УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки Донецької обл., м. Донецьк, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000347, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , подане в рамках кримінального провадження № 0000347 від 24.04.2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано наступним.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 визначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до Рішень Конституційного Суду № 6-рп/2005 від 05.10.2005, № 6-рп/2008 від 16.04.2008 зазначені норми визначають, що влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку, визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.

Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 69, 71-73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно - територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

У березні - квітні 2014 року в місті Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

07.04.2014 у місті Донецьку видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкойнародной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності «ДНР».

11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено так званий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет «ДНР» на території Донецької області.

Надалі представниками самопроголошеної «ДНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські (т. зв. «органи державної влади ДНР») та силові органи.

Так, на учасників органів силового блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії Російської Федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема шляхом:

систематичної організації та здійсненні актів застосування збройної сили проти держави України в особі Збройних Сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, зокрема шляхом ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню їх службових обов`язків, обстрілів населених пунктів тощо;

створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності;

вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;

захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області з метою їх виводу з-під контролю органів державної влади України та їх включення до самопроголошеного псевдодержавного утворення «ДНР»;

захоплення чи заволодіння в інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами з метою оснащення незаконних збройних формувань, які вчиняють дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;

координації та узгодження своїх дій з діями регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням;

блокування виконання правоохоронними органами та підрозділами Збройних Сил України передбачених Конституцією та законодавством України функцій на тимчасово окупованій території України;

силового подолання опору цивільного населення окупаційній адміністрації шляхом фізичної розправи та незаконного позбавлення волі;

силової підтримки учасників органів політичного та управлінського блоку незаконних утворень «ДНР», захопленні, укріпленні та охороні зайнятих ними будівель та споруд.

Водночас на учасників органів політичного блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії Російської Федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом:

створення та участі в діяльності окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях Донецької області;

видачі нормативно-правових актів від імені окупаційної адміністрації Російської Федерації та самопроголошених органів влади «ДНР»;

проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності псевдодержавного утворення «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній організації, приховування факту збройної агресії Російської Федерації проти України, отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

налагодження взаємодії з незаконним псевдодержавним утворенням «ДНР» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України;

налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;

координація та узгодження своїх дій з радниками та інструкторами Російської Федерації з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням та вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;

налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій та Луганській областях та формування думки серед населення про законність власних дій;

надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;

забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою, агітаційними матеріалами тощо.

При цьому кожний учасник органів політичного та силового блоків «ДНР» (у т.ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлював, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії Російської Федерації та зміна меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Донецької області, які Законом України«Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями.

Одночасно з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Донецької області з числа представників політичного блоку «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Так, на тимчасово окупованій території Донецької області представниками держави-агресора відкрито так звані філії Управління Федеральної податкової служби РФ яке розташоване за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Куйбишова, б. 143а.

У подальшому, президент Російської Федерації, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі - ЗС РФ) на територію України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Київській, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений, та діє і по нині.

Як наслідок, агресія ЗС РФ та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації частини території України.

Так, розуміючи вищевикладені обставини, громадянка України ОСОБА_8 за попередньою змовою з громадянами України ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в період часу, не пізніше 29 листопада 2022 року, достовірно знаючи що Російська Федерація (далі - РФ) здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 та Постанови Правління Національного банку України № 18 від 24.02.2022, з РФ заборонено провадження будь-якої господарської діяльності та валютних розрахунків, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, здійснюють пособництві державі-агресору, тобто організацію вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну останнім ООО ПКФ «Оникс» шляхом сплати до бюджету РФ податків, які використовуються у збройній агресії проти України.

15 січня 1992 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зареєстровано ТОВ ВКФ «ОНИКС» , юридична адреса: 84331, Україна, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Ювілейна, будинок, 70, основний вид діяльності: 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.

Керівниками та кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ ВКФ «ОНИКС» є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які 21.12.2022, надали довіреність на ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на розпорядження та управління часткою в статутному капіталі суб`єктів господарської діяльності та 24.12.2022 довіреностей на представництво інтересів з питань управління та розпорядження корпоративними правами суб`єктів господарської діяльності.

2023 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у громадяни України ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , достовірно знаючи з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі Інтернет повідомлень про окупацію Збройними Силами РФ частини території України, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінально караного діяння за попередньою змовою групою осіб, що полягає у вчиненні пособництва державі-агресору, тобто організації вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, а саме передачі інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну ООО ПКФ «Оникс», зареєстровану в РФ шляхом сплати до бюджету рф податків.

ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що провадження будь-якої господарської діяльності на території держави-агресора, зокрема постачання товарів на користь РФ чи контрольованих РФ підприємств, отримання товарів з підприємств РФ є незаконною та призведе до сплати податків, зборів та обов`язкових платежів на користь РФ, що в свою чергу допомагатиме її економічному розвитку, буде спрямовуватись на розвиток військово-промислового комплексу РФ, забезпечення військових потреб та збільшення військового потенціалу країни-агресора, а відтак сприятиме у здійсненні військової агресії проти України, для уникнення санкцій Ради Національної безпеки та оборони України розробили єдиний злочинний план дій, необхідний для досягнення мети протиправного механізму, який включав в себе:

створення на території РФ нової ТОВ;

залучення працівників компанії як на території РФ, так і на території України;

визначення та розподіл функцій кожної особи, яка братиме участь у вказаній організованій групі;

налагодження процесу виробництва та купівлі - продажу товарів та поставки останніх в РФ;

налагодження процесу продажу товарів на території РФ.

ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати злочинний умисел, спрямований на пособництво державі-агресору і вчинення умисних дій з організації роботи підконтрольних підприємств, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво) за попередньою змовою групою осіб, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі матеріальних та інших активів, а саме передачі інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну ТОВ, зареєстровану в РФ шляхом сплати до бюджету РФ податків, неможливо, останні на виконання єдиного злочинного плану, вирішили залучити до своєї протиправної діяльності працівників, які перебувають на території РФ та тимчасово окупованих, які володіють організаторськими здібностями, здатні вирішувати поставлені завдання, успішно організовують та забезпечують ведення результативної роботи, виконують усі накази та розпорядження, володіють професійними знаннями і навичками, мають необхідний досвід роботи для виконання організаційно-розпорядчих та управлінських функцій щодо організації та здійснення господарської діяльності підконтрольних підприємств, зокрема на території держави-агресора.

Вкінці 2022 року (більш точна дата не встановлена), за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та місці, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як організатори, з метою реалізації вказаного злочинного умислу та розробленого єдиного злочинного плану дій, розуміючи, що продукція компанії першочергово орієнтована на споживачів країн СНД, найбільший ринок збуту - РФ, вирішили здійснювати пособництво державі-агресору і вчинення умисних дій спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів і інших активів представникам держави-агресора, а саме передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, зареєстрували у представників держави-агресора, на тимчасово окупованій території Донецької області ООО ПКФ «Оникс» (ОГРН: 685 от 29 ноября 2022?г., ИНН/КПП: , 930901001 з статутним капіталом 8 000 000 руб, юридична адреса: 283060, «Донецька народнаяреспублика», м. Донецк, вул. Куйбишева, б. 200), основним видом діяльності вказаного підприємства є - виробництво сухарів, печива та інших хлібобулочних виробів, виробництво мучних кондитерських виробів, тортів, тістечок, тістечок і бісквітів для тривалого зберігання (10.72), в якому визначили генеральним директором ОСОБА_8 .

Приблизно в квітні 2022 року, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , заздалегідь дійшли попередньої злочинної змови групою осіб та домовилися про спільне вчинення кримінального правопорушення, до початку вчинення такого, а саме про вчинення за попередньою змовою групою осіб з розподілом ролей пособництва державі-агресору, тобто за попередньою змовою групою осіб вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, а саме передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну ТОВ ВКФ «Онікс», зареєстровану в РФ шляхом сплати до бюджету РФ податків, зборів та інших платежів.

ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як організатори та керівники ООО ПКФ «Оникс» фактично здійснюючи керівництво та контроль за діяльністю ООО ПКФ «Оникс», підшукали та залучили до діяльності ТОВ учасників, здійснили планування злочинної діяльності ООО ПКФ «Оникс», визначали конкретну роль кожного учасника у вчиненні кримінального правопорушення, а також контролюють її здійснення шляхом надання наказів, розпоряджень, доручень, проведення нарад, координацію діяльності.

ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , реалізуючи вказаний злочинний намір за попередньою змовою групою осіб, направлений на пособництво державі-агресору проводять зустрічі з потенційними контрагентами, представниками підприємств, які зареєстровані в РФ, домовляються щодо умов поставок, а також здійснює контроль за реалізацією продукції як на території РФ, так і на тимчасово окупованих територіях т. зв. «ДНР».

Внаслідок вищевказаних протиправних діях ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 стало можливим продовження ведення господарської діяльності ООО ПКФ «Оникс»та сплати до бюджету держави-агресора податків, зборів та інших платежів у тому числів податку на прибуток, тобто передання інших активів представникам держави-агресора, а саме інших активів - податків до Управління Федеральної податкової служби РФ, які в подальшому використовуються державою-агресором та її представниками у збройній агресії проти України.

ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб керуючи діяльністю підприємства ООО ПКФ «Оникс» та виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарських функції, в період часу, не пізніше 29 листопада 2022 року по 26 лютого 2024 (точний час розслідуванням не встановлений), достовірно знаючи що РФ здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 та Постанови Правління Національного банку України №18 від 24.02.2022, з РФ заборонено провадження будь-якої господарської діяльності та валютних розрахунків, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, здійснюють пособництво державі-агресору, тобто організацію вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора через підконтрольну останнім ООО ПКФ «Оникс», шляхом сплати до бюджету РФ податків, зборів та інших платежів, які використовуються у збройній агресії проти України.

Таким чином, за викладених вище обставин ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України - вчинене за попередньою змовою групою осіб пособництво державі-агресору, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинене громадянином України з метою завдання шкоди України шляхом добровільної передачі інших активів представнику держави-агресора шляхом сплати грошових коштів, сформованих з податків до бюджету держави-агресора, РФ.

