н/п 1-кс/766/8111/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 року Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні 0001298 від 16.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, -

встановив:

25.11.2025 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 заперечує проти накладення арешту на його майно, так як накладений арешт не дає йому можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Крім того, зазначив, що в даному кримінальному провадженні підозра на даний час нікому не оголошена.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_6 клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених в клопотанні, зазначив, що ОСОБА_4 незаконно утримували у відділку поліції і останній не знав, які саме документи він підписує, крім того його довіритель має намір продати належну йому квартиру, але не може того зробити через накладений на неї арешт. Ним 28.11.2025 року було подано до прокуратури клопотання про закриття кримінального провадження, яке на даний час залишається без відповіді. ОСОБА_4 не мав намір писати до органів поліції звернення про злочин, його забрали з місця проживання.

Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання та скасувати арешт з належної йому квартири. Зазначив, що мав намір продати належну йому квартиру спочатку особам у м.Києві, потім передумав та приїхав до м.Херсона. Отримав 08.10.2025 року завдаток за продаж квартири та має намір придбати квартиру та проживати в м.Херсоні. Щодо наданих показів, в якості потерпілого в рамках даного кримінального провадження, працівникам поліції не заперечував.

Слідча ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявленого клопотання зазначивши, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває, квартира визнана речовим доказом і скасування арешту може призвести до втрати речового доказу. Крім того висловила думку про виникнення сумніву у тому, що потерпілий розуміє на сьогодні наслідки своїх дій, адже він є наркозалежною особою. ОСОБА_4 ніхто насильно не утримував у відділку поліції, в рамках оперативного реагування на заяву про утримання особи, ОСОБА_4 був допитаний в якості потерпілого.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області за процесуального керівництва Херсонської окружної прокуратури Херсонської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001298 від 16.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи, намагаються у м.Херсоні заволодіти належним йому нерухомим майном, а семе: незаконно під приводом його згоди, переоформити документи на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до довіреності від 10.10.2025, зареєстрованої в реєстрі за № 1333 та посвідченої нотаріусом ОСОБА_7 , ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_8 представляти його інтереси та розпоряджатися всім його майном (рухомим та нерухомим) для цього надавши право укладати та підписувати від його імені всі дозволені законом цивільно правові угоди.

15.10.2025 року із спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_4 проти волі утримують невідомі. Дана подія зареєстрована № 21467 від 15.10.2025, матеріали приєднано до ЄРДР № 0001298.15 та 16 жовтня громадянина ОСОБА_4 запрошено до адміністративної будівлі управління поліції для встановлення обставин події.

Відомості про звернення до правоохоронних органів з заявою про злочин за фактом незаконного утримання ОСОБА_4 стороною захисту та останнім суду не надані.

16.10.2025 постановою слідчого квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано речовим доказом у провадженні, оскільки вона є об`єктом кримінально протиправних дій та в результаті заволодіння ним, діями невстановленої особи, ОСОБА_4 , може бути завдано матеріальну шкоду, а також вказаний об`єкт нерухомого майна може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містить ознаки речового доказу, визначені ст. 98 КПК України.

Крім того, 16.10.2025 потерпілий ОСОБА_4 звернувся до слідчого СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області з заявою щодо накладення арешту на зазначений об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

З метою збереження доказів та запобігання можливостям подальшого протиправного відчуження (передачі) зазначеного майна іншим особам з метою перешкоджання кримінальному провадженню, слідчий просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2025 у справі № 766/15801/25, яка залишена без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 17.11.2025, накладено арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони розпорядження та відчуження. Ухвала слідчого судді мотивована тим, що арешт майна, яке визнано речовим доказом як об`єкт кримінального правопорушення є необхідною умовою досягнення дієвості кримінального провадження та зумовлений потребами досудового розслідування у збереженні речових доказів..

При вирішенні питання щодо скасування арешту слідчий суддя виходить із того, що згідно з положеннями статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, згідно з пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норми частини другої статті 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання існували достатні підстави для висновку, що квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні 0001298 від 16.10.2025 щодо шахрайських дій на підставі довіреності, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу, оскільки існували реальні ризики незаконного вибуття квартири з власності потерпілого.

З пояснень слідчої встановлено, що слідчі дії в обсязі, необхідному для встановлення об`єктивної істини по справі тривають.

Слідчий суддя бере до уваги, що на цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчена. Нерухоме майно, арешт якого просить скасувати представник власника майна, залишається речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки може бути об`єктом кримінально протиправних дій, тобто це майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України Цьому надавалась оцінка як слідчим суддею при постановленні ухвали про накладення арешту на майно, так і колегією суддів апеляційної інстанції.

Звернувшись із клопотанням про скасування арешту, представник власника майна не надав достатніх даних вважати, що арешт накладено необґрунтовано чи потреба в подальшому арешті майна відпала, також не надано доказів які б підтверджували зникнення ризиків незаконного відчуження майна.

На час розгляду заявленого клопотання, звернення захисника та потерпілого до прокуратури з клопотаннями про закриття кримінального провадження не розглянуті.

З копії розписки, наданої захисником в судовому засіданні, вбачається, що 08.10.2025 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 аванс в сумі 40 000 грн. в рахунок майбутнього договору обміну належної йому квартири у м.Львові на квартиру, розташовану в м.Херсоні.

Дана розписка не приймається судом до уваги, оскільки посвідчена в ній подія, передує зверненню ОСОБА_4 з заявою про злочин до правоохоронних органів в рамках даного кримінального провадження, крім того не дає можливості слідчому судді встановити реальність передачі коштів, не дозволяє перевірити справжність підпису та дату укладення.

Сама суть розписки щодо передачі грошових коштів не може впливати на вирішення питання про скасування арешту майна.

Згідно довідки військо- лікарської комісії № 2025-1112-1252-5544-3 від 12.11.2025 року ОСОБА_4 має діагноз : розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, сидром залежності.

Також слідчий суддя вважає, що не повідомлення у кримінальному провадженні на цьому етапі досудового розслідування жодній особі про підозру не впливає на виправданість арешту майна, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для утримання майна під арештом і не вимагає обов`язкового повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення і не пов`язує можливість арешту виключно з наявністю у кримінальному провадженні особи, якій повідомлено про таку підозру.

Слідчий суддя вважає, що на цей час залишаються наявними ризики, з яких слідчий суддя виходив при накладенні арешту. Жодних об`єктивних доказів, які б спростували обставини, що стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР та накладення арешту, заявником не надано.

Крім того, з наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 є наркозалежною особою, що може впливати на його здатність послідовно сприймати та усвідомлювати юридичні наслідки своїх заяв, що не гарантує, що клопотання про скасування арешту подано у власних інтересах потерпілого без впливу сторонніх осіб. Зміна позиції потерпілого суперечить раніше поданим заявам, так як і бажання обміняти належну квартиру у м.Львів на житло у фронтовому м.Херсоні.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування триває, встановлюються обставини виникнення можливо підробленої довіреності, коло причетних осіб, наявність шахрайської схеми щодо відчуження квартири. За таких умов, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що наміри потерпілого ОСОБА_4 укласти угоду обміну квартирою не усувають ризиків, встановлених під час накладення арешту, а навпаки посилюють небезпеку подальшого незаконного відчуження майна, яке є речовим доказам.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування арешт майна є необхідним, пропорційним і виправданим, а підстав для його скасування не встановлено.

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження щодо заборони розпорядження майном є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 23 січня 2024 року (справа №569/19829/21), ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або про відмову у такому скасуванні призводить до таких же правових наслідків, як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, тому положення пункту 9 частини 1 статті 309 у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали про скасування або про відмову у скасуванні арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 174, 376, 369- 372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні 0001298 від 16.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, - відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1