Справа № 307/2658/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/651/25, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.12.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.12.2025 року, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали - до 13 години 30 хвилини 07 лютого 2026 року.

З матеріалів контрольного провадження слідує, що у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000044, відомості про яке 28 січня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 297 КК України, про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 127 КК України.

Згідно обвинувального акта неповнолітній ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 23 січня 2025 року близько 19 години 00 хвилини за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 , де останній проживав разом з ОСОБА_9 , в якому ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з метою покарати ОСОБА_9 за те, що вона в грудні 2024 року викликала працівників поліції, які в подальшому запросили ОСОБА_7 в ІНФОРМАЦІЯ_1 , нанесли серію ударів по тілу ОСОБА_9 , спричинивши їй фізичний біль та моральні страждання, після чого ОСОБА_8 зняв зі своїх штанів ремінь і змусив ОСОБА_9 стати на коліна, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 почали душити її, однак ремінь порвався. У подальшому, ОСОБА_8 , взявши електрошуруповерт, почав свердлити дірку в грудній клітці та в лівій нозі ОСОБА_9 , таким чином спричинив їй сильну фізичну біль, від якої потерпіла втратила свідомість. Коли ОСОБА_9 прийшла до свідомості, то ОСОБА_5 та ОСОБА_8 продовжили наносити їй тілесні ушкодження, при цьому, ОСОБА_8 знову взяв в руки шуруповерт, на який намотав волосся з голови потерпілої, після чого його висмикнув та почав знову примушувати ОСОБА_9 стати на коліна та попросити вибачення за те, що в грудні 2024 року вона викликала працівників поліції, які в подальшому запросили ОСОБА_7 в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Потім ОСОБА_8 взяв до рук кухонний ніж та почав погрожувати ОСОБА_9 вбивством, однак, вона спробувала вихопити ніж, проте їй це не вдалося, після чого ОСОБА_8 завдав їй удари ножем в область кисті обидвох рук, та в подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_5 пригрозили потерпілій вбивством та залишили її, після чого вона втекла з місця події. В результаті вищевказаних протиправних дій потерпілій ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді травматичного видалення волосся лівої половини голови, крапкоподібні крововиливи в місцях видалення луковиць волосся, колоті поранення м`яких тканин лівої молочної залози та правого стегна, напівциркулярний, полосовидний поперечно розміщений синець передньо-бокових поверхонь шиї, різані рани в області перших пальців обох кистей рук, синця лівої очної ділянки та масивного підшкірного крововиливу правого плеча та синця задньої поверхні правої половини грудної клітки, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Неповнолітній ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, тобто у катуванні, будь-якому умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчиненому з метою покарати її за дії, вчинені нею та з метою залякування її, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Крім цього, неповнолітній ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 25 січня 2025 року близько 14 години 20 хвилини, перебуваючи у вітальній кімнаті будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 , де останній і проживає, під час спільного розпивання алкогольних напоїв (горілки) між ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нанесли серію ударів руками та ногами по тілу ОСОБА_10 , після чого залишили побитим лежати на підлозі вказаної кімнати, а самі продовжили розпивати алкогольні напої. У подальшому, того ж дня, близько 15 години 15 хвилини в будинок за вищевказаною адресою прийшов неповнолітній ОСОБА_5 , який приєднався до застілля та спільно з ОСОБА_8 вживали наркотичну речовину, після чого у ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виник умисел на спричинення смерті ОСОБА_10 .. Надалі, вищевказані особи з метою заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи за попередньою змовою групою осіб, почали наносити тілесні ушкодження останньому руками та ногами по голові та інших частинах тіла, в тому числі із застосуванням невстановленого органом досудового розслідування предмету, внаслідок чого спричинили останньому численні тілесні ушкодження, а саме: важку черепно-мозкову травму, зокрема: а) відкритий здавлений перелом потиличної кістки справа, субдуральний крововилив в задній черепній ямці, субарахноїдальні крововиливи в правій потиличній долі, наскрізна забійна рана м`яких тканин потиличної ділянки голови справа; б) важка закрита черепно-мозкова травма з підоболонковими крововиливами, а саме: субдуральною лівобічною гематомою об`ємом 150-180 мл у виді рідкої темно-червоного кольору крові з рихлими згустками, субарахноїдальними крововиливами в лівих лобно-тім`яно-скроневих долях та правій лобній долі, множинних крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лівій лобно-тім`яно-скроневій та правій лобній областях з імбібіцією крові в лівій скроневий м`яз; закритий перелом кісток носу, розлитий синець на шкірних покровах носу; травматичне видалення зубів - передніх різців 1, 2, 3-го справа, 1-2-го зліва на верхній щелепі та 1, 2, 3-справа і 1, 2, 3-го зліва на нижній щелепі, обширні наскрізні забійно-рвані рани верхньої та нижньої губ рота, забійну рана шкірних покровів в області правого кута рота; обширну забійно-рвану рану чола та брівної ділянки правої половини голови; множинні, обмеженої форми та розливного характеру підшкірні синці обличчя та лівої вушної раковини. Вищевказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, які являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення та які спричинили насильницьку смерть ОСОБА_10 , яка настала внаслідок набряку та здавлення головного мозку, що розвинулася на фоні важкої відкритої черепно-мозкової травми з пошкодженням кісток черепа та масивними підоболонковими крововиливами.

