КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6070/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року про відмову у арешті майна у кримінальному провадженні №0002122 від 17 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002122 від 17 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належать: ОСОБА_7 , ТОВ "ДІМ ПРЕСИ" (), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування прийнятого рішення, що є істотним порушенням вимог ст.370 КПК України.

Апелянт наголошує на тому, що вищевказане майно підпадає під ознаки, визначені ч.2 ст.167 КПК України, і відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України на нього може бути накладено арешт.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності прокурора, який без поважних причин не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку представника ОСОБА_11 в інтересах ТОВ "ДІМ ПРЕСИ", яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002122 від 17 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

18 липня 2025 року у період часу 02 год. 07 хв. до 03 год. 18 хв. у відповідності до положень ч. 3 ст. 233 КПК України з метою врятування майна, а саме: речей, які є доказами вчинення кримінального правопорушення, проведено обшук у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, під час якого виявлено та вилучено:

- 16 клавіатур, які поміщено до поліетиленового пакету та опечатано біркою NPP-0149453;

- 17 комп`ютерних мишок, що поміщено до поліетиленового пакету та опечатано біркою опечатано біркою NPP-0149452;

- 6 моніторів DELL, що опечатано стрічкою «Національна поліція»;

- 5 моніторів LOC, що опечатано стрічкою «Національна поліція»;

- 4 монітори HP, що опечатано стрічкою «Національна поліція»;

- 1 монітор ASER, що опечатано стрічкою «Національна поліція»;

- 1 монітор SAMSUNG, що опечатано стрічкою «Національна поліція»;

- 1 монітор LG, що опечатано стрічкою «Національна поліція»;

- системний блок HP, опечатано біркою NPP-0149470;

- системний блок Lenovo, опечатано біркою NPP-0149469;

- системний блок HP, опечатано біркою NPP-0149468;

- системний блок DELL, опечатано біркою NPP-0149467;

- системний блок HP, опечатано біркою NPP-0149466;

- системний блок HP, опечатано біркою NPP-0149465;

- системний блок DELL, опечатано біркою NPP-0149464;

- системний блок Lenovo, опечатано біркою NPP-0149463;

- системний блок HP, опечатано біркою NPP-0149462;

- системний блок Lenovo, опечатано біркою NPP-0149454;

- системний блок «комп`ютер», опечатано біркою NPP-0149461;

- системний блок HP, опечатано біркою NPP-0149460;

- системний блок DELL, опечатано біркою NPP-0149459;

- системний блок QUDE, опечатано біркою NPP-0149458;

- системний блок UP, опечатано біркою NPP-0149457;

- системний блок DELL, опечатано біркою NPP-0149456;

- системний блок Lenovo, опечатано біркою NPP-0149455;

- системний блок HP, опечатано біркою NPP-0149451.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на праві власності належать: ОСОБА_7 , ТОВ "ДІМ ПРЕСИ" (), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Постановою старшого слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 18 липня 2025 року нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002122.

18.07.2025 прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна по матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002122 від 17 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, в якому просив накласти арешт на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на праві власності належать: ОСОБА_7 , ТОВ "ДІМ ПРЕСИ" (), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року в задоволенні клопотання - відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримано вимоги вищевказаних норм.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність стороною обвинувачення того, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки дане твердження прокурора належним чином необґрунтоване та невмотивоване.

Так, надані суду матеріали не містять відомостей на обґрунтування наявності підстав вважати, що нежитлові приміщення є знаряддям чи предметом вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Як клопотання прокурора, так і постанова про визнання майна речовими доказами, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин імовірного вчинення кримінального правопорушення та перелік норм КПК України щодо арешту майна з метою збереження речових доказів, без належного обґрунтування, за яким із критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України, вилучене майно визнано речовими доказами, які сліди злочину воно містить, або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні, позаяк клопотання прокурора має формальний характер та не обґрунтоване належним чином, в клопотанні та додатках до нього не наведено правових підстав для накладення арешту на зазначені у клопотанні нежитлові приміщення, не конкретизовано, на які саме нежитлові приміщення прокурор просить накласти арешт.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що нежитлові приміщення є речовими доказами у кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки матеріали клопотання не містять достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегія суддів зауважує, що жодних відомостей на спростування встановлених слідчим судом обставин доводи апеляційної скарги не містять, а відтак апеляційна скарга є необґрунтованою та містить доводи, які є недоведеними та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_12

Судді:

ОСОБА_13 ____________