Справа № 153/1184/25
Провадження №11-кп/801/1091/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000199 від 05.07.2025,

за апеляційною скаргою начальника Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, непрацевлаштованого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, з випробуванням, установивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Скасовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 застосований на підставі ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.07.2025.

Скасовано захід забезпечення кримінального провадження арешт майна, застосований на підставі ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.07.2025.

Речові докази, а саме:

- мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 13, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім картою № НОМЕР_3 , ухвалено конфіскувати в порядку спецконфіскації в дохід держави;

- мобільний телефон Motorola G54, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 із сім картою № НОМЕР_6 , ухвалено повернути законному володільцю - ОСОБА_10 ;

- мобільний телефон Oppo A53, ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 із сім картами № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 , ухвалено повернути законному володільцю - ОСОБА_11 .

- автомобіль AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_11 ухвалено повернути власнику - ОСОБА_12 ;

- два надувні круги синього кольору із зображенням персонажів мультфільму «Губка Боб» та надписом «Meet me At The Beach» ухвалено знищити.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_8 усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ з подальшими змінами та доповненнями, а також Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ з подальшими змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» №57 від 27.01.1995 з подальшими змінами та доповненнями, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, забороняється, діючи умисно, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним переправленням особи через державний кордон України.

Так, ОСОБА_8 будучи знайомим із ОСОБА_13 та знаючи про бажання останнього перетнути державний кордон України, поза межами пункту пропуску, в червні 2025 року, точного часу не встановлено, запропонував йому свої послуги з організації незаконного переправлення через державний кордон України.

Надалі, ОСОБА_13 за вказівкою ОСОБА_8 прибув до м. Вінниці, де проживав у його будинку за адресою: АДРЕСА_1 до 04.07.2025.

Після згоди ОСОБА_13 на незаконне переправлення через державний кордон України, ОСОБА_8 з метою реалізації свого злочинного умислу до кінця, увівши в оману свою знайому ОСОБА_11 , про справжні наміри поїздки до с. Михайлівка Могилів-Подільського району Вінницької області, 04.07.2025 близько 16 години 00 хвилин на автомобілі своєї матері, марки «AUDI A4» д.н.з. НОМЕР_11 , який ОСОБА_8 надав для керування ОСОБА_11 , разом із ОСОБА_13 виїхав з м. Вінниця в напрямку с. Михайлівка Могилів-Подільського району Вінницької області, для подальшого незаконного перетину державного кордону України у зазначеному населеному пункту, вказуючи ОСОБА_11 маршрут руху задля уникнення зупинення працівниками правоохоронних органів.

Прибувши за вказівкою ОСОБА_8 до лісу, який знаходиться у зоні прикордонної смуги, неподалік с. Михайлівка Могилів-Подільського району Вінницької області, вхід до якого здійснюється із автомобільної дороги Т0202 сполученням Ямпіль-Могилів-Подільський Вінницької області, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 покинули салон автомобіля та після цього близько 21 години 00 хвилин 04.07.2025 ОСОБА_8 доводячи свій злочинний умисел до кінця, вказуючи маршрут руху, разом із ОСОБА_13 почали іти у напрямку лінії державного кордону України із Республікою Молдова, який проходить по гирлу річки Дністер, де надалі мали вплав через р. Дністер перетнути державний кордон України в напрямку Республіки Молдова.

Цього ж дня, 04.07.2025 близько 21 години 40 хвилин, працівниками Державної прикордонної служби України, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 були виявлені на північно-західній околиці с. Михайлівка Могилів-Подільського району Вінницької області, під час спроби незаконного перетину державного кордону України та таким чином протиправні дії ОСОБА_8 було припинено.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України, визнав повністю, своїми показаннями підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердив місце, час та обставини вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що точної дати не пам`ятає, будучи вдома по карті орієнтувався, дивився як можна перетнути кордон. Зазначив, що з ОСОБА_13 він познайомився рік тому в магазині в м. Вінниця, через дружину ОСОБА_13 , з якою раніше навчалися. Пояснив, що він зателефонував до ОСОБА_13 і запропонував йому виїхати за кордон. Після чого, він розповів ОСОБА_13 яким чином вони будуть перетинати кордон. Перетнути державний кордон України він із ОСОБА_13 мали вплав через річку Дністер. До своїх дій ставиться негативно та щиро розкаюється у вчиненому.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст.332 КК України, тобто організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі начальник Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 не оспорює правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його винуватості, а лише просить скасувати вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року у частині призначеного покарання, ухваливши новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.332 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 4 місяці. Виключити із мотивувальної частини вироку обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття. Включити у мотивувальну частину вироку обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

На переконання прокурора, вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість, та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Основні доводи апеляційної скарги:

-вважає, що суд першої інстанції недотримався вимог закону, а саме ст.50, 65, 75 КК України під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та звільнення від його відбування з випробовуванням та іспитовим строком;

-судом не в повному обсязі враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який непрацевлаштований, хоч і має на утриманні малолітню дитину, водночас намагався перетнути державний кордон у напрямку Республіки Молдова тим самим не зважав на наявність батьківського обов`язку;

- вважає, що суд не в повному обсязі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та той факт, що на території України уведено воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс у зв`язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст.75 КК України не сприятиме його меті, а саме виправленню та попередженню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами;

- просить виключити із мотивувальної частини вироку обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, оскільки судом невмотивовано у чому саме воно полягало;

-вважає, що судом безпідставно не визнано обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення з використанням воєнного стану.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисниця ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок суду без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи, винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікація дій останнього за ч.1 ст. 332 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування законуУкраїни про кримінальну відповідальність та безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вони є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно з ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на утриманні має малолітню дитину, перебував на стаціонарному лікуванні в 16 відділенні з 04.04.2011 по 23.05.2014, за даними картотеки поліклінічного відділення до нарколога не звертався, задовільно характеризується за місцем проживання.

