МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/8195/25
Провадження № 1-кс/210/2004/25
У Х В А Л А

іменем України

25 грудня 2025 року

Слідчий суддя Металургійного районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003649 від 25.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не маючого, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді гранатометника 1 механізованого відділення, 1 механізованого взводу, 8 механізованої роти, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді 25.12.2025 року надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003649 від 25.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділенням ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, здійснюється досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003649 від 25.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 , 15.10.2023 року наказом №288 командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) призначений на посаду гранатометника 1 механізованого відділення, 1 механізованого взводу, 8 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем військової служби за мобілізацією.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.

Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 20.11.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитись від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав 20.11.2023 в умовах воєнного стану без поважних причин самовільно залишив місце тимчасового розташування підрозділу, який розташовувався поблизу АДРЕСА_2 , та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження, перебував за адресою постійного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 в період з 20.11.2023 по 23.12.2025 включно, в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами місця тимчасового розташування підрозділу, який розташовувався поблизу АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин, а саме перебував за адресою постійного мешкання: АДРЕСА_1 .

За час відсутності ОСОБА_4 , обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території місця служби в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд, поки, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення 24.12.2025 року солдат ОСОБА_4 з власної ініціативи прибув до відділення поліції № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дениса Комара, буд. 2, і заявив про себе, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

24.10.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад 3 доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, рапортом про виявлення відсутності військовослужбовця за місцем служби, матеріалами проведеного службового розслідування, а також іншими зібраними в ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

При вирішенні питання про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України враховано наступні обставини: вагомість наявних доказів вчинення підозрюваного злочину; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків у підозрюваного в місці його постійного проживання, зокрема ОСОБА_4 , розлучений, міцних родинних зв`язків не має, на утриманні неповнолітніх або інших осіб не має, роботи та інших законних джерел доходу не має; майновий стан підозрюваного, зокрема ОСОБА_4 , будь-яких законних джерел доходу, в тому числі для задоволення природних потреб у їжі, одязі та житлі, не має.

Відповідно до ст. 177 КПК України підстави застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовуються можливістю настання таких ризиків:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 по момент затримання незаконно перебував поза військовою частиною, не з`являвся до командування, не повідомляв про своє місцезнаходження, чим фактично переховувався від виконання військового обов`язку та має стійку мотивацію ухилятися від несення військової служби, що свідчить про реальний ризик повторного ухилення та невиконання процесуальних обов`язків. Окрім цього, підозрюваний ніде не працює, неодружений, що свідчить про відсутність в останнього будь-яких міцних соціальних зв`язків, та можливість зміни ним місцезнаходження з метою переховування від органів досудового розслідування та суду. До переховування підозрюваного може спонукати тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та бажання уникнути кримінальної відповідальності передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

2. Незаконно впливати на свідків, інших військовослужбовців.

Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 проходив службу у підрозділі, особовий склад якого може давати показання щодо обставин його самовільного залишення частини та перебуваючи на волі, підозрюваний може схиляти їх до зміни чи відмови від показань.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 може мати реальну можливість свідомо використовувати свої знання для ухилення від слідства, наприклад, шляхом вибору способів і місць переховування, враховуючи порядок перевірок та особливості організації пошуку дезертирів/осіб, які самовільно залишили військову частину, а також попереджати інших військовослужбовців, які можуть бути допитані як свідки, про проведення слідчих (розшукових) дій, з метою узгодження з ними показань чи перешкоджання їх допиту. Створювати перешкоди для встановлення істини у кримінальному провадженні шляхом поширення неправдивої інформації серед особового складу чи подання до командування неправдивих рапортів і пояснень.

З урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Фактичні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваномуу разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вказують на необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин будучи особою, яка усвідомлювала протиправність своїх дій, слідчий вважає доцільним при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначити розмір застави підозрюваному.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити його.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані матеріали, прийшов до наступного висновку.

сторін, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

23.12.2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

24.12.2025 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинено в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у скоєні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наданими у кримінальному провадженню доказами.

Слідчий суддя вважає встановленими та доведеними прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 5 ст. 407 КК України,

за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, що само по собі містить ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою ухилення від відбуття такого значного покарання у випадку, якщо воно буде призначено; у рамках досудового розслідування даного кримінального провадження ще не виконані всі слідчі (розшукові) дії, спрямовані на обґрунтування вини підозрюваного, що може свідчити про те, що підозрюваний може впливати на свідків; офіційно не працює, а отже і не має джерел для існування, що свідчить про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення; не має міцних соціальних зв`язків; неповнолітніх дітей або осіб похилого віку на утриманні не має.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до oc2.nsf/link1/an_1357/ed_2012_07_05/pravo1/T124651.html?pravo=1#1357" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію , майновий стан; наявність судимостей.

Слідчий суддя вважає, що причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушень, повністю підтверджується обґрунтованою підозрою у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявними у провадженні доказами, зазначеними безпосередньо у клопотанні та дослідженими під час судового засідання.

Відтак, слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам, а отже клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

За вказаних вище обставин клопотання слідчого судді 25.12.2025 року надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003649 від 25.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182 -184, 193, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003649 від 25.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят діб), тобто до 20.02.2026 року 22 години 26 хвилин.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали до 20.02.2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1