ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/713/26
провадження № 1-кс/753/184/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000030, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

до Дарницького районного суду м. Києва надійшло вищезазначене клопотання.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розглядається кримінальне провадження № 0000030, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08 січня 2026 року приблизно о 20:00 год., співробітниками УПП у м. Києві ДКП на паркувальному майданчику гіпермаркету «Епіцентр», що за адресою: м. Київ, пр-т П. Григоренка, 40, під час патрулювання виявлено автомобіль марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10 липня 1997 року на праві власності належить ОСОБА_4 , та має номер кузова (VIN) НОМЕР_3 , керування яким здійснював ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі ЗУ 2Про національну поліцію» було здійснено запинку автомобіля. Після цього, під час поверхневої перевірки автомобіля, співробітниками поліції було виявлено ознаки втручання до маркування номерів кузова автомобіля.

В подальшому, 08 січня 2026 року під час проведення огляду місця події, за добровільної згоди ОСОБА_5 було оглянуто автомобіль та виявлено, що кузов автомобіля має ознаки втручання до маркування номерів кузова, а саме: номер кузова (VIN) НОМЕР_3 , має видимі пошкодження номеру та невідповідності номеру кузова (VIN) зазначеного у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, тобто на табличці зазначений схожий номер кузова (VIN) НОМЕР_4 .

У зв`язку із чим, під час проведення огляду місця події було вилучено автомобіль марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі до автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10 липня 1997 року.

09 січня 2026 року постановою дізнавача ВД Дарницького УП ГУ НП у м. Києві автомобіль марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі до автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10 липня 1997 року, видавник Білоцерківське МРЕВ ДАІ Київської області, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000030, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

У ході проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі до автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10 липня 1997 року, з метою їх збереження як речових доказів.

У судове засідання, призначене на 23 січня 2026 року власник майна ОСОБА_4 , фактичний користувач ОСОБА_5 та прокурор не з`явилися. Від прокурора надійшов лист, у якому він зазначив, що клопотання підтримує, просить скасувати арешт та розглядати клопотання за його відсутності. Причини неявки власника майна та фактичного користувача суду невідомі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися шляхом надсилання повісток на адреси їх місця проживання. Окрім того ОСОБА_5 про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання смс-повідомлення на номер телефону, який перебуває у його користуванні.

Враховуючи приписи частини першої статті 172 КПК України (неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання), з огляду на строки розгляду клопотання, визначені КПК України, слідчий суддя дійшов висновку щодо розгляду клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими прокурор обґрунтовує його задоволення, оцінивши всі обставини у сукупності, заслухавши позиції учасників справи, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання прокурора про арешт майна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що автомобіль «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

З матеріалів клопотання вбачається, що фактичним користувачем транспортного засобу є ОСОБА_5 .

Відомостей щодо перебування автомобілів у розшуку, або доказів які вказують на те, що водій ОСОБА_5 протиправно користувався вказаним транспортним засобом, матеріали клопотання не містять.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Зокрема пункт 7 частини другої статті 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до частини першої статті 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Описана у клопотанні фабула на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, слідчий суддя вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що майно, а саме, автомобіль марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 , ключі до автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10 липня 1997 року, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З огляду на положення частин другої-третьої статті 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільців майна та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, слідчим суддею не встановлено.

Арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 КК України, автомобіль, на які прокурор просить накласти арешт, а також ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відповідають критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, зважаючи на правову підставу для арешту майна, слідчий суддя вважає, що незастосування запобіжного заходу у виді арешту майна створить ризики переховування, знищення або спотворення інформації, яка має значення для досудового розслідування, і з огляду на завдання кримінального провадження вважає, що у даному випадку втручання у володіння майном, виходячи з визначених КПК України засад кримінального провадження, є виправданим та пропорційним, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

клопотання прокурора - задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , а також ключі від автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10 липня 1997 року, видане Білоцерківським МРЕВ ДАІ Київської області, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1