ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9168/25

Провадження № 11-кп/820/650/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2025 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Хмельницького, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки,-

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_6 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Водій ОСОБА_6 27.11.2024 близько 12:10, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Clio», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вул. Молодіжної по проїзній частині вул. Інститутської в напрямку вул. Кам`янецької, неподалік приміщення Хмельницького національного університету, що по вул. Інститутській, 11 в місті Хмельницькому, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, діючи протиправно недбало, тобто не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість та не зупинився, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу через проїзну частину вул. Інститутської, де допустив наїзд передньою частиною керованого транспортного засобу на правий бік пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину вул. Інститутської по розмітці нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Renault Clio».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення вимог Правил дорожнього руху, водієм автомобіля ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого відламкового перелому медіальної щиколотки (присередньої кісточки) та заднього краю лівої великогомілкової кістки, уламкового перелому нижньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових відламків, розриву дистального міжгомілкового синдесмозу лівої гомілки, підвивиху лівої стопи, які по своєму характеру відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що зазвичай призводять до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Своїми діями ОСОБА_6 , порушив вимоги п.п. 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху, зміст яких полягає у наступному:

-2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного додаткового покарання, з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Вказує на наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілу і її представника, які покладались на розсуд суду, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення та кваліфікація її дій апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, не одружений, не працює, він є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання - визнання своєї вини, часткове відшкодування заподіяних збитків; обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 призначено покарання за злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання - визнання своєї вини та часткове відшкодування заподіяних збитків.

Апеляційні доводи, про зайву суворість призначеного додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо скасування вироку, шляхом призначення додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи, не можуть вважатися обставинами, що додатково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Твердження у апеляційній скарзі, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції додаткове покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначенні, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого.

Так, суд вірно зазначив, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, його поведінки в період досудового слідства і судового розгляду, і вважав, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції додаткове покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для скасування вироку за доводами апелянта про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Призначене ОСОБА_6 додаткове покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: