Справа № 482/2354/23
Номер провадження 1-кс/473/75/2026
У Х В А Л А

іменем України

"02" лютого 2026 р. Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області суддя ОСОБА_1 , розглянувши заяву судді Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду скарги підозрюваного ОСОБА_3 на постанови слідчого СВ ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про зупинення досудового розслідування від 03.03.2022 року та 22.03.2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000057 від 30.05.2017 року в справі №482/2354/23 (провадження №1-кс/482/13/2025),

встановив

На розгляді слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_2 перебувають матеріали справи № №482/2354/23 за скаргою підозрюваного ОСОБА_3 на постанови слідчого СВ ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про зупинення досудового розслідування від 03.03.2022 року та 22.03.2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000057 від 30.05.2017 року.

14 січня 2026 року суддя ОСОБА_2 заявив самовідвід від участі в розгляді, обґрунтовуючи його тим, що представником підозрюваного ОСОБА_3 , який подав скаргу, є адвокат ОСОБА_4 , яка неодноразово заявляла судді відводи. Також щодо судді було подано декілька дисциплінарних скарг Вищій раді правосуддя та до інших правоохоронних органів. У заяві вказано, що такі дії створюють «тиск» на нього та на інших суддів Новоодеського районного суду Миколаївської області. Враховуючи велику кількість «звинувачень», які було йому висунуто «під впливом» адвоката ОСОБА_4 , суддя вважає, що це може викликати сумнів у стороннього спостерігача, що суддя буде неупередженим, розглядаючи будь-яке провадження за участю підозрюваного та його адвоката.

Ухвалою Миколаївської апеляційного суду від 20 січня 2026 року заяву про самовідвід судді ОСОБА_2 від розгляду скарги підозрюваного ОСОБА_3 на постанови слідчого СВ ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про зупинення досудового розслідування від 03.03.2022 року та 22.03.2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000057 від 30.05.2017 року в справі №482/2354/23 було передано до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

30 січня 2026 року автоматизованим розподілом вказану заяву про самовідвід було передано на розгляд судді ОСОБА_1 , провадження № 1-кс/473/75/2026

Розглянувши заяву про самовідвід судді ОСОБА_2 , матеріали, додані до заяви, судом встановлено наступне.

Як вказано в цій заяві про самовідвід, Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області було розглянуто аналогічну заяву про самовідвід судді ОСОБА_2 . Було здійснено розгляд заяви відповідно до положень КПК України, зокрема призначено до розгляду, повідомлено учасників розгляду кримінальної справи для їх участі в розгляді заяви, проведено розгляд, вислухано думку учасників розгляду, суддя ОСОБА_2 , який заявив самовідвід, участі в розгляді не взяв. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2025 року в задоволенні заяви про самовідвід було відмовлено.

В заяві, що розглядається, суддя вказує, що 08.01.2026 року матеріали йому повернуто, дослідивши матеріали справи він знов «приходить до висновку заявити самовідвід». Далі перелічено обставини, аналогічні заяві, що розглядалась.

Вивчення доводів, які вказані у заяві, що розглядається, як підстава самовідводу, засвідчило, що вони є аналогічними, висловленим у попередній заяві, їм уже було надано оцінку Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області в ухвалі від 29.12.2025 року.

Щодо доводів стосовно скарг, які перебувають на розгляді Вищої ради правосуддя та інших органів, зазначено наступне.

Згідно пп. 1, 2, 9 ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний:

1) справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства;

2) дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів;

9) звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора упродовж п`яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У цьому контексті слід наголосити на наступному. Дійсно, відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Випадки вказаної неможливості винесення об`єктивного рішення у справі та «коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді» регламентовано статтями 75-76 КПК України, іншими чинними нормами національного законодавства, висвітлено у положеннях судової практики, рішень Пленуму Верховного Суду, інституційній практиці Вищої ради правосуддя та інших органів державної влади України.

