ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/8767/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/676/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 січня 2026 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0000357 від 22.04.2024 за частиною 1 статті 125 КК України, № 0000288 від 21.05.2025 за частиною 1 статті 309, № 0000582 від 28.03.2025 за частиною 4 статті 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125 КК України, частиною 1 статті 309, частиною 4 статті 185 КК України, застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.03.2026 року, включно та визначено суму застави у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн. При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти з покладенням наступних обов`язків: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, який буде встановлено та в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання уповноваженим органам свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із ізоляцією від суспільства. Апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як визнає вину, відсутні підстави вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність. Обвинувачений не переховувався, оскільки виникло непорозуміння через його неналежне повідомлення про виклик до суду. Обвинувачений повісток від суду не отримував, сам є безграмотним, кожного разу, коли дільничний його повідомляв у телефонному режимі, обвинувачений прибував, що підтверджується матеріалами справи.

Стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не враховано дані про особу обвинуваченого, який має інвалідність 3 групи, є неграмотним. Рішення суду щодо застосування до обвинуваченого приводу залишилися не виконаними не з вини обвинуваченого, а через їх невиконання органами досудового розслідування та відсутності контролю з боку прокурора за їх виконанням.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для її задоволення, з огляду на наступне. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного. Статтею 194 КПК України передбачено порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його процесуальну поведінку, погодився з доводами прокурора, що наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, та вважав, що застосування на даний час до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Застосовуючи до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якого вважав достатнім для належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у випадку його звільнення з-під варти.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника про надмірну суворість застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

З матеріалів провадження вбачається, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває три обвинувальних акти щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125 КК України, частиною 1 статті 309, частиною 4 статті 185 КК України. Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали суду, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Разом з тим, відповідно до вимог частини 7 статті 42 КПК України, обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд.

Захисник в апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_7 є неграмотним, не пише та не читає, судом не було вжито заходів щодо ознайомлення обвинуваченого із датою судового засідання, повісток про виклик до суду обвинувачений не отримував, за викликом дільничного у телефонному режимі, кожного разу прибував.

Поряд з цим, як зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся у судові засідання на виклик суду, про слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать його особисті розписки. Також, судом неодноразово постановлялися ухвали про привід обвинуваченого та ухвалою суду від 28.11.2025 ОСОБА_7 оголошено у розшук. У судове засідання, призначене на 28.11.2025, ОСОБА_7 доставлено приводом, після вручення у судовому засіданні обвинуваченому клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_7 покинув приміщення суду без пояснення причин. З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що ухвалою суду від 06.11.2024 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000357 від 22.04.2024 за частиною 1 статті 125 КК України, до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано привід. При цьому, в мотивувальній частині ухвали зазначено, що про судове засідання, призначене на 10.10.2024 обвинувачений був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою з його особистим підписом, однак останній у судове засідання не прибув, причин неприбуття не повідомив. Ухвалами від 01.04.2025, 23.05.2025, 20.06.2025, 15.09.2025, 07.11.2025, 21.11.2025 до обвинуваченого повторно застосовано привід. Відповідно до змісту ухвали суду від 21.11.2025, до суду надходили рапорти про відсутність обвинуваченого за місцем проживання/зобов`язання ОСОБА_7 про явку до суду. Ухвалою суду від 28.11.2025 оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_7 . У мотивувальній частині ухвали суду зазначено, що 28.11.2025 обвинувачений прибув у судове засідання, але після вручення йому прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та оголошення судом перерви для ознайомлення із клопотанням, обвинувачений залишив приміщення суду та у судове засідання після перерви не прибув, не повідомивши причин.

Вказані обставини об`єктивно свідчать про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, що впливає на затягування судового провадження, яке на даний час знаходиться на стадії підготовчого провадження.

Небезпідставними є висновки суду щодо існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи, що судовий розгляд по суті ще не розпочато, свідки та потерпілі безпосередньо судом не допитані. Щодо наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено про наявність трьох об`єднаних кримінальних проваджень у суді щодо ОСОБА_7 , відсутність працевлаштування та стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання. Крім того, зі змісту обвинувальних актів вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений 16.09.2022 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за частиною 1 статті 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із звільненням від його відбування з іспитовим строком 2 роки. При цьому, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні вже 21.04.2022 нового кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

Встановлені обставини обгрунтовано свідчать про те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України наявні, у зв`язку із чим, підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Обставин, які б виключали можливість вчинення обвинуваченими дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та вказували б на наявність у них достатньо міцних соціальних зв`язків, судом апеляційної інстанції не встановлено та захисником таких в апеляційній скарзі не наведено. Посилання захисника на ту обставину, що обвинувачений є неграмотним та має інвалідність не спростовують обгрунтованості висновків суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, враховуючи його неодноразові неприбуття до суду та залишення приміщення суду після вручення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу.

Крім того, судом першої інстанції визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі, який визначається для тяжких злочинів, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, переховуватись від органів досудового слідства та суду.

Враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, процесуальну поведінку ОСОБА_7 , колегія суддів не встановила обгрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи встановлені обставини, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 січня 2026 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: