Справа № 333/342/26
Провадження № 1-кс/333/495/26
УХВАЛА

14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000226, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Січневе Ширяєвського району Одеської області, громадянина України, одруженого, перебуває на посаді стрільця (помічника кулеметника) 2 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «старший солдат», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2026 року старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000226, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройові частині) старшого солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця (помічника кулеметника) 2 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_7 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старший солдат ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Разом з цим, старший солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

13.01.2026 року, приблизно о 08:00 год., т.в.о. командира 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ майор ОСОБА_8 , в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ на території Вознесенівського району міста Запоріжжя, зачитав старшому солдату ОСОБА_5 наказ, направлений на реалізацію бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 НГУ полковника ОСОБА_9 , №94дск від 12.01.2026, щодо переміщення на територію АДРЕСА_2 та про прибуттю до визначеного району, за окремим бойовим розпорядженням висування на рубіж блокування із завданням зайняти позицію та перейти до оборони, створити систему спостереження та вогню, провести фортифікаційне обладнання позиції, встановити мінно-вибухові та невибухові загородження, та надав наказ про його виконання.

Після цього старший солдат ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, не виконав вказаний наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел старший солдат ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності т.в.о. командира 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ майора ОСОБА_8 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, умисно не виконав наказ т.в.о. командира 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ майора ОСОБА_8 , направлений на реалізацію бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 НГУ полковника ОСОБА_9 , №94дск від 12.01.2026, щодо переміщення на територію АДРЕСА_2 та про прибуттю до визначеного району, за окремим бойовим розпорядженням висування на рубіж блокування із завданням зайняти позицію та перейти до оборони, створити систему спостереження та вогню, провести фортифікаційне обладнання позиції, встановити мінно-вибухові та невибухові загородження, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Таким чином, ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України іншому умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану.

13.01.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; протоколами допиту свідків, матеріалами службового розслідування та іншими матеріалами кримінального провадження.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; протоколами допитів свідків, матеріалами службового розслідування та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 402 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри підозрюваного вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме інше умисне невиконання наказу начальника, в умовах воєнного стану, яке по своїй суті являється ухиленням від виконання військового обов`язку.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що на даний час, у зв`язку із початковим етапом досудового розслідування даного кримінального провадження, встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_5 , у випадку обрання до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них, які враховуючи початковий етап досудового розслідування ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту в якості свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

Враховуючи процедуру отримання на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, ОСОБА_5 на теперішній час являється військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим фактично вчинить нове кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про необхідність ізоляції ОСОБА_5 задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду і слідства, впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 буде саме тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 при ухваленні вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок самовільного залишення місця служби, слідчий вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 неможливо, оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 402 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчий вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні просив клопотання слідчого підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він не відмовляється від проходження служби або виконання бойових завдань. Водночас, він відмовляється проходити службу саме у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, мотивуючи це відсутністю довіри до командування зазначеної частини, так як командири віддають неправомірні накази. Він знайшов іншу військову частину, а саме НОМЕР_2 НГУ, яка направила військовій частині НОМЕР_1 НГУ письмову згоду, а також відношення в електронному вигляді щодо його переведення.

Водночас, зазначене звернення військовою частиною № НОМЕР_1 НГУ було проігноровано.

Більше року тому до нього було доведено бойовий наказ, від виконання якого він відмовився. У зв`язку з такою відмовою 01.02.2025 року його було переміщено до підвального приміщення, де утримувалися військовослужбовці, які відмовлялися від виконання наказів. Протягом майже року він очікував на прийняття рішення Державним бюро розслідувань.

13.01.2026 року до нього було доведено наказ №94дск від 12.01.2026 року, відповідно до якого завданням визначалося зайняття позиції, перехід до оборони, а також встановлення мінно-вибухових та невибухових загороджень. Водночас, він не розуміє, яким чином повинен виконувати завдання сапера, оскільки був прийнятий на військову службу на посаду кулеметника, а відповідної підготовки, спеціальних знань та навичок сапера не має.

Також він повідомив, що не знає, чи повинен виходити на позицію одноосібно чи у складі взводу, оскільки відповідних роз`яснень та інструктажу йому надано не було.

Він має сім`ю, про яку зобов`язаний піклуватися.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що клопотання слідчого недостатньо обґрунтоване, прокурор не довів про наявність ризиків, зазначених у ньому.

Знаючи, що поставлене бойове завдання не відповідає займаній посаді підозрюваного, керівництво військової частини НОМЕР_1 НГУ всеодно довело його до підозрюваного для виконання, що свідчить про неефективне керування зазначеною військовою частиною.

Майже рік підозрюваний перебував у розташуванні військової частини в певному місці відповідно до наказу. Він не мав і не має наміру переховуватися від командування частини, бажає продовжити військову службу, але в іншій військовій частині.

У січні 2025 року він звернувся до військової частини НОМЕР_2 НГУ, яка погодилася прийняти його на посаду навідника-оператора та провести відповідне навчання. Після надання письмової згоди до військової частини НОМЕР_1 НГУ було направлено електронне відношення, яке залишилося без розгляду.

