Провадження № 1-кс/712/5208/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси клопотання представника заявника адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.10.2025 у справі № 712/13897/25 у кримінальному провадженні № 0000158 від 04.07.2025 за ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 436-2 КК України,

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси із клопотанням, поданим в інтересах ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.10.2025 у кримінальному провадженні № 0000158 від 04.07.2025 за ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Черкаській області проводиться досудове за матеріалами кримінального провадження № 0000158 від 04.07.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 114-1 ч.1, 369-2 ч.2, 436-2 ч.2, ч.3 КК України.

08.10.2025, в рамках зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 114-1 ч.1, 369-2 ч.2, 436-2 ч.2, ч.3 КК України. 08.10.2025, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 114-1 ч.1, 369-2 ч.2, 436-2 ч.2, ч.3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Черкаській області про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження №0000158 від 04.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 114-1 ч.1, 369-2 ч.2, 436-2 ч.2, ч.3 КК України. Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 під час особистого обшуку, а саме на: грошові кошти долари США, купюри номіналом 100 доларів у кількості 13 (тринадцять) штук, скріплені гумкою та поміщені у прозорий файл. При цьому 3 (три) купюри мають такі серійні номери MF 52411329E, LG 60347468C, MK 05822496A, а 10 (десять) є імітаційними засобами (виготовлені на кольоровому принтері) з однаковим серійним номером LL 75608844A; мобільний телефон «iPhone 12», версія 18.6.2, номер моделі MGJE3ZP/A, ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , із встановленими sim-картами з №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , одна з яких віртуальна, 1 шт.

У ході накладення арешту слідчий суддя вважав, що характер цих речей кореспондується з предметом доказування у цьому провадженні (ст. 114-1, ст. 369-2, 436-2 КК України) та свідчить про наявність розумних підозр вважати, що зазначені речі можуть містити відомості, які будуть використані як докази факту чи обставин (ч. 1 ст. 98 КПК України). Із наданих суду матеріалів убачалосяя, що досудове розслідування перебуває на стадії з`ясування всіх обставин злочинів, а також можливої причетності підозрюваного та інших осіб до вчинення інших кримінальних правопорушень. Отже суд вважав, що на цій стадії досудового розслідування повернення вилучених речей може призвести до втрати доказової інформації, унеможливити встановлення фактичних джерел їх походження та кола осіб, причетних до злочинів. З огляду на це існує потреба забезпечити їх збереження від приховування, знищення або зміни (абз.2 ч.1 ст. 170, ч. 11 ст. 170 КПК України).

Однак, слідчий під час проведення особистого обшуку ОСОБА_5 навіть не встановив приналежність вилученого мобільного телефону та грошових коштів. Слідчий не з`ясував чи дійсно підозрюваний є власником вилученого майна. На підтвердження приналежності вилученого майна саме підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий/ прокурор не долучили до клопотання жодного доказу.

Вилучені кошти було повністю ідентифіковано. Прокурор та слідчий мали достатньо часу для того, щоб на момент розгляду клопотання про арешт тимчасово-вилученого майна, здійснити перевірку вилучених грошових коштів на предмет наявності на них слідів кримінального правопорушення, або відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження

Станом на день розгляду клопотання про арешт майна, початковий етап досудового розслідування минув, слідчий та прокурор мали достатній проміжок часу для того, щоб встановити приналежність та походження вилучених грошових коштів та оглянути інші вилучені предмети, зокрема і мобільний телефон.

Однак попри відсутність значущої для кримінального провадження інформації та відсутність у вилученого мобільного телефону та грошових коштів ознак доказу в розумінні ст.98 КПК України, слідчий по теперішній час їх не повертає власникам та не навів суду у поданому клопотанні жодних доводів щодо наявності у вилучених грошових коштів та інших речей ознак речового доказу.

Таким чином вважаю, що у слідчого судді були відсутні підстави накладати арешт на тимчасово-вилучене майно.

Позбавлення володільця права користуватися майном є непропорційне втручання у мирне володіння майном особою, вина якої не доведена вироком суду, що набрав законної сили, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України.

Просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 жовтня 2025 року по справі № 712/13897/25.

Представник заявника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 усудовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні, вважає, що у провадженні проведені всі слідчі та розшукові дії, тому є підстави для скасування арешту та повернення телефону.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що у провадженні триває досудове розслідування, телефон є речовим доказом у провадженні, огляди наявної у телефоні інформації тривають, речові докази і у подальшому потрібні для проведення слідчих дій. Крім того арештовані предмети є предметами злочину, наразі відсутні підстави для скасування накладеного арешту.

У судовому засіданні встановлено, що СВ УСБУ в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 від 04.07.2025, у рамках якого 08.10.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2, ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Черкаській області про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження №0000158 від 04.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 114-1 ч.1, 369-2 ч.2, 436-2 ч.2, ч.3 КК України. Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 під час особистого обшуку, а саме на: грошові кошти долари США, купюри номіналом 100 доларів у кількості 13 (тринадцять) штук, скріплені гумкою та поміщені у прозорий файл. При цьому 3 (три) купюри мають такі серійні номери MF 52411329E, LG 60347468C, MK 05822496A, а 10 (десять) є імітаційними засобами (виготовлені на кольоровому принтері) з однаковим серійним номером LL 75608844A; мобільний телефон «iPhone 12», версія 18.6.2, номер моделі MGJE3ZP/A, ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , із встановленими sim-картами з №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , одна з яких віртуальна, 1 шт.

В силу п. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до п.2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш протии Франції», від 22 вересня 1994 року, SeriesА N 296-А, п. 42, та «Кушоглу протии Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот протии Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Арешт на майно накладався з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею в ухвалі про накладення арешту зазначено, що клопотання слідчого мотивовано тим, що за даними досудового розслідування до вчинення зазначених злочинів причетний громадянин ОСОБА_5 , який, використовуючи особисті зв`язки серед посадових осіб КНП «Монастирищенська багатопрофільна лікарня» та ІНФОРМАЦІЯ_1 , за грошову винагороду сприяв військовозобов`язаним особам в ухиленні від мобілізації, у тому числі шляхом організації оформлення фіктивної медичної документації та подальшого отримання відстрочки від призову.

ОСОБА_5 08.10.2025 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

Під час його особистого обшуку вилучено грошові кошти долари США, купюри номіналом 100 доларів у кількості 13 (тринадцять) штук, скріплені гумкою та поміщені у прозорий файл. При цьому 3 (три) купюри мають такі серійні номери MF 52411329E, LG 60347468C, MK 05822496A, а 10 (десять) є імітаційними засобами (виготовлені на кольоровому принтері) з однаковим серійним номером LL 75608844A; мобільний телефон «iPhone 12» із встановленими sim-картами, одна з яких віртуальна.

Слідчим 09.10.2025 винесено постанову про визнання вилучених під час обшуку речей і предметів (окрім грошових коштів) речовими доказами у провадженні як таких, що відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

З метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчий просив задовольнити клопотання про накладення арешту на вказані вище речі.

Отже, аргументи заявника щодо відсутності ознак речових доказів у арештованих предметів та підстав для накладеного арешту не підтверджені. Стороною обвинувачення наведені обставини вилучення майна, статті КК України, за якими проводиться досудове розслідування та повідомлено про підозру ОСОБА_5 . Отже склади кримінальних правопорушень, що розслідуються, обставини вилучення речей, на які накладений арешт очевидно дають підстави для висновку, що арештовані предмети містять ознаки, передбачені ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у провадженні.

Прокурором доведено, що у провадженні триває досудове розслідування, активно проводяться слідчі та розшукові дії, отже наразі необхідність у збереженні речових доказів у провадженні не відпала.

Беручи до уваги завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що вказане у клопотанні про скасування арешту майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, а саме є достатні підстави вважати, що воно може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та ризики його приховування, використання чи передання на даний час не відпали, що обумовлює необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, оскільки досудове розслідування триває та здійснюються слідчі дії, тому суд приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Оцінивши наведені у клопотанні доводи, аргументи заявника, заперечення прокурора та обставини справи, слідчий суддя дійшов висновку, що на цей час підстав для скасування арешту майна не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 132, 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 07.11.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1