Справа № 740/38/26
Провадження № 1-кп/740/186/26
УХВАЛА

про призначення судового розгляду

19 січня 2026 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000761 від 23.11.2025 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ніжин, Чернігівської області, громадянки України, незаміжньої, працювала на посаді торгового представника ТОВ «БАЯДЕРА ЛОГІСТИК», раніше не судимої в силу ст.89 КК України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

06.01.2026 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з Ніжинської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.11.2025 за №0000761, щодо ОСОБА_3 вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою від 07.01.2026 було призначено підготовче судове засідання.

19.01.2026 прокурор подав клопотання про продовження ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, зазначивши, що ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.11.2025 ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор зазначив, що на даний час ризики, які були підставою для застосування та подальшого продовження запобіжного заходу продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить запобіганню наявним ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду та підтримав подане клопотання.

Захисник адвокат ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_3 не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду,

Щодо заявленого клопотання, обвинувачена просила зменшити розмір застави, а її захисник просив застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та зменшити розмір застави, оскільки обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, наведені прокурором ризики не підтверджені, обвинувачена визнає свою провину, активно сприяла органу досудового розслідування у встановлені всіх обставин вчиненого злочину.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України. Дане кримінальне провадження підсудне Ніжинському міськрайонному суду Чернігівської області відповідно до ст.ст.32-33 КПК України.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, порушень вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та були підставою для повернення обвинувального акту прокурору, судом не встановлено.

З метою підготовки до розгляду судом: визначено дату та місце проведення судового розгляду; з`ясовано, що судовий розгляд необхідно здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні; з`ясовано питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; вчинено інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Щодо заявленого прокурором клопотання суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються (продовжуються) з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім інших, і запобіжні заходи. Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове засідання не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 спливає 21.01.2026, по справі судовий розгляд по суті не розпочато.

У частині п.1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Підставою продовження запобіжного заходу згідно з ч.2 ст.177 КПК є наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний (обвинувачений) може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочину діяльність. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, має бути враховано тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого та розмір заподіяної ним майнової шкоди.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_3 , суд, ураховує, що ризики, які полягають у можливості обвинуваченої переховуватися від суду, з огляду на міру покарання, яка їй загрожує у разі визнання винуватою, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, а також з огляду на конкретні обставини висунутого обвинувачення.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченої, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Таким чином, на переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_3 покладених на неї обов`язків. Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо неї є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Згідно з ч4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням окрім обставин кримінального правопорушення, ще й майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З огляду на існуючі ризики, враховуючи при цьому особу обвинуваченої, стадію на якій перебуває дане кримінальне провадження, суд приходить до висновку про можливість зменшити розмір застави.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена ст.5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010. У цій справі, посилаючись на п.3 ст.5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, суд повинен, врахувавши положення ст.ст.177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, суд, зважаючи на практику ЄСПЛ, відповідно до якої з плином часу ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, значно зменшуються або ж взагалі зникають, суд вважає можливим зменшити розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді, і визначити обвинуваченій розмір застави достатнім для забезпечення виконання нею обов`язків передбачених КПК України у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Інших клопотань від учасників судового провадження не надходило.

Керуючись ст.ст. 183, 194, 197, 199, 314, 315 КПК України, суд

постановив:

призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ніжині на 14 год 30 хв 25 лютого 2026 року.

У судове засідання викликати прокурора, призначеного на здійснення повноважень по даному кримінальному провадженню, захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 .

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 19 березня 2026 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) грн.

У разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, негайно звільнити ОСОБА_3 з-під варти та покласти на ОСОБА_3 обов`язки відповідно до ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрована, проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками зі сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні;

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити, що згідно ч. 6, 8, 11 ст.182 КПК України з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачена, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явилася за викликом до суду без поважних причин чи не повідомила про причини своєї неявки, або якщо порушила інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України уповноваженій службовій особі місця ув`язнення у разі внесення застави роз`яснити ОСОБА_3 її обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_3 , передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченої та її явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Обвинувачену ОСОБА_3 , яка перебуває під вартою, етапувати до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області із ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» на 14 год 30 хв 25 лютого 2026 року.

Копію ухвали негайно вручити під розписку обвинуваченій, та направити для виконання до Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена у частині продовження строку тримання під вартою безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня її оголошення (отримання обвинуваченою копії).

Подання апеляційної скарги на ухвалу в цій частині зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1