ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/9485/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/1256/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора та підозрюваного, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19.09.2025,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 по кримінальному провадженню № 0000681 від 14.05.2021 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 190 КК України.

ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 60 днів, а саме до 17 листопада 2025 року, включно, із визначеною заставою у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн 00 коп., після внесення якої, визначено ОСОБА_7 з-під варти звільнити та покласти на нього обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатись з постійного місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілою ОСОБА_18 у даному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, підозрюваний подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який та переглянути рішення застави, обравши йому заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів. Вважає, що ризики стороною обвинувачення не доведені і не підтверджені, що призвело до необґрунтованого рішення. Виходячи з цих обставин і його стану здоров`я, який значно погіршився в умовах тримання під вартою, просить задовольнити його вимоги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу підозрюваного та просив пом`якшити йому запобіжний захід або зменшити розмір застави.

В порядку підготовки до апеляційного розгляду, апеляційним судом було постановлено ухвалу про призначення розгляду апеляційної скарги підозрюваного в режимі відеоконференції та доручено представнику ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » забезпечити його участь, проте, забезпечити участь підозрюваного не надалось можливим через відсутність технічної можливості.

Прокурор, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за його відсутністю, до апеляційного суду не надходило.

Беручи до уваги, вищенаведене, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності обвинуваченого та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Крім цього, апеляційна скарга обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СУ ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000681 від 14.05.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно матеріалів справи, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , не бажаючи займатися законною трудовою діяльністю та не маючи законного джерела доходів, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету збагачення протиправним шляхом, приблизно у кінці листопада 2024 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), вступив у злочинну змову з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з метою незаконного придбання права на майно.

У подальшому ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , реалізуючи спільний намір, направлений на незаконне придбання права на майно шляхом обману, а саме: права власності на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у вигляді незаконного набуття членами злочинної групи права власності на зазначену квартиру, та бажаючи настання цих наслідків, отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_1 , після чого відправив посилкою зазначений паспорт через оператора транспортно логістичних послуг « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_19 .

Надалі ОСОБА_19 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на шахрайське заволодіння квартирою, розташованою за вказаною вище адресою, за невстановлених слідством обставин передав ОСОБА_20 паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_1 , для здійснення підроблення офіційного документу шляхом внесення до нього змін, що полягали у заміні фотокартки на першій та другій сторінці паспорту, з метою його подальшого використання при шахрайському заволодінні правом на нерухоме майно.

У подальшому ОСОБА_20 отримавши від ОСОБА_19 паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_1 , здійснив підроблення офіційного документу шляхом внесення до нього змін, що полягали у заміні фотокартки на першій та другій сторінці паспорту, з метою його подальшого використання при шахрайському заволодінні правом на нерухоме майно, а саме змінив у ньому фотокартку ОСОБА_21 на фотокартку заздалегідь контрольованої особи ОСОБА_17 , який не був обізнаний про злочинні наміри групи осіб щодо шахрайського заволодіння квартири.

26.02.2025 ОСОБА_19 , продовжуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння шахрайським шляхом вищевказаною квартирою, отримав шляхом відправлення через оператора транспортно логістичних послуг « ІНФОРМАЦІЯ_4 » конверт від ОСОБА_7 , в якому містились документи на зазначену квартиру, а саме: витяг з державного реєстру речових прав, картка платника податків на ім`я ОСОБА_21 , свідоцтво про право спадщини за законом №166, звіт з належної оцінки квартири АДРЕСА_2 на 23 арк., план квартири, довідка про зареєстрованих у приміщенні осіб, технічний паспорт квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи із корисливих мотивів та за попередньою змовою з ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у вигляді незаконного набуття членами злочинної групи права власності на зазначену квартиру, та бажаючи настання цих наслідків, вирішили здійснити продаж зазначеної квартири з використанням засобів, які заздалегідь були пристосовані для вчинення злочину, а саме: підробленого паспорту власника майна, достовірно знаючи, що останній помер та з цією метою підшукували потенційного покупця.

Після цього підконтрольна особа ОСОБА_17 разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 діючи за спільною домовленістю, повинні були прибути до офісу приватного нотаріуса, де ОСОБА_17 , мав отримати від ОСОБА_20 завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_1 із зміненою у ньому фотокарткою ОСОБА_21 на фотокартку ОСОБА_17 , а також отримати від ОСОБА_19 інші документи на квартиру, отримані ОСОБА_19 від ОСОБА_7 , необхідні, відповідно до положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Надалі ОСОБА_17 , представляючись померлим власником квартири - ОСОБА_21 повинен був надати нотаріусу вищевказані документи, необхідні для укладення правочину, ввівши тим самим в оману потенційного покупця та нотаріуса.

Отже, ОСОБА_19 , ОСОБА_7 та ОСОБА_20 вчинили готування на незаконне набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка перебувала у приватній власності ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вартістю, згідно з довідки про найбільш вірогідну ціну нерухомого майна станом на 29.11.2024 1 600 000,00 (один мільйон шістсот тисяч) грн., що є особливо великим розміром.

У випадку доведення злочину до кінця, протиправними діями ОСОБА_19 , ОСОБА_7 та ОСОБА_20 територіальній громаді м. Харкова в особі ІНФОРМАЦІЯ_5 , у власність якої відповідно до вимог ст. 1277 Цивільного кодексу України, повинна бути передана зазначена квартира, як відумерла спадщина, були би спричинені матеріальні збитки на вище зазначену суму.

27.03.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 190 КК України, та вручено письмове повідомлення про підозру.

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_6 від 27.03.2025 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » строком на 60 днів, тобто до 25.05.2025 - включно, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 гривень.

19.05.2025 постановою виконуючого обов`язки керівника ІНФОРМАЦІЯ_7 продовжено строк досудового розслідування до 3 місяців до 27.06.2025 року.

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_8 від 21.05.2025 ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » строком в межах досудового розслідування, тобто до 27.06.2025 включно, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 гривень.

24.06.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова, строки досудового розслідування продовжено до шести місяців, тобто до 27.09.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_8 від 24.06.2025 ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » строком в межах досудового розслідування, тобто до 22.08.2025 включно, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 гривень.

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_8 від 31.08.2025 року ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » строком в межах досудового розслідування, тобто до 27.09.2025 включно, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 гривень.

16.09.2025 старший слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 гривень.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час продовжують існувати та неможливість завершити досудове розслідування до 27.09.2025, у зв`язку з необхідністю: отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження три оціночно-будівельні експертизи, які по теперішній час знаходяться на виконанні у експертів ІНФОРМАЦІЯ_9 », відповідно до повідомлення, яке надійшло від експертної установи виконання зазначених експертиз буде здійснено не раніше листопада 2025 року; отримати та долучити висновок судово-фоноскопічної експертизи стосовно фігурантів кримінального провадження з метою ідентифікації причетних осіб до вчинення кримінального правопорушення; провести тимчасовий доступу до речей і документів, які перебувають у нотаріуса ОСОБА_22 ; з метою перевірки причетності ОСОБА_23 , ОСОБА_24 провести обшуки у місті Київ та Одеса, по результатам яких, провести необхідні огляди вилученої техніки із залученням відповідних спеціалістів та відповідної сертифікованої техніки, а також провести заходи передбачені ст. 264 КПК України; отримати відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо залучення останніх в якості потерпілих до кримінального провадження; встановити повне коло свідків злочинної діяльності, після чого допитати вказаних осіб про відомі їм обставини вчинення кримінальних правопорушень; повідомити ОСОБА_25 про підозру, який на теперішній час перебуває в умовах ІНФОРМАЦІЯ_11 , та виконати з ним вимоги ст. 290 КПК України; у разі отримання достатніх, належних та допустимих доказів та встановлення інших осіб, причетних до вказаних злочинів, вирішити питання про повідомлення їм про підозру; після отримання всіх висновків експертиз виконати зміну раніше повідомленої підозру фігурантам у кримінальному провадженні; виконати в повному обсязі вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України, із врахуванням об`ємів матеріалів кримінального провадження.

Прокурор підтримав клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважав, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 190 КК України, так як вона підтверджується зібраними та долученими до клопотання доказами, а саме: протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - огляд і виїмка кореспонденції, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 17.12.2024, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 14.02.2025, протоколом обшуку за місцем мешкання ОСОБА_19 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , впізнанням за участі свідка ОСОБА_10 .

При цьому, слідчим суддею було враховано, що питання наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 та повідомлення її у встановлений законом порядок перевірялось слідчим суддею під час застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 27.03.2025, а також 21.05.2025, 24.06.2025, 13.08.2025 під час продовження строку його дії, що не заперечується стороною захисту, що свідчить про обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 190 КК України і є підставою для продовження строку застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя вважав встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 190 КК України, який є особливо тяжким злочином і санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. А тому, суд вважав, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами.

Також слідчий суддя вважав доведеним ризик незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного, з урахуванням встановленої КПК процедури отримання показань від осіб, спочатку на стадії досудового розслідування, а постім, шляхом допиту особи в судовому засіданні, у зв`язку з чим, ризик впливу на свідків, іншого підозрюваного існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, що свідчить про ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб. Окрім того, слідчий суддя врахував, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, у зв`язку з чим, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного.

Крім цього, з урахуванням вищенаведених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може продовжити вчиняти інші злочини.

Враховуючи вищенаведене, а також зазначені слідчим та прокурором обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, слідчий суддя вважав, що стороною обвинувачення доведено наявність вказаних в клопотанні ризиків та з урахуванням того, що органу досудового розслідування необхідно виконати ряд процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, які не можливо закінчити до спливу строку тримання під вартою, вважав, що підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не встановлено.

Під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою 27.03.2025 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при визначенні розміру застави слідчий суддя, беручи до уваги характер та обставини вчинення інкримінованих підозрюваному діянь, як вони сформульовані стороною обвинувачення, їх суспільну небезпеку, враховуючи особу підозрюваного, його матеріальний стан, наявність існуючих та підтверджених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважав, що пропорційним та раціональним буде визначити підозрюваному ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України заставу у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, що дозволить забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні, оскільки це є основною метою застосування запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що відповідно до вимог ст. 182 КПК України, підозрюваному необхідно продовжити визначену на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова суму застави у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, розмір якої, вважав достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та вказує на те, що для запобігання ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відомості щодо особи підозрюваного дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Характер висунутої йому підозри у вчиненні вищезазначеному злочині, а саме, у готуванні до вчинення кримінального правопорушення у вигляді придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, який вчинений ним під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, до п`ятнадцяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна, не маючи офіційного працевлаштування та джерел доходу, окрім своєї злочинної діяльності, розуміючи можливе призначене йому покарання, підозрюваний може вчинити дії, спрямовані на зміну місця проживання або переїзду до іншої країни, в тому числі, шляхом незаконного перетинання кордону, в умовах воєнного стану, оскільки на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою.

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. На цьому етапі слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого злочину, який він вчинив, діючи у складі організованої групи, досить значним є ризик незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, з метою здійснення перешкод у кримінальному провадженні, а також можливість підозрюваного продовжити свою злочинну діяльність.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Фактичні обставини справи, згідно пред`явленої ОСОБА_7 підозри, та вагомість наявних доказів про вчинення ним інкримінованого йому злочину, який вчинений ним під час дії воєнного стану, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Зазначені обставини і наявність вказаних ризиків є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в продовженні раніше обраного щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням застави саме в такому розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України, є співмірним та відповідає меті і завданням кримінального провадження.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного проживання людини.

Виходячи з мети застави, головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави є його достатність для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків. Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України» де зазначив, що, гарантії передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Метою визначення такого альтернативного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, з тим щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст. 2 КПК України.

А тому, враховуючи підстави та обставини, визначені ч.ч.4,5 ст.182 КПК України, а також відомості щодо особи підозрюваного, суть пред`явленої підозри, колегія суддів дійшла висновку що саме такий розмір застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України, є співмірним та відповідає меті і завданням кримінального провадження.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підстав вважати визначений розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає. Більше того, під час апеляційного розгляду будь-яких нових доказів, ніж ті, які були досліджені слідчим суддею, стосовно непомірності вказаного розміру застави, підозрюваним не надано.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Крім того, згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, вбачається, що на час розгляду вказаного клопотання органом досудового розслідування по кримінальному провадженню не проведено усіх необхідних слідчих дій, у зв`язку з чим, є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, внаслідок чого, такі обмежувальні заходи є виправданими.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19.09.2025 про продовження щодо підозрюваного за ч.1 ст.14 ч.5 ст.190 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до 17.11.2025 (включно), із визначенням суми застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу підозрюваного, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4