Так, подання учасником судового провадження або іншими особами скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя або інших органів не є обставиною, яка може свідчити про упередженість судді, про наявність конфлікту інтересів, а отже про неможливість винесення об`єктивного рішення у справі або щоб у стороннього спостерігача могли виникнути сумніви в неупередженості судді. Отже, подання учасником судового провадження або іншими особами скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя або інших органів, не є обставиною, не є перешкодою для продовження судового розгляду справедливо та безсторонньо, відповідно до закону та з дотриманням засад і правил судочинства. В оцінці ситуацій щодо конфлікту інтересів наявний усталений підхід: ситуації, які стосуються або можуть стосуватися всіх суддів, а не лише конкретного судді, не вважаються конфліктом інтересів. Аналогічну позицію висловлювала Рада судді України, посилаючись на ст. 20 §2 Законодавчого інструментарію щодо конфліктів інтересів Ради Європи: «Приватні інтереси не складають конфлікту інтересів, якщо всі інші судді в країні мали би такий самий конфлікт інтересів» (див. рішення Ради суддів України від 18 травня 2018 року № 24: «Роз`яснити, що при розгляді конкретної справи не утворює конфлікту інтересів такий приватний інтерес, який мають усі інші судді»).

Вища рада правосуддя системно наголошує на тому, що будь-яка скарга на дії суддів не може розцінюватися як втручання або тиск на суддю, оскільки таке звернення є невід`ємним конституційним правом. Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень права будь-якої особи на звернення до Вищої ради правосуддя зі скаргою стосовно дисциплінарного проступку судді, в тому числі, і обмежень щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до закінчення судового розгляду справи.

Між тим, відповідно до актуальної практики Вищої ради правосуддя, під час розгляду справи, суддю можна притягнути до дисциплінарної відповідальності за скаргою щодо розгляду цієї справи, лише у визначених випадках. Такі висновки Вища рада правосуддя виклала, наприклад, у рішенні дисциплінарної палати № 830/1дп/15-21 від 14 квітня 2021 року, зазначивши, що будь-які дії, спрямовані на перевірку наявності в діях судді ознак дисциплінарного проступку, окрім як безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо її розгляду протягом строку, встановленого законом, можуть бути розцінені як тиск на суддю та втручання в здійснення правосуддя. За таких обставин Вища рада правосуддя у рішенні дисциплінарної палати № 830/1дп/15-21 від 14 квітня 2021 року вирішила, що доводи скарги про допущення суддею під час розгляду справи незаконних дій не можуть бути предметом перевірки, оскільки розгляд справи ще триває.

Згідно ст. 10 Кодексу суддівської етики, «Суддя повинен виконувати обов`язки судді безсторонньо і неупереджено та утримуватися від поведінки, будь-яких дій або висловлювань, що можуть призвести до виникнення сумнівів у рівності професійних суддів, народних засідателів та присяжних при здійсненні правосуддя».

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики, «Неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. … Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід».

Згідно ст. 19 Кодексу суддівської етики, «Суддя повинен враховувати, що … соціальні взаємовідносини чи будь-які інші стосунки та втручання з боку органів державної влади не мають впливати на поведінку судді чи ухвалення судових рішень».

Як зазначено в цій заяві та в попередній заяві, що вже була предметом розгляду Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, Вищою радою правосуддя натепер не прийнято рішень, не констатовано інших фактів.

Як було встановлено у ході розгляду попередньої заяви про самовідвід із такими ж доводами та викладено в ухвалі Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2025 року, вказані доводи не містять обставин та фактів, які б об`єктивно свідчили про неможливість виконання своїх обов`язків суддею, «заінтересованість судді у результатах розгляду цього кримінального провадження чи про відсутність його безсторонності, що в свою чергу вказує на відсутність доказів існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості судді ОСОБА_2 , та недоведеність факту його заінтересованості в результаті розгляду справи».

При розгляді попередньої заяви про самовідвід не було встановлено інших, передбачених законом підстав, які унеможливлюють участь судді ОСОБА_2 , всебічний, повний та об`єктивний розгляд або про наявність сумнівів в його об`єктивності, незалежності та неупередженості. В даній заяві про самовідвід їх також не зазначено.

Щодо розгляду відводів (самовідводів).

Порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) врегульовано статтею 81 КПК України.

Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК України).

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики: «Неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. … Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід».

Ознаками зловживання правом на відвід (самовідвід) можуть бути, зокрема, заявлення відводу (самовідводу), з тих самих мотивів або ж з наведенням обставин, які не передбачені КПК України чи іншим законом як такі, що виключають участь цієї особи у кримінальному провадженні, тобто не є підставами для відводу (самовідводу).

Положення ч. 4 ст. 81 КПК України не пов`язують наявність ознак зловживання правом на відвід (самовідвід) із особою заявника. Ознаки зловживання наявні, якщо відвід заявлений будь-ким повторно, у межах одного кримінального провадження, з тих самих мотивів або ж з наведенням обставин, які не передбачені КПК України чи іншим законом як такі, що виключають участь цієї особи у кримінальному провадженні, тобто не є підставами для відводу (самовідводу).

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить судова практика, серед поширених видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17). Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (Верховний Суд у справі № 266/108/22 від 07.02.2022 у справі, у справі № 757/9655/22-к від 07.11.2022).

У цьому контексті Кодексом суддівської етики, зокрема статтею 1 визначено: «суддя як носій судової влади повинен бути прикладом неухильного дотримання принципу верховенства права і вимог закону, присяги судді. Суддя має усвідомлювати постійну увагу суспільства та демонструвати високі стандарти поведінки з метою зміцнення довіри до судової влади та утвердження авторитету правосуддя». Статтею 2 визначено: «суддя має уникати конфлікту інтересів, проявляти стійкість до будь-якого тиску або втручання у діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним у процесі прийняття рішень». Статтею 3 визначено: «суддя повинен сумлінно і компетентно виконувати покладені на нього обов`язки».

Щодо формулювання норми ч. 4 ст. 81 КПК України, яка містить положення про те, що повторно заявлений відвід (самовідвід) має ознаки зловживання правом на відвід «з метою затягування кримінального провадження», слід зазначити наступне. Встановлення «мети затягування кримінального провадження» або «мети затягування розгляду кримінального провадження» або інших порушень строків розгляду суддею відноситься до компетенції Вищої ради правосуддя. Серед підстав дисциплінарної відповідальності суддів, визначених підпунктом д пункту 1 частини 1 статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко зазначено «порушення правил щодо відводу (самовідводу)», а в частині 2 статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено підставу «безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом …».

Щодо формулювання норми ч. 4 ст. 81 КПК України, яка містить положення про те, що «суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду», слід зазначити наступне. Номер судової справи є унікальним, незмінним протягом усього розгляду. Номер провадження формується відповідно до даних АСДС в суді, який розглядає заяву про самовідвід. В даному випадку суд, який здійснює провадження щодо розгляду заяви про самовідвід - Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області, провадження № 1-кс/473/75/2026

Таким чином, усталений підхід щодо системного тлумачення положень статей 75-76, 81 КПК України в частині того, що вони стосуються як відводу, так і самовідводу. А також те, що вказане тлумачення ч. 4 статті 81 КПК України кореспондується з іншими нормами чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про судоустрій і статус суддів», опосередковує можливість в даному випадку, під час розгляду цієї заяви застосувати ч.4 статті 81 КПК України.

Заявлені суддею ОСОБА_2 підстави для самовідводу є аналогічними з попередньою заявою, їм уже було надано оцінку Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області в ухвалі від 29.12.2025 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що під час розгляду заяви про відвід (самовідвід) суд не оцінює обставини кримінального провадження, а перевіряє наявність підстав для відводу іншого судді, передбачених ст. ст. 75-76 КПК України за правилами, КПК України, зокрема, статті 81 КПК України.

Суд також звертає увагу на те, що залишення заяви без розгляду згідно з нормами чинного законодавства України не позбавляє та не обмежує особу в жодних правах, оскільки кожен має право на повторне звернення з заявою.

Щодо інформації, вказаної у цій заяві про самовідвід, про заключення договору суддею ОСОБА_2 з адвокатом і розробкою «стратегії захисту», яка «може включати подання заяв до правоохоронних органів про тиск на суддю, а до дисциплінарних органів адвокатури скарг на дії адвоката», слід вказати наступне.

У статтях 126 і 129 Конституції України проголошується, що судді під час здійснення правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (п. 9 ч. 7 ст. 56) суддя зобов`язаний протягом 5 днів повідомити Вищу раду правосуддя (ВРП) та Генерального прокурора про будь-яке втручання в його діяльність.

Вища рада правосуддя ухвалює акти реагування на факти втручання подання, обов`язкові для розгляду адресатами протягом 10 днів з дня отримання. За їх нерозгляд або несвоєчасний розгляд передбачена адміністративна відповідальність.

Вища рада правосуддя системно доходить висновку про наявність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за фактами, про які повідомляють судді.

На захист незалежності суддів законодавством встановлено кримінальну відповідальність за втручання у діяльність судових органів (ст. 376 Кримінального кодексу України).

У ч. 1 ст. 376 Кримінального кодексу України «втручання у здійснення правосуддя» визначається як «втручання у будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення».

Об`єктивна сторона злочину характеризується лише активною поведінкою - діями, які виявляються у втручанні в будь-якій формі (спосіб) у діяльність судді. За частиною 1 ст. 376 КК карається злочин із формальним складом, який визнається закінченим з моменту здійснення самого втручання незалежно від того, чи перешкодив цим винний виконанню суддею службових обов`язків і чи домігся винесення неправосудного рішення.

Втручання є формою впливу на свідомість і волю судді, а для кваліфікації цього діяння за ст. 376 КК не має значення, у який спосіб і за допомогою яких засобів здійснюється такий вплив (прохання, рекомендація, вказівка, вимога, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи, обіцянка вигод, залякування судді чи його близьких тощо). Не впливає на кваліфікацію і те, на якій стадії процесу, при розгляді якої категорії справ (цивільних, кримінальних, адміністративних, господарських) та в діяльність якого суду і якої інстанції втручається винний (п. 11 ПП ВСУ «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007р.).

За статтею 376 КК втручання завжди є незаконним, тобто таким, яке спрямоване на перешкоджання законній діяльності судді виконанню службових обов`язків щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду справ та постановлення відповідних закону рішень. За загальним трактуванням, не можуть кваліфікуватися за ст. 376 КК дії у встановленому законом порядку (подання апеляції, скарги, клопотання тощо).

Вирішуючи питання щодо вжиття заходів для забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за фактами, про які повідомляють судді, у кожному випадку Вища рада правосуддя приймає рішення, вивчивши конкретні обставини. Так, наприклад, у рішенні ВРП № 2051/0/15-17 від 13.07.2017 зазначено, що звернення особи зі скаргою до Вищої ради правосуддя ґрунтується на нормах закону, зокрема передбачене ст. 107 закону України «Про судоустрій і статус суддів», та не є доказом спроби впливу на безсторонність судді. Право на таке звернення гарантовано законодавством, а отже звернення вказаної особи не є доказом спроби впливу на безсторонність судді. Звернення певних осіб з необґрунтованими, на думку судді, заявами (скаргами) до Вищої ради правосуддя можуть свідчити про зловживання процесуальними правами, однак не можуть бути розцінені як втручання в діяльність судді під час здійснення правосуддя (рішення ВРП № 3685/0/15-17 від 14.11.2017). Заявлення відводу судді у зв`язку із наявністю сумнівів у його неупередженості не суперечить КАСУ та не є доказом спроби тиску чи впливу на суддю (рішення ВРП № 527/0/15-17 від 16.03.2017).

Аналогічно обставини звернення із заявами до органів правопорядку щодо вчинення злочинів суддями також вивчаються Вищою радою правосуддя в кожному конкретному випадку. Наприклад, у рішенні ВРП № 3685/0/15-17 від 14.11.2017 вказано, що звернення особи із заявою до Національної поліції України ґрунтується на нормах закону. Право на таке звернення гарантовано законодавством, а отже, звернення вказаної особи не є доказом спроби впливу на безсторонність судді. Звернення певних осіб із необґрунтованими, на думку судді, заявами (скаргами) до органів поліції можуть свідчити лише про зловживання процесуальними правами та не можуть бути розцінені як втручання в діяльність судді під час здійснення правосуддя. Звернення осіб, які беруть участь у справі, із заявою до НАБУ про вчинення суддею злочину не може свідчити про незаконний вплив, тиск та втручання в діяльність суду під час розгляду конкретного провадження (рішення ВРП № 2378/0/15-17 від 08.08.2017).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75-76, 81 КПК України, суддя

постановив

Заяву слідчого судді ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду скарги підозрюваного ОСОБА_3 на постанови слідчого СВ ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про зупинення досудового розслідування від 03.03.2022 року та 22.03.2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000057 від 30.05.2017 року в справі №482/2354/23 (провадження №1-кс/482/13/2025), - залишити без розгляду.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1