Неповнолітній ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у вбивстві, умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2025 року відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (Шістдесят) днів без визначення розміру застави до 21 вересня 2025 року включно.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2025 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (Шістдесят) днів без визначення розміру застави до 13 листопада 2025 року включно.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 відхилено, а ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2025 року відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (Шістдесят) днів без визначення розміру застави до 04 січня 2026 року включно.

Прокурор Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_11 подав до Тячівського районного суду клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , позаяк неповнолітній ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. У вчиненні зазначених кримінальних правопорушень обґрунтовано обвинувачується неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , з базовою загальною освітою, не працюючий, не одружений, раніше не судимий. 28 січня 2025 року ОСОБА_8 , неповнолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, повідомлено про підозру у вчинені ними кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та 30 січня 2025 року слідчим суддею відносно них обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без права внесення застави. 21 лютого 2025 року неповнолітньому ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України. 20 березня 2025 року першим заступником керівника обласної прокуратури строк досудового розслідування продовжено до 3-х місяців. 25 березня 2025 року слідчим суддею Тячівського районного суду Закарпатської області продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування. 17 квітня 2025 року слідчим суддею Тячівського районного суду Закарпатської області строк досудового розслідування продовжено до 6 місяців. В цей же день, слідчим суддею Тячівського районного суду Закарпатської області продовжено строк дії запобіжного заходу на 60 діб. 16 червня 2025 року слідчим суддею Тячівського районного суду Закарпатської області продовжено строк дії запобіжного заходу в межах строків досудового розслідування. 18 липня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 127 КК України. 22 липня 2025 року затверджено обвинувальний акт, який скерований до Тячівського районного суду Закарпатської області. Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 липня 2025 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 вересня 2025 року включно. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 листопада 2025 року включно. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2025 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04 січня 2026 року включно. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а саме, ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки злочини, які йому інкримінуються є тяжким та особливо тяжким, а міра покарання за такі злочини може бути підставою та мотивом переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з Польщею, Угорщиною, Румунією та Словаччиною, дає підстави вважати, що останній, усвідомлюючи тяжкість злочинів та невідворотність покарання за їх вчинення, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою поза межами пунктів пропуску через державний кордон України, а також переховуватись на території України. Крім того, неповнолітній обвинувачений немає постійного місця роботи або навчання, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки такі особи не допитані у ході судового розгляду, у зв`язку з цим, ОСОБА_5 може на них впливати, а також впливати на інших співучасників злочину. На даний час зазначене кримінальне провадження судом не розглянуто та свідки, потерпілі у судовому засіданні не допитувались. У сторони обвинувачення є підстави вважати, що ОСОБА_5 може здійснювати тиск та вплив на свідків і потерпілих з метою дачі ними завідомо неправдивих показань чи відмови від дачі показань, оскільки такі мешкають у одному населеному пункті з останнім. Також неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом недотримання своїх обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Хоча ОСОБА_5 раніше не судимий, однак, він обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти життя та здоров`я особи. Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 є працездатний, тяжкими захворюваннями не страждає. Даних, які б вказували на неможливість продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено. Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 .. Альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого, тому наявна необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. Враховуючи п. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України немає підстав визначати розмір застави, оскільки неповнолітній ОСОБА_5 вчинив злочин, що спричинив загибель людини, тобто смерть ОСОБА_10 , та вчинив злочин із застосуванням насильства щодо потерпілої ОСОБА_9 .. Вказані вище ризики, які встановлені під час досудового розслідування при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього ОСОБА_5 та при продовженні строку тримання його під вартою не зменшилися та продовжують існувати, і тому тримання під вартою обвинуваченого є виправданим.

