Справа № 555/2228/25
Номер провадження 1-кп/555/282/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне кримінальне провадження №0000558 від 04.06.2025 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця, курсанта навчального взводу навчальної роти 2-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , одруженого, раніше не судимого згідно ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 , діючи у порушення вимог ст.68 Конституції України, ст.ст.22,24 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст.11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 02.07.2025 близько 20 год. 00 хв., перебуваючи у салоні автомобіля «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_2 , знаходячись на автодорозі сполученням Городище-Рівне - Старокостянтинів, поблизу села Антонівка Рівненського району Рівненської області (Березнівської міської територіальної громади), керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на надання неправомірної вигоди службовій особі, надав командиру 2-го навчального взводу - викладачу 3-ї навчальної роти 1-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_7 , який є службовою особою, що уповноважена на виконання функцій держави неправомірну вигоду у розмірі 900 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 02.07.2025 становило - 37 637 гривень, за вчинення ним дій пов`язаних з використанням наданого йому службового становища, в інтересах третьої особи - а саме переміщення військовослужбовця ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі військового полігону, для подальшого самовільного залишення ним військової частини НОМЕР_1 та ухилення від проходження військової служби.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний як обвинувачений, ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав показання про те, що він є курсантом навчального взводу та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . До нього звернувся знайомий з питанням, чи не може він посприяти, щоб військовослужбовець ОСОБА_8 , який також проходив військову службу у цій частині, міг залишити міг залишити військову

частину. Обвинувачений погодився допомогти та звернувся з цим до командира навчального взводу ОСОБА_7 , з яким був знайомий. 02.07.2025 року ОСОБА_7 вивів військовослужбовця ОСОБА_8 з території військової частини і вони втрьох сіли до автомобіля «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний транспортній засіб був успадкований його матір`ю після смерті чоловіка та перебував у його користуванні. Висадити ОСОБА_8 він мав в одному із сіл колишнього Березнівського району, однак після проїзду Моквинського перехрестя в напрямку м.Березне, їм назустріч виїхав інший автомобіль. ОСОБА_8 пішов до вказаного автомобіля, а, повернувшись, передав йому гроші у розмірі 1700 доларів. Далі ОСОБА_8 поїхав, а він повернувся до транспортного засобу, сидячи в якому передав ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 900 доларів США, а решту залишив собі. Коли вони вирушили назад до військової частини, їх зупинити працівники поліції та виявили грошові кошти. У вчиненому щиро розкаявся, вказав, що усвідомлює протиправність своєї поведінки.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності позиції щодо визнання своє вини.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою сторони захисту визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченого, а також вивченням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, так як показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України як надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи дії з використанням наданого їй службового становища, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України.

ІІІ. Призначення покарання.

3.1 Позиція учасників судового провадження щодо призначення покарання.

Прокурор висловив позицію, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, а також особи обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штраф в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (68 000 гривень). Заставу в розмірі 121 120 гривень - повернути заставодавцю.

Сторона захисту з урахуванням особи обвинуваченого, його щирого розкаяння, просить призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафув розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3.2. Мотиви призначення покарання судом.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що заснована на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання, - ще щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, - не встановлено.

Згідно характеристики на ОСОБА_4 за місцем проходження служби особа характеризується посередньо.

Із довідки КП «РОЦПЗН» від 17.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога в КП протягом останніх 5 років не звертався.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, тяжкість кримінального правопорушення, яке є корупційним та має підвищену суспільну небезпечність (сприяння особі з метою уникнення виконання обов`язку по захисту Батьківщини) та його наслідки, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання, приймаючи до уваги дані про особу винного, який є несудимим, щиро розкаявся у вчиненому, характеризується посередньо, суд приходить до висновку про можливість призначення особі покарання у виді штрафу, визначивши його у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.369 КК України.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності

ІV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

Відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі, зокрема, обвинувального вироку суду. Відповідно до ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, в тому числі, були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

На підставі викладеного, враховуючи, що санкція інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк, суд відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосовує захід кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, яка полягає у конфіскації у власність держави грошових коштів у розмірі 1700 доларів США.

Відповідно до ч 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Згідно ухвал слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.07.2025 року було накладено арешт на майно, який підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.07.2025 року щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн.

Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 07.07.2025 застовадавцем ОСОБА_9 внесено заставу в розмірі 121 120 грн. за ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

В силу вимог ст.368 КПК України питання про повернення застави суд має вирішити під час винесення вироку по справі.

Під час перебування під заставою ОСОБА_4 умови запобіжного заходу не порушував, внесена застава в дохід держави не зверталась.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній заставу, скасувавши його після набрання вироком законної сили.

Після вступу вироку в законну силу повернути грошові кошти в розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. заставодавцю ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 4000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн.

На підставі ст. 96-1, п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію щодо грошових коштів у розмірі 1700 доларів США, конфіскувавши її у власність держави.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній заставу, скасувавши його після набрання вироком законної сили.

Заставу в розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. внесену 04 липня 2025 року на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України Рівненській області за ОСОБА_4 , згідно ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.07.2025 року по справі №569/13535/25, після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Речові докази: грошові кошти у розмірі 2570 ( дві тисячі п`ятсот сімдесят) гривень, які передані на відповідальне зберігання до банківської установи АТ КБ «Приватбанк» (м.Рівне, вул.Грушевського,42-А) - повернути ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки «Redmi» 5G із двома сім-картками, два мобільні іРhome 11 чорного та червоного кольору, мобільний телефон «Redmi model:М1901F7G», два жорстких диски сірого та рожевого кольорів, міні-диктофон із кабелем роз`єму, USB-флеш картку, банківську карту ПУМБ-банк № НОМЕР_3 , автомобіль марки «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_2 із ключем до нього - повернути ОСОБА_4 .

Арешт, що був накладений згідно ухвал слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.07.2025 року, скасувати.

Вирок суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд Рівненської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1