Провадження № 1-кс/202/8591/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про обрання запобіжного заходу

26 листопада 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання слідчого СВ розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001486 від 23.11.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який народився у с. Ольгопіль, Чечельницького району, Вінницької області, одруженому, з середньо технічною освітою, військовослужбовцю за призовом під час мобілізації, водій ВЧ НОМЕР_1 , військове звання «молодший сержант» зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, яке мотивував тим, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 198 від 13 липня 2024 року молодшого сержанта ОСОБА_5 зарахованого до списків особового складу та призначено на посаду водія.

Таким чином, молодший сержант ОСОБА_5 , в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

За ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями , інструкціями тощо.

Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата (матроса) у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стан, збереження виданого йому майна. А стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

За приписами ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, діючи з кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Так, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її у військовій частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 3, 28, 68 Конституції України, вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,

ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, діючи з кримінальною протиправною самовпевненістю, 23 листопада 2025 року близько 18 години 10 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Ssang Yong Actyon» реєстраційний номер НОМЕР_2 , WIN: НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння (1,64 ‰), не виконав покладені на нього як на водія обов`язки для забезпечення безпеки дорожнього руху знати і неухильно виконувати Правила дорожнього руху, не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, не загрожувати життю і здоров`ю громадян, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі, не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен ураховувати дорожню обстановку щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, рухаючись в темний час доби, без наявного електроосвітлення проїзної частини дороги, з увімкненим ближнім світлом фар по вологому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги «Т-04-10», що проходить по території Самарівського району Дніпропетровської області, та має по одній смузі для руху у кожному напрямку, з боку с. Магдалинівка у напрямку м. Дніпро на 42 км. + 400 метрів автодороги «Т-04-10» в Самарівському районі Дніпропетровської області на заокругленні проїзної частини праворуч виїхав на зустрічну смугу ліворуч за напрямком свого руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ГАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження від яких загинув в кареті швидкої медичної допомоги під час його транспортування до КП «Магдалинівська ЦЛ» Магдалинівської селищної ради, тобто 23 листопада 2025 року близько 21 години 30 хвилин.

В умовах вказаної події, молодший сержант ОСОБА_5 , керуючи вищезазначеним транспортним засобом, мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди за умови виконання ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху.

З огляду на вказане, порушення молодшим сержантом ОСОБА_5 , вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, знаходилось у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_7 .

23.11.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.

24.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування також встановлена наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене просив слідчого суддю застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний та його захисник просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0001486 від 23.11.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

24.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку, що на даній стадії кримінального провадження, стороною обвинувачення доведене, що повідомлена ОСОБА_5 підозра є обґрунтованою, що підтверджується матеріалами клопотання, а саме: протокол огляду місця події та схема до нього, протокол огляду трупа, протокол допиту свідка ОСОБА_8 , протокол допиту підозрюваного.

Таким чином, існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкримінований йому злочин.

Проте слідчий суддя наголошує, що лише цієї умови недостатньо для обрання запобіжного заходу і враховує, що у судовому засіданні прокурором доведена наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_5 .

Так, ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, передбачений ч. 2 ст. 286-1 КК України, є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років). Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків слідчий суддя зазначає, що з матеріалів кримінального провадженні ОСОБА_5 відомі їх анкетні дані, а тому він, без будь-яких перешкод, шляхом погроз, підкупу або умовлять, зможе змусити їх давати необхідні йому показання, які будуть заважати встановленню об`єктивної істини у справі.

Існування відповідного ризику обумовлено і тим, що показання свідків щодо обставин вчинення злочину мають значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_5 як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, у тому числі опосередковано, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Також слідчий суддя вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існує, оскільки ОСОБА_5 має право керування транспортними засобами, є водієм ВЧ, що дає підстави стверджувати, що він потенційно може і в подальшому порушувати правила дорожнього руху, що може призвести до негативних наслідків у вигляді дорожньо-транспортних пригод.

Інших ризиків слідчим суддею не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Відтак, ретельно оцінивши в сукупності всі надані матеріали кримінального провадження та обставини, у тому числі: середній вік та нормальний стан здоров`я підозрюваного, соціальні зв`язки ОСОБА_5 за місцем мешкання; майновий стан; приходжу до висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Розглядаючи питання щодо обрання ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу слідчий суддя виходить із того, що частина 3 ст.176 КПК України зобов`язує суддю насамперед розглянути можливість застосування менш суворих заходів, аніж позбавлення волі, але враховує, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На даній стадії кримінального провадження, з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_5 злочину, який спричинив загибель водія ОСОБА_7 , слідчий суддя вважає необхідним скористатися своїм правом не визначати розмір застави підозрюваному.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактично затримання у порядку ст.208 КПК України, а саме з 23.11.2025. (протокол затримання від 23.11.2025)

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193,194 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 (шістдесят днів) днів, а саме з 24 листопада 2025 року по 22 січня 2026 року.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала втрачає силу 23.01.2026 року о 00 год. 00 хв., якщо строк тримання під вартою не буде продовжено.

Продовження цього строку можливе у порядку передбаченому ст.199 КПК України

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Копію ухвали направити до установи виконання покарань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідча суддя склала 01.12.2025

Слідчий суддя ОСОБА_9