У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги заявниці ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2025 року про відмову в задоволенні скарги заявниці ОСОБА_5 на постанову начальника СД відділення поліції № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 16.09.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000042 від 01.07.2025 р.

Учасники судового провадження:

заявниця ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову начальника СД відділення поліції № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 16.09.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000042 від 01.07.2025 р.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу, постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000042 скасувати, зобов`язати орган досудового розслідування поновити досудове розслідування, провести необхідні процесуальні дії.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою задовольнити скаргу ОСОБА_5 скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000042 та зобов`язати орган досудового розслідування поновити досудове розслідування, провести всі необхідні процесуальні дії.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

На обґрунтування поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження заявниця ОСОБА_5 вказує на те, що розгляд скарги відбувся 17.10.2025 р., проте повний текст ухвали отримано нею лише 20.10.2025 р., а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Заявниця ОСОБА_5 зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вказує на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 479/1396/25, розпочатому за її заявою 01.07.2025 р. за ч. 1 ст. 358 КК України, фактично не проводилося, а орган досудового розслідування не вжив заходів для перевірки викладених нею обставин, не провів жодної слідчої (розшукової) дії, не допитав потерпілу та свідків, не призначив експертизу, не дослідив документів за ознаками підроблення, не надав відповідей на заявлені клопотання.

На думку апелянта, постанова начальника слідчого відділення від 16.09.2025 р. про закриття кримінального провадження є формальною, немотивованою, винесеною без з`ясування фактичних обставин справи і без аналізу доказів, що суперечить вимогам ст. ст. 9, 22, 93, 94, 110 та 284 КПК України.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не забезпечив ефективного судового контролю за діями органу досудового розслідування, не витребував матеріали кримінального провадження, не перевірив обґрунтованість постанови про закриття, не дослідив надані заявницею докази, не з`ясував, чи були виконані вимоги ст. ст. 93, 94 КПК України. Розгляд скарги відбувся формально, без безпосереднього дослідження доказів, що порушує принципи повноти, змагальності та безпосередності, передбачені ст. ст. 22, 23, 94 КПК України.

Заявниця вважає, що ухвала слідчого судді не містить аналізу фактичних обставин справи, і, в ній не зазначено, які саме докази підтверджують висновок про відсутність складу злочину. Суд обмежився посиланням на повноваження слідчого щодо закриття провадження, не перевіривши законність і мотиви прийнятого рішення, що суперечить вимогам статті 370 КПК України.

Крім того, прокурор не забезпечив належного процесуального керівництва, не перевірив законність постанови дізнавача і не вжив жодних заходів реагування, що свідчить про службову недбалість і порушення принципу законності.

Представник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою без належного судового контролю та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник вважає, що досудове розслідування фактично не проводилось. Не допитано потерпілу та свідків, не витребувано оригінали документів, не призначено жодної експертизи, не проведено очних ставок. Усі клопотання потерпілої, подані відповідно до ст. 220 КПК України, залишено без відповіді, що свідчить про ігнорування її процесуальних прав, передбачених ст. 56 КПК України. Орган розслідування, закривши провадження без збирання доказів, порушив вимоги ст. ст. 2, 9, 22, 23, 93, 94 та 110 КПК України, що суперечить принципам повноти, об`єктивності та неупередженості.

Відповідно до ст. ст. 36, 38 КПК України прокурор зобов`язаний здійснювати процесуальне керівництво розслідуванням. Однак у даному випадку, на думку апелянта, прокурор самоусунувся від виконання своїх обов`язків, не надав письмових вказівок дізнавачу, не перевірив законність його рішень, не скасував незаконну постанову про закриття. Така пасивність прокурора, суперечить вимогам Конституції України і призвела до порушення прав потерпілої.

Захисник звертає увагу на те, що орган досудового розслідування не забезпечив реалізацію права потерпілої на участь у процесуальних діях, передбачених ч. 2 ст. 56 КПК України. Не проводились очні ставки, незважаючи на неодноразові клопотання потерпілої, а відмова не була оформлена процесуально. Крім того, потерпіла не повідомлялась про винесення постанови про закриття провадження, що позбавило її можливості вчасно оскаржити це рішення.

Захисник наголошує, що ухвала суду першої інстанції не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про законність дій органу розслідування, не зазначено, які саме матеріали кримінального провадження досліджувались. Суд обмежився загальним посиланням на наявність постанови, без аналізу її змісту та обґрунтованості, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 110 і ч. 2 ст. 370 КПК України. Такий підхід свідчить про формальний розгляд справи без належного судового контролю, передбаченого ст. 307 КПК України.

Відмова суду в задоволенні скарги позбавила потерпілу можливості захистити свої права, гарантовані ст. 55 Конституції України та ст. 56 КПК України. Ігнорування процесуальних прав потерпілої є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

До Кривоозерського районного суду Миколаївської області надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову начальника СД відділення поліції № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000042 від 01.07.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Скарга обґрунтована, тим що постанова дізнавача є незаконною та необґрунтованою, винесеною передчасно, без дослідження всіх обставин справи.

Слідчим суддею встановлено, що дізнавачем в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000042, здійснено належний аналіз отриманих доказів по даному провадженню і отримано обґрунтоване рішення про відсутність в діянні, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявниці та її представника на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Апеляційний суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У даному випадку ухвалу слідчим суддею постановлено 17.10.2025 р., тоді як і захисник, і заявниця подали апеляційні скарги 22.10.2025 р., тобто в межах установленого п`ятиденного строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

За таких обставин, підстав для поновлення апелянтам строку, який не пропущений не має.

У ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

В ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.

Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, між тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких, реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження № 0000042 встановлено, що досудове розслідування розпочато за заявою ОСОБА_5 про можливе підроблення свідоцтва (майнового сертифіката) № 000550 серії МК 13-11 від 22.12.2004 р., виданого на ім`я ОСОБА_7 , та його подальше використання ОСОБА_8 при оформленні спадкових прав і отриманні свідоцтва про право на спадщину й нового майнового сертифіката.

У ході досудового розслідування дізнавачем допитано заявницю ОСОБА_5 , яка підтвердила викладені в заяві обставини, при цьому посилалася переважно на власні висновки щодо незаконності видачі сертифіката ОСОБА_7 у 2004 році та подальших реєстраційних дій. Також допитано ОСОБА_8 , яка послідовно пояснила, що є донькою померлого ОСОБА_7 , а майновий сертифікат № 000550 серії МК 13-11 від 22.12.2004 р. виявила серед документів батька вже після його смерті, вступила у спадщину в установленому законом порядку, звернулася до державного нотаріуса, отримала свідоцтво про право на спадщину та надалі рішенням виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради оформила на себе майновий сертифікат, замість раніше виданого ОСОБА_7 .

Згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану, ОСОБА_7 , на ім`я якого оформлювався спірний сертифікат, та ОСОБА_9 , яка його видала, є померлими, у зв`язку з чим об`єктивно неможливо встановити обставини безпосереднього оформлення свідоцтва у 2004 році, коло присутніх осіб, зміст їхніх дій та мотиви видачі зазначеного документа. Інших даних, які б свідчили про те, що саме ОСОБА_8 виготовляла, змінювала чи іншим чином підробляла майновий сертифікат № 000550 серії МК 13-11, матеріали провадження не містять.

Натомість, з постанови дізнавача вбачається, що у кримінальному провадженні перевірялося питання наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, з урахуванням обов`язкових ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину вчинення конкретних дій, пов`язаних з підробленням чи використанням підробленого офіційного документа, а також наявності прямого умислу і спеціальної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 КК України, обов`язковою ознакою підроблення офіційного документа є мета його використання або збуту особою, яка цей документ підробляє. Разом з тим, у матеріалах досудового розслідування відсутні будь-які об`єктивні дані, які б вказували на те, що ОСОБА_8 вчиняла дії саме з виготовлення, зміни чи фальсифікації змісту сертифіката № 000550 серії МК 13-11. Фактично вона використала документ, виявлений серед спадкового майна батька, вважаючи його дійсним, і діяла в межах процедури оформлення спадщини.

Посилання апелянтів на те, що досудове розслідування фактично не проводилося, спростовуються змістом постанови дізнавача про закриття кримінального провадження, де відображено проведення допитів заявниці ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , аналіз правовстановлюючих документів, а також вказано на неможливість отримання додаткових пояснень від осіб, які безпосередньо видавали чи отримували сертифікат у 2004 році, у зв`язку з їх смертю. Вимоги ж заявниці та її представника щодо проведення додаткових слідчих (розшукових) дій (очних ставок, експертиз, тощо) за наявних вихідних даних обґрунтовано визнані такими, що не можуть усунути відсутність первинної інформації про подію можливого підроблення документа та особу можливого підроблювача.

Крім того, як вірно зазначив дізнавач у постанові, значна частина обставин, на які посилається ОСОБА_5 , зокрема законність рішень органу місцевого самоврядування, дій державного нотаріуса, реєстратора, наявність чи відсутність у заявниці переважного права на придбання майнових паїв, питання чинності протоколів зборів співвласників тощо має цивільно-правовий та, частково, адміністративно-правовий характер. Ці питання можуть і повинні вирішуватися в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, але самі по собі не свідчать автоматично про наявність у діях зазначених осіб складу злочину, передбаченого ст. 358 КК України.

Апеляційний суд приймає до уваги, що дізнавач також звернув увагу на надмірно тривалий проміжок часу з моменту видачі сертифіката (22.12.2004 р.) до звернення із заявою (2025 рік), що об`єктивно ускладнює можливість встановлення будь-яких додаткових відомостей. При цьому дізнавач, всупереч посиланню на строк давності, закрив провадження саме за відсутністю складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України), що є більш сприятливим для потенційної підозрюваної, ніж закриття у зв`язку із закінченням строків давності.

Посилання апелянтів на те, що прокурор самоусунувся від процесуального керівництва, також не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та постанови про закриття провадження, оскільки предметом судового контролю у порядку ст. 303307 КПК України є насамперед відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону та наявним у провадженні матеріалам. Фактична незгода заявниці з правовою оцінкою, наданою органом досудового розслідування, не може сама по собі свідчити про незаконність постанови дізнавача.

Не переконання апеляційного суду слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, дійшов обґрунтованого висновку, що дізнавач у межах своїх повноважень виконав необхідні дії для з`ясування обставин, на які посилається заявниця, і обґрунтовано встановив відсутність у діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Отже, доводи апеляційних скарг ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 зводяться до іншого тлумачення цивільно-правових відносин, пов`язаних з майновими паями та спадковими правами, та незгоди з правовою позицією органу досудового розслідування, але не спростовують висновку про відсутність складу кримінального правопорушення і законність прийнятого процесуального рішення. Підстав вважати, що слідчим суддею неправильно застосовано норми кримінального процесуального закону чи допущено істотні порушення, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд доходить висновку, що ухвала слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2025 року є законною й обґрунтованою, а апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову начальника СД відділення поліції № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 16.09.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000042 від 01.07.2025 р., залишити без змін, апеляційні скарги заявниці ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3