Обставиною, яка пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав - щире каяття.

Обставин, які згідно з вимогами ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Урахувавши наведене, конкретні обставини вчиненого злочину, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Разом з тим, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75 КК України, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку, обмежившись лише формальною вказівкою на вік, стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що на час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, до суду з`являвся за кожною вимогою, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.

На переконання колегії суддів, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не надав об`єктивної оцінки тяжкості злочину, ступеню його суспільної небезпеки, наслідкам, які він спричиняє в суспільстві, та іншим обставинам справи.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 після отримання згоди ОСОБА_13 на незаконне переправлення через державний кордон України, увів в оману свою знайому ОСОБА_11 про справжні наміри поїздки до с. Михайлівка Могилів-Подільського району Вінницької області та надавши автомобіль своєї матері для керування ОСОБА_11 , разом із ОСОБА_13 виїхав з м. Вінниця в напрямку с. Михайлівка Могилів-Подільського району Вінницької області для подальшого незаконного перетину державного кордону України у зазначеному населеному пункті, вказуючи ОСОБА_11 маршрут руху задля уникнення зупинення працівниками правоохоронних органів.

Викладене свідчить про підвищену небезпечність інкримінованих дій. Так, вчинення злочину, передбаченого ст.332 КК України, що полягає у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, має вкрай негативні наслідки для обороноздатності держави в умовах воєнного стану. Вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, особливо в умовах воєнного стану, також сприяє формуванню толерантного ставлення в суспільстві до злочинної діяльності та прямо підриває національну безпеку та обороноздатність України.

Натомість установлені ж судом першої інстанції характеризуючі дані про особу обвинуваченого, його належна процесуальна поведінка під час розгляду кримінального провадження, щире каяття, на переконання колегії суддів, є підставами для призначення останньому покарання у мінімальній межі санкції ч.1 ст.332 КК України, однак у своїй сукупності є недостатніми для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України.

Отже, колегія суддів переконана, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України є занадто м`яким і явно несправедливим, оскільки не відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину та обставинам вчиненого ним кримінального правопорушення, не відповідає загальним засадам призначення покарання, і є відносно м`яким та жодним чином не відповідає принципу індивідуалізації покарання, а також не сприятиме його перевихованню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

При призначенні покарання ОСОБА_8 колегія суддів, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, на утриманні має малолітню дитину, однак намагався перетнути державний кордон, незважаючи на наявність батьківського обов`язку, перебував на стаціонарному лікуванні в 16 відділенні з 04.04.2011 по 23.05.2014, за даними картотеки поліклінічного відділення до нарколога не звертався, задовільно характеризується за місцем проживання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити зокрема й питання про те, чи наявні обставини, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Перелік обставин, які обтяжують покарання, визначено у ст. 67 КПК України. Цей перелік є вичерпним. При цьому розширювальне тлумачення змісту окремих обставин, які обтяжують покарання, також не допускається, оскільки це призводитиме до погіршення становища обвинуваченого з підстав, не встановлених законом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в обвинувальному акті як обтяжуючу покарання обставину зазначено вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Це означає, що винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує наи?більш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищений? ступінь суспільної? небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Відмовляючи у визнанні вказаної обставини такою, що обтяжує покарання, суд першої інстанції виходив з того, що у викладених у обвинувальному акті обставинах скоєння вказаного злочину жодним чином не обґрунтовано наявність такої обтяжуючої обставини, як скоєння злочину з використанням умов воєнного стану, при цьому стороною обвинувачення не надано доказів та не зазначено, яким саме чином ОСОБА_8 використав воєнний стан для полегшення вчинення кримінального правопорушення.

Однак, із вказаним висновком колегія суддів не може погодитися, оскільки на під час дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-1X з подальшими змінами та доповненням, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27.01.1995 з подальшими змінами та доповненнями, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, заборонено.

З огляду на викладене, саме у зв?язку з забороною виїзду за межі України чоловікам призовного віку під час дії воєнного стану, ОСОБА_8 здійснено сприяння ОСОБА_13 у незаконному переправленні через державний кордон України поза межами пропуску, а тому у діях ОСОБА_8 наявна обтяжуюча покарання обставина. Таким чином, доводи прокурора про наявність обставини, яка обтяжує покарання, є обґрунтованими.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно з статті 66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття.

У даному разі колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора про відсутність вказаної обставини.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та в готовності нести покарання.

Отже, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належне критичне оцінення винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка її після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю скоєного нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає в розшуку майна, здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Також, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, які сприяють розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_8 визнавав свою вину, давав зізнавальні покази.

Під час судового судовий погодився на застосування положень ч. 3 ст. 349 КК України, не оспорював обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, беззастережно визнав вину в інкримінованому злочині, підтвердив місце, час та обставини вчинення кримінального правопорушення, висловив жаль з приводу вчиненого.

Таким чином, ураховуючи ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого у сукупності, пом`якшуючу покарання обставину та наявність обставини, яка його обтяжує, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без застосування положень ст.75 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде сприяти досягненню мети покарання, яка визначена положеннями ст.ст.50, 65 КК України, та буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Разом з тим, колегія суддів з урахуванням встановлених судом обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_8 не вбачає достатніх обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині збільшення визначеного районним судом строку ще на чотири місяці позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без реального відбування покарання, у зв`язку з чим вважає неможливим застосування положень ст.75 КК України, а тому апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно застосував положення ст.75 КК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання та згідно з п.4 ч.1 ст.420 КПК України - ухвалення вироку апеляційним судом.

Керуючись ст. ст.405, 407, 409, 419, 420 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу начальника Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.332 КК України в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.332 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_8 на виконання вироку апеляційного суду.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4