ОСОБА_5 відповідально ставиться до зазначеної ситуації, до нього в порядку ст. 208 КПК не застосовувалося затримання, самовільно військову частину він не залишав.

Підозрюваний має сталі достатні соціальні зв`язки (дружину та двох малолітніх дітей), тому відсутні підстави для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вислухавши доводи та пояснення прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 13.01.2026 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.4 ст.402 КК України за фактом непокори військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме: відмові виконати наказ командира, вчиненій в умовах воєнного стану(кримінальне провадження №0000226).

13.01.2026 року постановою заступника керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті МелітополіОСОБА_10 доручено проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні групі слідчих у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , старший групи ОСОБА_3 .

13.01.2026 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_21 визначено групу прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000226, у складі: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_4 , старший групи ОСОБА_22 .

13.01.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_22 , та доданих до нього матеріалів, підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 отримали 13.01.2026 року, тому встановлений законодавством час для ознайомлення з вказаними матеріалами, був дотриманий, враховуючи початок судового засідання.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Водночас, слідчий суддя зобов`язаний перевірити обґрунтованість підозри, яка містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства), § 32).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_8 та ОСОБА_29 , які пояснили, що вони проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ. У цій же військовій частині проходить службу солдат ОСОБА_5 на посаді стрільця (помічника кулеметника) 2 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення. 13.01.2026 року останньому доведено та надано бойовий наказ командира 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ №94дск щодо залучення його до виконання бойових (спеціальних) завдань на території с. Копані Покровського району Донецької області в операційній зоні 1 КНГУ «Азов». ОСОБА_5 вказав, що він не відмовляється від його виконання, а бажає переведення до іншої військової частини, у зв`язку з відсутністю довіри до командування, при цьому до виконання наказу так і не приступив;

- матеріалами службового розслідування;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра стосовно ОСОБА_5 є цілком обґрунтована. Доводи захисника та підозрюваного, викладені на захист прав та законних інтересів останнього, щодо незаконності бойового наказу, підлягають перевірці в ході досудового розслідування у межах даного кримінального провадження, а також під час його судового розгляду у порядку, встановленому законом.

Водночас, слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор у судовому засіданні не довели, що маються достатні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказують останні.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначив, що маються ризики , що ОСОБА_5 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Обґрунтовуючи вказаний ризик слідчий зазначив, що він підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Судом встановлено, що з 14.03.2022 року ОСОБА_5 проходить військову службу в НГУ.

ОСОБА_5 звернувся до військової частини НОМЕР_2 НГУ, з метою переведення.

До військової частини НОМЕР_1 НГУ від військової частини НОМЕР_2 НГУ надійшла письмова згода №3/12/10/1-62 від 06.01.2025 року, у якій зазначено, що ОСОБА_5 відповідає вимогам запропонованої посади навідника-оператора 3-го відділення оперативного призначення 2-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Південного ОТО Національної гвардії України. У зв`язку з цим вказана військова частина просить у встановленому порядку порушити клопотання про переміщення старшого солдата ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.

У лютому 2025 року підозрюваний відмовився від виконання бойового завдання, у зв`язку з чим його було переміщено до підвального приміщення, в якому він знаходився до 13.01.2026 року.

13.01.2026 року ОСОБА_5 було зачитано наказ, направлений на реалізацію бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 НГУ полковника ОСОБА_9 №94дск від 12.01.2026 року, від виконання якого він відмовився, у зв`язку з відсутністю довіри до командування зазначеної частини.

Враховуючи, що ОСОБА_5 виявив намір перевестися до іншої військової частини ще до відмови від виконання бойового завдання, відмовився від його виконання через відсутність довіри до командування військової частини НОМЕР_1 НГУ, у якій проходить службу, а також з огляду на те, що він перебував у підвальному приміщенні близько 11 місяців і не мав наміру самовільно залишати військову частину або переховуватися від командування, очікуючи досудового розслідування ДБР, вважаю, що відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 має намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків

Обґрунтовуючи вказаний ризик слідчий зазначив, що на даний час, встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_5 , у випадку обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них. При цьому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків.

Під час судового розгляду встановлено, що у даному кримінальному провадженні фактично слідчими допитано 6 свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_8 та ОСОБА_29 . Від останніх не було заяв про якийсь вплив з боку підозрюваного.

Крім того, посилання слідчого, що ОСОБА_5 може впливати на майбутніх свідків слідчий суддя оцінює критично, так як підозрюваний не скоїв жодних дій, не висловив намірів, які б свідчили про такий можливий вплив. Також, слідчим не зазначено взагалі, чи будуть ще ним або іншим слідчим допитані будь-які особи як свідки у даному кримінальному провадженні.

Щодо вчинення іншого кримінального правопорушення

Обґрунтовуючи вказаний ризик слідчий зазначив, що підозрюваний ОСОБА_5 на теперішній час являється військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим фактично вчинить нове кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України.

Доказів про наміри або можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, слідчим та прокурором у судовому засіданні надано не було.

За таких обставин вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого у зв`язку з недоведеністю наявності достатніх підстав вважати, що у підозрюваного ОСОБА_5 існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на який вказує слідчий та прокурор.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 194, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000226, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного.

Повний текст ухвали складено 19.01.2026 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1