ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Полтава від 06 січня 2026 року.

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією в м.Полтава) ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, та продовжено щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, військовослужбовця, перебуваючого на посаді: водія-заправника ВЦП в/ч НОМЕР_1 , маючого військове звання „солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 13 лютого 2026 року. Визначено заставу в розмірі 302 800 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, у червні 2025 року, точно дати органом досудового розслідування встановити не вдалося за можливе, ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді техніка в/ч НОМЕР_1 , переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного викрадення паливно-мастильних матеріалів на етапах навантаження на транспортні засоби та транспортування, а також з метою подальшої реалізації мешканцям Полтавської області, перебуваючи у м.Лубни Полтавської області, розуміючи переваги вчинення вказаного злочину групою осіб, вирішив створити групу осіб з категорії військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 задля викрадення військового майна.

Зокрема, ОСОБА_9 залучив до протиправної діяльності осіб, що мали безпосередній, прямий доступ до паливних матеріалів в силу займаних посад та кола обов`язків, а саме водіїв-заправників ВЦП в/ч НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_10 , сержанта ОСОБА_11 , солдатів ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

Згідно розробленого ОСОБА_9 плану вчинення кримінальних правопорушень водії-заправники ВЦП ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 повинні були здійснювати таємне викрадення палива, яке їм, як матеріально відповідальним особам, було передано для транспортування в автомобільних цистернах, а також палива, яке їм було видано для використання в автомобілях-цистернах під час перевезення, в силу чого вони мали постійний та безперешкодний доступ до вказаного палива.

Задля забезпечення викрадення військового майна вказана група осіб мала використовувати низку способів викрадення.

Так з метою уникнення можливого викриття, недопущення формальних нестач водії-заправники повинні були використовувати технічні особливості цистерн автомобілів заправників, зокрема функції системи вентиляції, місткість відповідних каналів та трубопроводів, при відкритті яких перед навантаженням палива у цистерну, у них також завантажується надлишкове паливо, яке не обліковується при навантаженні, адже навантаження у військовій частині здійснюється без використання лічильників.

При закритті такої системи після навантаження палива, при злитті палива з цистерни у системі залишається близько 100-150 літрів палива, залежно від модифікації транспортного засобу, яке, у свою чергу, члени групи повинні були злити та викрасти.

Також згідно вказаного плану виконавці повинні були змінювати розташування мірних планок у цистернах перед навантаженням палива та перед вивантаженням, таким чином штучно створювати надлишок, який зливати з цистерн та викрадати.

Також водії-заправники повинні штучно створювати надлишки палива шляхом завищення показників витрат палива у шляхових листах та інших звітних документах.

Після виконання вказаних маніпуляцій водії-заправники, згідно розробленого плану, повинні були перевезти його до лісистої місцевості, що розташована на земельних ділянках (кадастрові номери :04:005:0021 та :04:005:0023), що розташовані біля в/ч НОМЕР_1 , злити паливо з автоцистерн, помістити до пластикових каністр по 20 літрів у кожну, та, за попередньо погодженими з ОСОБА_9 дату та час, передати йому (завантажити до автомобіля) для подальшого транспортування та реалізації.

Після цього, ОСОБА_9 повинен був забезпечити перевезення палива до господарської будівлі, яка розташована на території приватного домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігати його до моменту подальшої реалізації кінцевим покупцям.

Отримані кошти від реалізації викраденого палива ОСОБА_9 повинен був розподіляти зі всіма співучасниками залежно від кількості викраденого ними палива.

Так, у період часу 21.06.2025 року по 02.08.2025 року, водії-заправники ВЦП в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , умисно, відповідно раніше розроблено плану, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи на земельних ділянках (кадастрові номери :04:005:0021 та :04:005:0023), що розташовані біля в/ч НОМЕР_1 , таємно викрали 8 440 літрів дизельного палива з ввірених їм транспортних засобів - автомобільних цистерн та баків, помістили до пластикових каністр, які вивезли до господарських будівель ( АДРЕСА_2 ) та гаражів ( АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ) для подальшого зберігання та реалізації ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинили викрадення військового майна з в/ч НОМЕР_1 - дизельного палива на загальну суму 471 618, 40 грн.

Отримані від продажу палива кошти ОСОБА_9 розподілив між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8

19.12.2024 відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України внесено до ЄРДР за №0001138.

13.11.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України.

30.12.2025 року постановою керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 13 лютого 2026 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не відпали та не зменшились.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, постійно проживає за однією адресою, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та батьки похилого віку, проходить військову службу, є учасником бойових дій, позитивно характеризується. Наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, не має.

При цьому, слідчий суддя, в достатній мірі не врахувавши дані про майновий та сімейний стан підозрюваного, визначив занадто великий розмір застави, який є завідомо непомірним для ОСОБА_8 .

Інші учасники судового розгляду ухвалу слідчого судді не оскаржили.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною і обгрунтованою та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Згідно з ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Обґрунтованість підозри в апеляційній скарзі не оспорюється.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у викраденні військового майна ,вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, а тому підозрюваний перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експертів шляхом зміни ними своїх показань, перешкоджати встановленню істини у провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Жодний інший, більш м`який запобіжній захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що існували на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу та на даний час не зменшились.

Доводи апеляційної скарги захисника про зменшення застави, розмір якої є непомірним для підозрюваного, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п.3 ч.5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втратив застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, визначена слідчим суддею застава в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн., тобто в мінімальних межах, визначених ч.5 ст.182 КПК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на думку колегії суддів, є обгрунтованою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

Доводи апелянтів про наявність позитивно характеризуючих особу підозрюваного даних, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, батьків похилого віку, які потребують постійного догляду, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі непродовження строку тримання під вартою.

Враховуючи наведене, висновок слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою до закінчення досудового розслідування із визначення альтернативного запобіжного заходу виді застави ґрунтується на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Полтава від 06 січня 2026 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4