Справа №587/1578/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/187/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача, ТОВ «Суми-Продресурс 2009» - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс-2009» - адвоката ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Косівщина Сумського району, Сумської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, працюючого водієм ТОВ «Суми-Продресурс-2009», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, раніше не судимого,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс-2009» - адвоката ОСОБА_9 , відповідно до яких:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 лютого 2024 року, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання у виді 03 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 рік, застосувавши до обвинуваченого правила, передбачені ст. 75 КК України, тобто звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами;

- представник цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс 2009» - адвокат ОСОБА_9 просить вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 лютого 2024 року в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ТОВ «Суми-Продресурс 2009» про стягнення матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 354 277 грн. 73 коп., скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині, яким позовні вимоги цивільних позивачів задовольнити частково з врахуванням вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Цивільні позови прокурора - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 19770 грн. 45 коп. витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення для перерахування КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня».

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Сумської міської ради 19462 грн. 70 коп. витрати на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення для перерахування КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Сумської міської ради.

Цивільний позов ОСОБА_11 , ОСОБА_10 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «СУМИ-ПРОДРЕСУРС-2009» на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 104 277 грн. 73 коп.

Стягнуто з ТОВ «СУМИ-ПРОДРЕСУРС-2009» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «СУМИ-ПРОДРЕСУРС-2009» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 5755 грн. 14 коп. та у відшкодування моральної шкоди 287 грн.75коп.

Стягнуто з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 33275 грн. 97 коп. та у відшкодування моральної шкоди 1371 грн. 56 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 23388 грн. 50 коп.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовано.

Після відшкодування ТОВ «СУМИ-ПРОДРЕСУРС-2009» моральної і матеріальної шкоди стягнутої вироком суду на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , скасувати арешт накладений ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 03 вересня 2020 року.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт накладений ухвалами слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2020 року (справа №592/6638/20, провадження №1-кс/592/3473/20).

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини справи, зазначає про те, що судом безпідставно не враховано щире каяття обвинуваченого, як обставина, що пом`якшує покарання та не застосовано ст. 75 КК України. Вказане стало наслідком невідповідності призначеного покарання обвинуваченому ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаюється, визнає за особою факт вчинення кримінального правопорушення, щиро жалкує з цього приводу та осуджує свою поведінку. Окрім цього, підприємство на якому працює обвинувачений відразу після настання дорожньо-транспортної пригоди, частково відшкодувало завдану шкоду.

Очевидно, що ОСОБА_7 не бажав і не планував вчинення кримінального правопорушення, переживає ці події, щиро шкодуючи, що так трапилось. Зробив все від нього залежне, щоб виправити скоєне, до того ж активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, співпрацював зі слідством, не заперечував своєї вини.

Наявність співчуття у обвинуваченого підтверджується і обставинами настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що ОСОБА_7 рухаючись у темну пору доби побачив в світлі фар людину на узбіччі, яка сигналізувала про допомогу, не проїхав, а зупинився, щоб допомогти сторонній людині, яка як з`ясувалось пізніше потрапила в ДТП.

Враховуючи вищенаведене, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, ті обставини, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, вчиненому розкаявся, раніше не судимий, під наглядом у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, працює, має сім`ю, неповнолітню дитину, ветеран АТО, завдана шкода стягувалась з підприємства, у колегії суддів є підстави вважати ці обставини такими, що пом`якшують покарання та дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, зі застосуванням ст. 75 КК України.

Крім цього, з урахуванням фактичних обставин справи, а саме вчинення дорожньо-транспортної пригоди і те, що обвинувачений працює водієм на підприємстві, сплачує податки та потребує використання транспортного засобу, тому є підстави не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, тобто не призначати йому додаткове покарання.

Представник цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс-2009» - адвокат ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з урахуванням висновку експерта № 16076 від 19 жовтня 2020 року щодо вини як водія автомобіля «Renault Magnum AE 430» з напівпричепом «FRUEHAUF» ОСОБА_7 , так і водія «Mercedes-Benz 215 CDI Sprinter» ОСОБА_10 , у даній дорожньо-транспортній пригоді, керуючись положеннями статті 1188 ЦК України, заявлені ОСОБА_10 вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не могли бути задоволені у повному обсязі, а лише частково, залежно від вини ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Згідно з вироком суду першої інстанції, в темну пору доби з 26 на 27 липня 2019 року ОСОБА_7 , рухався в напрямку м. Суми по автодорозі «Суми-Путивль-Глухів», керуючи автомобілем «RENAULT MAGNUM AE 430», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «FRUEHAUF», номерний знак НОМЕР_2 , із технічними несправностями робочої гальмівної системи.

