ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/353/25
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2025 року в кримінальному провадженні №0001256 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Марченка Олешківського району Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 05.03.2024 року Херсонським міським судом Херсонської області за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 05 березня 2024 року, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, призначені ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі та штрафу ухвалено виконувати самостійно.

Початок строк відбування покарання у виді обмеження волі ухвалено обчислювати з дня прибуття ОСОБА_7 до виправного центру.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_7 засуджено за те, що він 03 грудня 2024 року, близько 12:00 год., знаходячись на вул.Полковника Кедровського (Будьоного) в місті Херсоні, більш точно місця досудовим розслідуванням не встановлено, переслідуючи прямий умисел направлений на порушення встановленого правового режиму обігу наркотичних речовин, встановленого ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини, і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, згідно з якою обіг психотропних речовин включених до таблиці І, списку №2 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, на території України заборонено, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без мети збуту, повторно протягом року після засудження за ч.1 ст.309 КК України, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1 феніл 2 піролідин іл-пентал-1-он) масою 0,1640 г., яку при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах попередньо замовив через мережу Інтернет, у месенджері «Telegram» та яку зберігав при собі до моменту виявлення та вилучення психотропної речовини працівниками поліції 03 грудня 2024 року в період часу з 12:51 год. до 12:55 год. за адресою: м.Херсон, вулиця Полковника Кедровського, біля будинку №1.

Вказані дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст.309 КК України незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2025 року змінити та в резолютивній частині вироку виключити посилання суду про застосування принципу приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 05 березня 2024 року при призначенні покарання за правилами ст.71 КК України.

Просить вказати, що ОСОБА_7 слід вважати засудженим за ч.2 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, які відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

У решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що положення ч.3 ст.72 КК України прямо вказують на необхідність застосування ст.71 КК України. В той же час, ч.3 ст.72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним з них призначене покарання у виді штрафу, а лише неможливість складання цього покарання з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю вироків і необхідності самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Однак, суд першої інстанції безпідставно визначив принцип призначення покарання «шляхом приєднання невідбутої частини покарання» за правилами ст.71 КК України та допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції сторін.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу просив вирок суду змінити.

Обвинувачений ОСОБА_7 погодився зі скаргою прокурора, однак просив на застосовувати обмеження волі.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові ОСОБА_7 просив не застосовувати покарання у виді обмеження волі.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено за встановлених та викладених у вироку суду першої інстанції обставин судом апеляційної інстанції не перевіряються, оскільки зазначений вирок ухвалено в порядку спрощеного провадження, передбаченого ст.381 та 382 КПК України.

Що стосується доводів сторони обвинувачення про необхідність зміни вироку в частині призначення покарання, то вони заслуговують на увагу.

Так, вбачається, що суд правильно встановивши підстави для призначення остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, оскільки кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_7 вчинив в період дії іспитового строку за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 05 березня 2024 року.

В той же час, як вірно вказує в апеляційній скарзі прокурор суд першої, у резолютивній частині вироку помилково вказав на приєднання невідбутої частини покарання за вказаним вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Водночас за правилами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Вказані положення законодавства прямо вказують на необхідність застосування вимог статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, оскільки передбачають не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань під час призначення їх за сукупністю кримінальних правопорушень або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

У разі засудження особи за кримінальне правопорушення, вчинене у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно із ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком та ухвалює рішення про їх самостійне виконання.

Таким чином, вірно встановивши підстави для призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, у резолютивній частині вироку суд помилково вказав про приєднання невідбутої частини покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 05 березня 2024 року, тобто безпідставно визначив принцип складання призначених покарань за правилами ст.71 КК України, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про необхідність зміни вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, знайшли своє підтвердження.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 на підставі п.4 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України в частині призначення покарання необхідно змінити та вказати в резолютивній частині вироку про те, що ОСОБА_7 слід вважати засудженим за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень та на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, які відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404,407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, які відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

У решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4