02.04.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Підозра ОСОБА_7 обґрунтовано підтверджується матеріалами кримінального провадження.

02.04.2025 у зв`язку з відсутністю підозрюваної ОСОБА_7 , на офіційному веб-сайті Офісу генерального прокурора та в Газеті «Урядовий Кур`єр» опубліковано повідомлення про підозру, а також повістки про виклик підозрюваної ОСОБА_7 до СУ ГУ СБ України у місті Києві та Київській області за адресою: м. Київ, провулок Аскольдів, 3-а о 10:00 на 07, 08 та 09.04.2025 для допиту як підозрюваної та вручення письмового повідомлення про підозру під час здійснення досудового розслідування, проте у зазначений час підозрювана не прибула до слідчого та не повідомила про причини неявки.

Разом з тим, враховуючи, що встановити фактичне місцезнаходження підозрюваної ОСОБА_7 не виявилося за можливе, 13.05.2025 ОСОБА_7 оголошена у міждержавний та міжнародний розшук, проведення якого доручено співробітникам ГВ «І» СБ України у м. Києві та Київській області.

Наразі розшук підозрюваної триває, згідно оперативних даних остання перебуває на тимчасово окупованій території України.

На переконання ініціатора клопотання відносно ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою оскільки, існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні з розгляду даного клопотання, прокурор клопотання підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів зазначених в ньому.

Захисник підозрюваної - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки у нього відсутній зв`язок із підзахисною, відтак відсутня узгоджена позиція захисту.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши доводи та пояснення учасників розгляду клопотання, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладення на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з проложенням ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2024 за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що пред`явлена органами досудового розслідування ОСОБА_13 , підозра за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 276-278 КПК України.

Постановою заступника керівника Київської міської прокуратури від 23.06.2025 року продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 06.08.2025.

Постановою слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області від 13.05.2025 (а.с. 35-37) ОСОБА_7 оголошено в міждержавний та міжнародний розшук, та зупинено провадження в зв`язку з тим, що остання переховується від органу досудового розслідування та фактично перебуває на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, слідчий суддя приходить для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_14 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_7 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, а саме: повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 02 квідня 2025 року (а.с. 20-10); відомості про вилик та повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр» (30-32) протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 30 червня 2025 року (а.с. 50-55); протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 30 червня 2025 року (а.с. 56-61); протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 03 квітня 2025 року (а.с. 62-68); протокол огляду від 15 травня 2024 року (а.с. 71-94); протокол огляду від 17 травня 2024 року (а.с. 95-110); протокол огляду від 23 січня 2025 року (а.с. 111-124); протокол огляду від 27 січня 2025 року (а.с. 125-128); протокол огляду від 31 січня 2025 року (а.с. 129-132); протокол огляду від 02 червня 2025 року (а.с. 133-148) та інші докази в їх сукупності та взаємозв`язку, які на думку слідчого судді, обґрунтовано свідчать про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Так, в ході судового розгляду клопотання знайшов своє підтвердження ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у злочині за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років позбавлення волі, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній переховується від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення понесення покарання, також в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 на даний час перебуває на тимчасово окупованій території.

Окрім цього ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта у цьому кримінальному провадженні, оскільки досудовим розслідуванням не встановлено всіх осіб, причетних до вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 може попередити інших невстановлених осіб, із якими вона підтримувала контакт для здійснення протиправної діяльності, про необхідність зміни аканту чи способів зв`язку, чим унеможливить подальше документування вчиненого злочину.

Слідчий суддя вважає доведеним ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню оскільки ОСОБА_7 знаходиться на окупованій території та задля завдання шкоди Україні, може передати державі-агресору інші активи, шляхом сплати грошових коштів, сформованих з податків до бюджету держави-агресора.

Також підтверджено ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки остання підозрюється у тому, що перебуваючи на тимчасово-окупованій території т.зв. «ДНР» за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинила дії спрямовані на перереєстрацію підприємства ТОВ ВКФ «ОНИКС» за законодавством РФ і в подальшому передачу матеріальних ресурсів та інших активів, враховуючи характер вчинення кримінального правопорушення в якому остання підозрюється, а також те, що підозрювана наразі переховується від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим оголошена в розшук, є обґрунтовані ризики продовження можливої злочинної діяльності.

За таких обставин, слідчий суддя вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4, 5 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваної ОСОБА_7 , її майновий та сімейний стан, обставини вчиненого нею кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а також ту обставину, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого під час дії воєнного стану в Україні, на час розгляду клопотання переховується від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим оголошена в розшук, тому з урахуванням наявних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, положень ч. 6 ст. 176 КПК Уккраїни, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи викладене, а також те, що 13.05.2025 підозрювана ОСОБА_7 оголошена у міждержавний та міжнародний розшук, проведення якого доручено співробітникам ГВ «І» СБ України у м. Києві та Київській області, слідчий суддя не визначає в даному випадку розмір застави.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваної повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196,197, 199, 303, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваної повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1