Ухвалою констатовано, що розглядаючи клопотання, місцевий суд відповідно до ст. 178 КПК України врахував мету і підстави застосування запобіжного заходу, наявність обгрунтованого обвинувачення у вчиненні неповнолітнім ОСОБА_5 даних кримінальних правопорушень, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , який за місцем навчання характеризувався негативно, йому притаманні спалахи агресії, у період вчинення інкримінованих йому діянь тяжким психічним розладом не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, ті обставини, що він немає постійного місця навчання чи роботи, немає тісних соціальних зв`язків, його репутацію (попередню соціальну поведінку), та ті обставини, що він обвинувачується у скоєнні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, що є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, та прийшов до висновку, що встановлені ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не відпали та не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, встановлені обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, судове слідство у кримінальному провадженні триває, а тому тримання під вартою обвинуваченого буде виправданим та необхідним. Крім того, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив смерть людини, суд першої інстанції відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з цим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу. Вказує, на сумнівність суті вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікацію дій. Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставним, оскільки не має на меті запобігти ризикам, наведеним у ч. 1 ст. 177 КПК України. Обґрунтування ризиків вказаних у клопотанні прокурора, зокрема, ризику переховуватися від органів досудового розслідування тяжкістю вчинення злочину є неправомірним, оскільки згідно ст. 178 КПК України, тяжкість вчинення злочину є самостійною обставиною, яка повинна враховуватися судом при обранні запобіжного заходу. При цьому, у обґрунтування вказаного у клопотанні ризику ставиться не реальні наявні докази його існування, а домисли про його настання саме через усвідомлення можливості настання покарання у виді позбавлення волі. Апелянт зауважує, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений неодноразово виявляв щире прагнення співпрацювати зі слідством, оскільки вважав, що така співпраця сприятиме об?єктивному встановленню істини у справі та підтвердженню його непричетності до інкримінованого кримінального правопорушення. Зокрема, стороною захисту було подано клопотання про проведення одночасних допитів - як одного з найбільш ефективних процесуальних механізмів для виявлення суперечностей у показаннях інших учасників провадження. Проте, незважаючи на процесуальну доцільність такої слідчої дії, слідчий без належного обґрунтування відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту, чим, на переконання захисту, було грубо порушено право обвинуваченого на захист. Просить скасувати ухвалу та змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю. Під час судового засідання дослідити наявні письмові докази, які досліджувалися під час розгляду клопотання.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності прокурора береться до уваги те, що: останній належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги; заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день до апеляційного суду від сторони обвинувачення не надходило.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За змістом ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

З ухвали слідує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою обґрунтовано взяв до уваги наявність обгрунтованого обвинувачення у вчиненні неповнолітнім ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , який за місцем навчання характеризувався негативно, те, що останньому притаманні спалахи агресії, у період вчинення інкримінованих йому діянь тяжким психічним розладом не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, ті обставини, що він немає постійного місця навчання чи роботи, немає тісних соціальних зв`язків, його репутацію (попередню соціальну поведінку), та ті обставини, що він обвинувачується у скоєнні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, що є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі доведеності його вини.

Враховуючи ці обставини, місцевим судом обгрунтовано встановлено, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не відпали та не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи наведене, посилання апеляційної скарги про те, що обґрунтування ризиків вказаних у клопотанні прокурора, зокрема, ризику переховуватися від органів досудового розслідування тяжкістю вчинення злочину є неправомірним, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

При цьому, колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, вважаючи, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відсутність запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 чи застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, може призвести до неналежного виконання покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків як обвинуваченого.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Що стосується тверджень про сумнівність суті вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів констатує, що на цій стадії процесу апеляційній суд не вправі вирішувати це питання. Зокрема, такі питання вирішуються судом під час розгляду провадження по суті.

Із цих самих підстав, колегія суддів відхиляє і твердження апеляційної скарги про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений ОСОБА_5 і не має на меті переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, їх тяжкість, а також інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України і прийшов до правильного висновку про неможливість визначення обвинуваченому розміру застави щодо злочину, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив смерть людини.

Інші наведені доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, твердження якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , відхилити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.12.2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: