, справа №308/5063/23, скасовано арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/5063/23 (номер провадження 1-кс/308/1729/23) від 02.05.2023, в тому числі на земельну ділянку з кадастровими номерами :70:001:0129, яка перебуває у оренді ТОВ «Інвестгруп К-1» , що розташовані в м. Ужгороді по вул. Боб`яка 15 (літ. Р), в частині заборони орендарям користуватися такими для ведення господарської діяльності.

На підтвердження права власності на нерухоме майно додано витяг інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «ІНВЕСТБУД К» є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Миколи Бобяка, буд. 15 (літ. Р), яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :70:001:0129, а також є орендарем вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 15.09.2021.

Судом встановлено, що постановою начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції у Закарпатській області майора поліцій ОСОБА_6 від 20 вересня 2025 року кримінальне провадження №0000176 від 13.12.2019 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Копія якої наявна в матеріалах справи.

При закритті кримінального провадження питання про зняття арешту з вказаного нерухомого майна, що належить ТОВ «ІНВЕСТБУД К» вирішено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, як слідує з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Натомість у ст. 174 КПК України не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня 2022 року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з майном, яке було піддане арешту, з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК України. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом, слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна. Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2024 року у справі за № 554/2506/22.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором даний час власник майна питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України.

Кримінально-процесуальним законом закріплено, що при вирішенні питання про застосовування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя,суд, згідно ст.ст.132,173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, власником майна здійснювалися заходи з метою зняття арешту із належного заявнику нерухомого майна.

Так, на звернення представника власника нерухомого майна - ТОВ «Інвестгруп К-3», до відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна повідомив, що 09.05.2023 року державним виконавцем керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника ВП №71756728 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2023 року по справі №308/5063/23. Також, вказано,що 27.09.2023 року державним виконавцем керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника ВП №72897980 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023 року по справі №308/5063/23.

Окрім того, зазначено, що 24.10.2023 року державним виконавцем керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника ВП №73126662 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2023 року по справі №308/5063/23.

При цьому, із покликанням на ч.ч.2,4,5, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 16 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 , у зазначеній відповіді відділ державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказано на те, що для зняття арешту з майна боржника, накладеного на підставі ухвал Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2023 року по справі №308/5063/23, 22.09.2023 року по справі №308/5063/23 та 20.10.2023 року по справі №308/5063/23 Вам необхідно надати відповідне рішення суду про скасування арешту майна, зазначеного у вищевказаних ухвалах.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку із не вирішенням питання щодо скасування арешту майна, накладеного у рамках кримінального провадження, що закрито постановою слідчого власник позбавлений права користування, розпорядження та відчуження належним йому майном.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 2 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.174 КПК України унормовано, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні цього клопотання суд, відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів» враховує правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 08.12.2020 в справі № 234/17070/19 та від 15.04.2024 в справі № 554/2506/22 щодо застосування положень абз. 1 ч. 4 ст. 132 ч. 9 ст. 100 та ч. 4 ст. 174 КПК України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Разом з тим, відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n.50, Series A N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданням кримінального провадження, окрім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження (ст. 2 КПК).

На підставі наведеного, у зв`язку з закриттям кримінального провадження, суд доходить висновку, про відсутність підстав для подальшого втручання у права власника й володільця арештованого майна та вважає за необхідне задовольнити клопотання про скасування арешту майна.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, однак не визначено порядку оскарження судового рішення, постановленого за результатом розгляду цього клопотання.

Відповідно до висновку ОП ККС ВС, викладеного в постанові від 15.04.2024 в справі № 554/2506/22 посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Положення процесуального закону прямо не регулюють можливості оскарження у апеляційному, а у подальшому й у касаційному порядку рішення суду за результатом розгляду клопотання про вирішення долі речових доказів, але й не забороняють такого оскарження з метою захисту від свавільного обмеження права власності або володіння.

Статтею 374 КПК передбачено, що у разі ухвалення вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо речових доказів і документів, і таке рішення може бути оскаржене як у апеляційному, так і у касаційному порядку. Відповідно до правового висновку ОП ККС ВС, аналогічним правом має бути наділена й особа, яка є володільцем або власником майна, і право якої на вільне розпорядження, користування чи володіння цим майном було обмежено під час досудового розслідування, а кримінальне провадження при цьому закрито слідчим або прокурором.

Забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, прийнятого за результатами розгляду питання про долю речових доказів та документів надає можливість реалізувати легітимну мету судового контролю в аспекті реалізації положень ст. 1 Протоколу до Конвенції.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, приймаючи до уваги той факт, що кримінальне провадження в межах якого накладався арешт на майно закрито, суд доходить висновку, що потреби і надалі обмежувати власника у володінні належним йому майном відсутні.

Керуючись ст. ст.132, 170-174, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУД К" ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023 у справі №308/5063/23 в частині накладення арешту на об`єкти нерухомого майна площею 102 м2, 28 м2, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :70:001:0129 загальною площею 2,5847 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, шляхом заборони розпорядження, користування та відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2023 у справі №308/5063/23 в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :70:001:0129 загальною площею 2,5847 га шляхом заборони розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1