27 липня 2019 року на початку першої години ночі ОСОБА_12 зупинився на ділянці 17 км. вище вказаної автодороги, неподалік від с. Мар`ївка, Сумського району Сумської області, де незадовго до цього сталася дорожньо-транспортна подія, під час якої автомобіль «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 виїхав за межі проїзної частини, в кювет.

З метою спроби буксирування автомобіля «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_3 на гнучкому зчепленні ОСОБА_12 , знехтувавши безпекою дорожнього руху, у порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачених пунктами 15.11. (у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості стоянка поза населеними пунктами дозволяється лише на майданчиках для стоянки або за межами дороги), 15.14. (у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил), зупинив та залишив керований ним автомобіль «RENAULT MAGNUM AE 430», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «FRUEHAUF», номерний знак НОМЕР_2 , на проїзній частині впоперек автодороги, увімкнувши на них аварійну світлову сигналізацію та працююче зовнішнє освітлення, проте не виставив на проїзній частині знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар, чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та не вжив достатніх заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вчинені ОСОБА_7 дії та бездіяльність призвели до наїзду автомобіля «Mercedes-Benz 215 CDI Sprinter», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_10 з пасажиром ОСОБА_11 , що рухався у напрямку м. Путивль, на розташований на його смузі руху нерухомий напівпричіп «FRUEHAUF», номерний знак НОМЕР_2 та подальшого наїзду автомобілем «Mercedes-Benz 215 CDI Sprinter», номерний знак НОМЕР_4 на пішохода ОСОБА_14 , який перебував поряд із напівпричепом FRUEHAUF.

Внаслідок порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, передбачених пунктами 15.11, 15.14 ПДР настали суспільно небезпечні наслідки, які перебувають у причинному зв`язку у вигляді заподіяння: пішоходу ОСОБА_14 середньої тяжкості тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому крила правої клубової кістки зі зміщенням, яке не було небезпечним для життя та спричинило тривалий розлад здоров`я; пасажиру ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесного ушкодження - закритого травматичного вивиху лівого плеча з відривом великого бугорка, яке не було небезпечним для життя та спричинило тривалий розлад здоров`я; легкого тілесного ушкодження - підшкірних гематом правого ліктьового суглобу та лівої гомілки, легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я - забійно-рваних ран верхньої та нижньої губ, обличчя; ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження у вигляді відкритого гвинтоподібного перелому кісток нижньої третини лівої гомілки, яке було небезпечним для життя; середньої тяжкості тілесного ушкодження закритої травма грудної клітини: перелом 8-го ребра справа, 1,5,6,7,8 ребер зліва, правобічний згорнувшийся гемоторакс, які не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я; легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я забійна рана верхніх повік обох очей, множинних забоїв та саден м`яких тканин обличчя.

За встановлених обставин, діяння ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження.

До початку апеляційного розгляду, представник цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс 2009» - адвокат ОСОБА_9 відмовився від поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ст.403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів роз`яснивши представнику цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс-2009» - адвокату ОСОБА_9 правові наслідки відмови від апеляційної скарги, вважає за необхідне здійснювати подальший розгляд в межах поданої захисником обвинуваченого вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_7 зі захисником ОСОБА_8 , які вимоги поданої апеляційної скарги підтримали, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, представника цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс 2009» адвоката ОСОБА_9 , які також не заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюється, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Водночас, доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання та невідповідності його фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, є слушними.

