Справа № 759/2138/18Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/6094/2025Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_7 ( у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2017 року за № 0011188, 29 серпня 2024 року за № 0002757, та 21 березня 2024 року за №0000791 стосовно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , мотивуючи його тим, що наявні ризики передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 08 січня 2025 року включно та визначено суму застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 грн.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, вони є реальними і на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не зменшилися.

Також суд у своїй ухвалі зазначає, що такі обставини як зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого у своїй сукупності свідчать про те, що на даний час наявні такі ризики як: обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе ухилятися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування); незаконно впливати на свідків у даному провадженні; тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні. Крім того, існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його попередню поведінку. Також, зауважує, що в провадженні судів знаходиться, ще 3 кримінальні провадження відносно ОСОБА_8 , а тому існує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 та ухвалити нову, якою відмовити прокурору першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 в задоволенні клопотання і застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на останнього процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 184 КК України.

В своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки прокурором не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували те, що заявлені ризики продовжують існувати, вони реальні, не зменшилися з часом і виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів.

Також захисник у своїй апеляційній скарзі зазначає, що твердження прокурора про існування ризиків негативної процесуальної поведінки обвинуваченого є формальними, мають абстрактний характер та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Захисник також звернув увагу на те, що ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід саме у кримінальному провадженні № 0002757 від 29.08.2024 року за вчинення тяжкого кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 263 КК України) за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 7 років, однак ОСОБА_8 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення № 0011188 від 20.12.2017 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке є особливо тяжким, та за яке передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк від 7 до 12 років, але у вказаному провадженні ОСОБА_8 спочатку перебував на цілодобовому домашньому арешті, а згодом ухвалою від 13.07.2018 запобіжний захід був змінений на нічний домашній арешт. З огляду на викладене, необхідно враховувати той запобіжний захід, який був застосований до обвинуваченого саме в межах вказаного кримінального провадження, адже за його вчинення передбачена більш сувора кримінальна відповідальність.

Також судом не було оцінено належним чином обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що мають бути обов`язково враховані судом при вирішенні питання про обрання або продовження запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачений, захисник повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надходило.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останньої перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання апеляційної скарги захисника на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків, надано їм належну оцінку.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має такий стан здоров`я, який перешкоджає йому перебувати під вартою в умовах СІЗО, провадження за апеляційною скаргою не містить.

Та обставина, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у більш тяжкому кримінальному правопорушенні, яке мало місце раніше, був обраний менш суворий запобіжний захід, не свідчить про те, що у даному об`єднаному кримінальному провадженні , з урахуванням даних про особу обвинуваченого, до нього має застосовуватися більш м`який засіб забезпечення.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, або визначений судом альтернативний запобіжний захід у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: