Справа №754/3194/25Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2470/2026Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000945 від 10.09.2024 року обвинувачену:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Києві, громадянку України, із середньою освітою, незаміжню, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України та призначено їй покарання:

- за ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України - у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України - у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеноОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, за попередньою змовою групою осіб та в умисному знищенні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.08.2024 р., у ОСОБА_8 , якій достовірно відомо про збройний напад російської федерації на Україну, з метою вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України та проти власності, а також з корисливих мотивів, виник злочинний умисел спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом підпалів транспортних засобів, які перебувають у розпорядженні військовослужбовців ЗСУ та інших військових формувань.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.08.2024р., ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Київ, займалася пошуком підробітку в соціальних мережах та «Telegram-каналах», використовуючи власний мобільний телефон марки «Realme C2SY» із встановленою сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , за яким зареєстровано аккаунт «Telegram» з ім?ям користувача « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Надалі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.08.2024р., до ОСОБА_8 у програмі для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» надійшло смс-повідомлення від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з пропозицією заробітку, на що ОСОБА_8 погодилася. У ході листування ОСОБА_8 з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, у програмі для обміну миттєвими повідомленнями «Телеграм», останньою було запропоновано підробіток у вигляді здійснення підпалу транспортних засобів, які відносяться до Збройних Сил України та інших військових формувань, за грошову винагороду. У ході обговорення відповідної пропозиції цієї невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, в особистих листуваннях у програмі для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», ОСОБА_8 погодилась здійснити підпал транспортного засобу за грошову винагороду в розмірі 1000 доларів США.

Згідно домовленості з вказаною невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_8 мала підшукати автотранспортний засіб, що за візуальними ознаками можна охарактеризувати як автомобіль Збройних Сил України або інших збройних формувань, після чого зробити фотознімок такого автомобіля та направити його у програмі для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» в особисті листування з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, на виконання вищевказаної домовленості, ОСОБА_8 , розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільну небезпечність, достовірно будучи обізнаною, що її дії завдадуть шкоду обороноздатності України у вигляді перешкоджання законній діяльності Збройним Силам України та іншим військовим формуванням в особливий період, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.08.2024р., перебуваючи по вул. Мілютенка, 42-А в м. Києві, виявила автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , який за зовнішніми ознаками схожий на автомобіль, яким розпоряджаються військовослужбовці ЗСУ та інші військові формування для виконання функцій ЗСУ. Виконавши фотофіксацію вказаного автомобіля, ОСОБА_8 відправила фотофайли через додаток «Telegram» невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та отримала схвалення на підпал.

У подальшому, 30.08.2024р. приблизно в 03.30 годин ОСОБА_8 , перебуваючи по вул. Мілютенка, 42-А в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, маючи при собі заздалегідь підготовлені легкозаймисті засоби для вчинення злочину, вчинила підпал автомобіля зеленого кольору «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 (Німеччина), яким розпоряджався військовослужбовець ЗСУ для виконання функцій ЗСУ, тим самим довела до кінця свій злочинний умисел, направлений на здійснення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла.

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.08.2024р., у ОСОБА_8 , якій достовірно відомо збройний напад Російської Федерації на Україну, з метою вчинення кримінальних правопорушень проти власності, а також з корисливих мотивів, виник злочинний умисел спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на знищення чужого майна шляхом підпалу транспортних засобів, які перебувають у розпорядженні військовослужбовців ЗСУ та інших військових формувань.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.08.2024р., ОСОБА_8 , перебуваючи у м.Києві, займалася пошуком підробітку в соціальних мережах та «Telegram-каналах», використовуючи власний мобільний телефон марки «Realme C25Y» із встановленою сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , за яким зареєстровано аккаунт «Telegram» з ім?ям користувача « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Надалі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.08.2024р., ОСОБА_8 у програмі для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» надійшло смс-повідомлення від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з пропозицією заробітку, на що ОСОБА_8 погодилася. Уході листування ОСОБА_8 з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, у програмі для обміну миттєвими повідомленнями «Телеграм» останньою було запропоновано підробіток у вигляді здійснення підпалу транспортних засобів, які відносяться до Збройних Сил України та інших військових формувань, за грошову винагороду. У ході обговорення відповідної пропозиції даної невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, в особистих листуваннях у програмі для обміну для миттєвими повідомленнями «Telegram» ОСОБА_8 погодилася здійснити підпал відповідного транспортного засобу за грошову винагороду в розмірі 1000 доларів США.