Так, положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст. 66, 67 КК України.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Разом з цим, як уже раніше неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 (провадження № 51- 5332км18), від 17 січня 2019 року (провадження № 51-2541км18) від 31 січня 2019 року (провадження № 51-5950км18), від 17 жовтня 2019 року (провадження №51-1532км19) та інші) дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі визначені ст. ст. 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При вирішенні питання щодо призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, наявність статусу учасника бойових дій. Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Окрім цього, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який скоєно через необережність, притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності вперше, відсутність ознак сп`яніння на момент події, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи в ТОВ «Суми-Продресурс-2009», де працевлаштований на посаді водія, має неповнолітню доньку.

За таких обставин, враховуючи встановлене, а також те, що ОСОБА_7 допустив порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження, а інші двоє середньої тяжкості тілесне ушкодження, механізм даної дорожньо-транспортної події, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 із метою його подальшого виправлення і перевиховання та переосмислення ним власної протиправної поведінки й для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у сфері дорожнього руху необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк із позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, оскільки такі види покарань відповідають загальним правилам призначення покарань, передбачених КК України, є справедливими, необхідними і достатніми для індивідуального виправлення обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства за вчинені ним грубі порушення правил дорожнього руху.

Крім цього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із урахуванням установленої судом тяжкості кримінального правопорушення, особи винуватого та інших вище встановлених обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи мотиви прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів погоджується з ними в частині призначеного судом виду та розміру основного покарання.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, виходячи з таких обставин.

Так, ч. 1 ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про можливість застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 75 КК України, колегія суддів приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутні судимостей, вчинення обвинуваченим злочину хоча і класифікується у відповідності до ст. 12 КК України як тяжкий, проте вчинений ненавмисно, з необережності, поведінку обвинуваченого, який свою вину визнав, активно сприяв у розкритті злочину, висловив щирий жаль перед потерпілими, просив вибачення.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі відшкодував потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальну та моральну шкоду, що підтверджується не лише долученими копіями квитанцій, але й письмовою заявою останніх, котрі підтвердили виплату обвинуваченим повної суми кошти та не заперечували проти звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України.

Також, представник цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс 2009» - адвокат ОСОБА_9 підтвердив сплату обвинуваченим повної суми матеріальної та моральної шкоди, котра була визначена судом першої інстанції для стягнення з товариства на користь потерпілих та просив не позбавляти права керувати обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки він працює на підприємстві ТОВ «Суми-Продресурс» водієм.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу і на самі обставини вчиненої дорожньо-транспортної події. А саме, ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Renault Magnum AE 430», номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом FRUEHAUF, в темну пору доби, зупинився на ділянці 17 км. вище автодороги «Суми-Путивль-Глухів», з метою надання допомоги з буксирування автомобіля «Audi A6», номерний знак НОМЕР_3 , який виїхав за межі проїзної частини, в кювет.

Таким чином, ОСОБА_7 зупинив керований ним автомобіль з причепом з метою надання допомоги іншому водію, який потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та не міг виїхати з кювету.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного». Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Таким чином, сукупність встановлених та вказаних обставин, а також, позиція потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які просили звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, дають підстави для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.

Що стосується застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, то колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, санкцією частини 2 статті 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду, що зобов`язувало суд першої інстанції навести мотиви такого його застосування.

Проте судом першої інстанції належно не враховано, що у справі є наявними ряд пом`якшуючих обставин та позитивних даних про особу обвинуваченого, які дають правові підстави для пом`якшення йому покарання в частині обраного додаткового покарання.

Зокрема, представник цивільного відповідача ТОВ «Суми-Продресурс 2009» - адвокат ОСОБА_9 підтвердив, що на даний час ОСОБА_7 продовжує працювати на посаді водія, позитивно характеризується за місце роботи, належним чином виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Наведені вище обставини в сукупності з усіма іншими даними про особу обвинуваченого, пом`якшуючими покарання обставинами, позицією потерпілих, на переконання колегії суддів є підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання шляхом виключення з вироку призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Отже, згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України - підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині виключення з вироку призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та застосування відносно останнього положень ст. 75 КК України та звільненням його від кримінальної відповідальності з іспитовим строком на 2 роки, який буде необхідним і достатнім для виправлення останнього, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404,405,407,408,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 лютого 2024 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 , винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засудженим до покарання у виді 03 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 , від відбування основного покарання у виді 03 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 02 роки та з покладенням на нього виконання, передбачених ст. 76 КК України обов`язків, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4