Згідно домовленості з вказаною невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_8 мала підшукати автотранспортний засіб, що за візуальними ознаками можна охарактеризувати як автомобіль Збройних Сил України або інших збройних формувань, після чого зробити фотознімок такого автомобіля та направити його у програмі для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» в особисті листування з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, на виконання вищевказаної домовленості ОСОБА_8 , розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільну небезпечність, достовірно будучи обізнаною, що її дії завдадуть шкоду чужому майну, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.08.2024р., перебуваючи по вул.Мілютенка, 42-А в м. Києві, виявила автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , який за зовнішніми ознаками схожий на автомобіль, яким розпоряджаються військовослужбовці ЗСУ та інші військові формування, для виконання функцій ЗСУ. Виконавши фотофіксацію вказаного автомобіля, ОСОБА_8 відправила фотофайли через додаток «Telegram» невстановленій особі, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та отримала схвалення на підпал.

У подальшому, 30.08.2024 р. приблизно в 03.30 годин ОСОБА_8 , перебуваючи по вул. Мілютенка, 42-А в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел на знищення чужого майна, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, маючи при собі заздалегідь підготовлені легкозаймисті засоби для вчинення злочину, вчинила підпал автомобіля зеленого кольору «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 (Німеччина), тим самим довела до кінця свій злочинний умисел, направлений на знищення чужого майна, шляхом підпалу транспортних засобів, які перебувають у розпорядженні військовослужбовців ЗСУ та інших військових формувань, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, а саме на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки. Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зазначає, що суд безпідставно не застосував ст. 75 КК України та прийшов до передчасних висновків про неможливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства. Зокрема, суд не врахував як підставу для застосування ст. 75 КК України повне та беззаперечне визнання вини з боку обвинуваченої, щире каяття, сприяння слідству, а також повне відшкодування шкоди.

Звертає увагу на те, що неможливість звільнення від покарання з випробуванням суд мотивував воєнним станом, обізнаністю обвинуваченої та корисливим мотивом, але не врахував конкретні обставини вчинення злочинів.

Вказує, що суд при призначенні покарання не врахував особу ОСОБА_8 , її стан здоров`я, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, хворого батька, який перебуває на її утриманні.

Вважає, що судом невірно застосовано вимоги ст. 50 КК України, що стало наслідком безпідставного не застосування вимог ст. ст. 75, 76 КК України щодо обвинуваченої.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Поважні причини неприбуття визначені законодавцем у ст. 138 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання не прибула, разом з тим апеляційним судом вжито відповідні процесуальні заходи для її повідомлення про розгляд на визначену судом дату.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Так згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, погодженні з кваліфікацією вчинених нею діянь, підтвердженням нею фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, суд відповідно до приписів статті 349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченої.

У судовому засіданні ОСОБА_8 не заперечувала проти визнання недоцільним доказів у кримінальному провадженні, які ніким не оспорюються та розуміла їх наслідки, а саме, що у такому разі вона буде позбавлена можливості оскаржувати їх в апеляційному порядку, а тому суд обмежився її допитом у судовому засіданні.

Щодо доводів захисника про зміну судового рішення та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, вирішуючи питання призначення обвинуваченій ОСОБА_8 виду та розміру покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, інше - тяжким злочином проти власності, особу винної, яка раніше не судима, однак притягувалась до кримінальної відповідальності, не працює, посередньо характеризується по місцю проживання, її вік, стан здоров`я - наявність хвороб, які потребують пожиттєвого лікування, її ставлення до вчиненого, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, характер вчинених кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, підвищену суспільну небезпеку скоєного, добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи вказане, суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке вона має відбувати в ізоляції від суспільства з урахуванням особи і тяжкості вчинених злочинів, строком в межах санкцій ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України. При цьому підстав для застосування положень ст. 75 КК України судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій враховані, у тому числі, й ті обставини, на неврахування яких посилався й захисник.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, оскільки застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, з урахуванням всіх встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченої, позиції сторін під час судового розгляду, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченій покарання за ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України у виді позбавлення волі, що не є суворим.

Крім того, колегія суддів зважає на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченого санкціями ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України.

Таким чином колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій покарання не буде становити надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченій покарання та справедливості обраного їй заходу примусу захисник у апеляційній скарзі не зазначив, а тому вона не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України, та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя