КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 14 січня 2026 року апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, що перебуває у володінні підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб, а саме на:

- житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231, загальна площа (кв.м): 2458.7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки місця розташування - кадастровий номер: :03:023:0104, кадастровий номер: :03:023:0106, номер об`єкта в РПВН: 1351835, належить на праві власності ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та перебуває у володінні ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.15, кадастровий номер: :03:023:0104, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та перебуває у володінні ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.15, кадастровий номер: :03:023:0106, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та перебуває у володінні ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.1, кадастровий номер: :03:023:0105, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та перебуває у володінні ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.1, кадастровий номер: :03:023:0107, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та перебуває у володінні ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.0986, кадастровий номер: :03:023:0109, цільове призначення: для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та перебуває у володінні ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, площа (га): 0.099, кадастровий номер: :03:023:0108, цільове призначення: для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та перебуває у володінні ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );.

Заборонено будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, зміни цільового призначення тощо) права власності чи користування на зазначене нерухоме майно та частки у статутних капіталах (корпоративних прав) юридичних осіб, окрім як за заявами правоохоронних органів, Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, а також на виконання договорів управління укладеними з Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Арештоване майно передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених ст. ст. 19, 21, 21-1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, скасувати заборону будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, зміни цільового призначення тощо) права власності чи користування на зазначене нерухоме майно та частки у статутних капіталах (корпоративних прав) юридичних осіб, окрім як за заявами правоохоронних органів, Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, а також на виконання договорів управління укладеними з Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, скасувати передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними внаслідок корупційних та інших злочинів, нерухомого майна, на яке накладено арешт, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна , поданого у кримінальному провадженні № 0000717 від. 08.08.2024 року.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що про наявність оскаржуваного рішення стало відомо 15 вересня 2025 року під час ознайомлення із матеріалами справи та в той же день отримано копію рішення, а апеляційну скаргу подано 18 вересня 2025 року.

Вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, у зв`язку із неповнотою судового розгляду та істотним порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_5 набула земельні ділянки та житловий будинок у законний спосіб на підставі договорів дарування, які не визнавалися недійсними, нікчемними чи удаваними у судовому порядку.

Також, арештований житловий будинок є місцем, де родина ОСОБА_5 проживала до 24 лютого 2022 року та залишається їх єдиним місцем проживання в Україні.

Зауважує, що вказане нерухоме майно є предметом безпідставного та свавільного посягання з боку органу досудового розслідування, оскільки арешт накладається повторно.

Зокрема, земельні ділянки та житловий будинок арештовувалися ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2023 року та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року.

Разом із тим, 13 листопада 2024 року та 01 вересня 2025 року слідчими суддями Шевченківського районного суду м. Києва (в межах кримінального провадження № 0000717 від 08.08.2024, яке виділено з кримінального провадження № 0000363 від 22.10.2021) під час розгляду клопотання по скасування арешту майна, надано оцінку твердженням прокурора щодо можливості та необхідності забезпечення дії арешту з підстав визначених п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Окрім того, прокурор звернувся із клопотанням в поза процесуальний спосіб, оскільки кримінальний процесуальний закон не передбачає подачу клопотання про арешт майна з одночасним вирішенням питання про передачу його в АРМА.

Посилається на те, що ОСОБА_9 здійснено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні за № 0000363 від 22.10.2021 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України, яке ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року скасовано та Львівським апеляційним судом її залишено без змін.

В той же час, органом досудового розслідування виділено матеріали кримінального провадження із провадження № 0000363, в тому числі і відносно ОСОБА_9 в окреме провадження під № 0000717, в якому повідомлення про підозру не здійснювалося.

При цьому зазначає, що платіжними дорученнями від 12.03.2024 за № 7291, 12.03.2024 за № 7295, 12.03.2024 за № 7293, 13.03.2024 за № 419480002 на рахунок Головного УДКСУ у м. Києві (код 37993783) за рахунком № НОМЕР_3 , сплачено податок на прибуток АТ «ІННОВАЦІЯ» (код 43680530) - призначення (код) платежу 0 11021000 в загальній сумі 103 374 009. 00 грн. Відтак, зазначена органом досудового розслідування сума шкоди як не сплачені податки, в розмірі 98 349 297,84 грн. сплачена (відшкодована), в тому числі податок на прибуток, пеня та штрафи.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000363 чи у провадженні № 0000717.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 08 серпня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000717, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.

Під час досудового розслідування установлено, що протягом 2007-2011 років колишнім Головою Правління ЗАТ «Альфа-Банк Україна» (входить до російського фінансово-інвестиційного консорціуму «ALFA GROUP CONSORTIUM») ОСОБА_11 , спільно з колишніми працівниками цього банку ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також громадянином України ОСОБА_14 створено групу компаній «INVESTOHILLS», основною діяльністю якої є робота з проблемними активами банків, до якої увійшли компанії нерезиденти: «AURANVEST ENTERPRISES LTD» (нова назва - «INVESTOHILLS PARTNERS LTD»), «THESSALAND HOLDINGS LTD» (нова назва - «VERDICT CAPITAL LTD»), «INVESTOHILLS ENTERPRISES LTD» (нова назва - «PLETO CONSULTING LTD»), «EXCELLAND HOLDINGS LTD», «DALIAHILL CORPORATION LTD», «SILVINE HOLDINGS LIMITED», «NATISSISA

ENTERPRISES LTD.», «INVESTOHILLS CAPITAL LTD.», «ALARICO LIMITED», «TARTARUS WORLDWIDE LIMITED», «BRIDGEWATER HOLDINGS CORP.», «LOAN STAR CREDIT OPPORTUNITIES MASTER FUND І LP» тощо, а також українські юридичні особи ТОВ «ВЕРДИКТ ФІНАНС» (нова назва - ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС», ), ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (), ТОВ «ЕКОЛ» () тощо.

З початком активного продажу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) у 2016-2017 роках активів збанкрутілих банків 04.04.2017 у ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших членів групи, які на той час мали значний досвід у сфері банківської діяльності, роботі з проблемними активами, діяльності на ринку цінних паперів та фінансових послуг, виник злочинний умисел щодо викупу активів неплатоспроможних банків під час проведення відкритих торгів

Фонду за цінами нижче за ринкові, подальшої їх реалізації (продажу) без відображення одержаних доходів у податковій та фінансовій звітності, легалізації (відмивання) незаконно одержаних доходів.

У подальшому протягом 2019-2022 років ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на виконання злочинного плану ОСОБА_11 здійснювали пошук та первинний аналіз активів неплатоспроможних банків для придбання, а також відповідали за участь у електронних торгах (аукціонах) та взаємозв?язки з торгівельними площадками (біржами).

У зв?язку із необхідністю залучення додаткових коштів для участі у аукціонах та купівлі активів збанкрутілих банків, продаж яких Фонд розпочав здійснювати великими пулами, ОСОБА_11 залучив до фінансування противоправної діяльності групи компаній «INVESTOHILLS» так званих інвесторів: ОСОБА_9 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які стали активними учасниками та одержують прибуток від діяльності пропорційно внесеній частці.

08 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000363 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України.

08 вересня 2025 року прокурор третього відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт житлового будинку та земельних ділянок, які належать ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів, конфіскації та спеціальної конфіскації.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вказане майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000717 про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що житловий будинок та земельні ділянки можуть розглядатися як майно, яке згідно з положеннями ст. 96-1 КК України підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених законом.

Колегія суддів з таким рішенням слідчого судді погодитись не може, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який звернувся з клопотанням про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримано вимог зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї ж статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Пунктом 1 частини 1 статті 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Звертаючись із клопотанням про арешт майна, прокурор зазначив мету - збереження речових доказів, конфіскацію та спеціальну конфіскацію майна.

Колегія суддів, звертає увагу на кваліфікацію кримінального правопорушення, щодо якого триває досудове розслідування, враховує зміст об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вказане майно, не може бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 3 ст. 212 КК України. В розумінні вимог ст. 98 КПК України вказаний житловий будинок та земельні ділянки не набуто кримінально протиправним шляхом та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що клопотання не містить даних про те, що арештовані земельні ділянки та житловий будинок є предметом кримінального правопорушення, чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки належать ОСОБА_5 , причетність якої до вчинення кримінального правопорушення не доведено, що підтвердив прокурор в суді апеляційної інстанції.

Окрім цього, згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , яка є власником майна, на яке було накладено арешт не має процесуального статусу підозрюваної, обвинуваченої, засудженої у даному кримінальному провадженні, а тому, відсутні підстави для накладення арешту на майно, яке належить їй на праві власності з метою його конфіскації.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, всупереч зазначеному, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п. п. 1, 3-1, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт житлового будинку та земельних ділянок, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою спеціальної конфіскації.

Колегією суддів враховано обґрунтовані доводи, які викладені в апеляційній скарзі, зокрема те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна земельні ділянки та житловий будинок, на які накладено арешт на праві власності належать ОСОБА_10 та частина майна набута нею у власність у вересні 2019 або у липні 2020 року (а.с. 172-185, т. 1).

Як з`ясовано колегією суддів під час апеляційного провадження, правочини, на підставі яких ОСОБА_5 набула вказане майно, не визнавались недійсними,

нікчемними чи удаваними у судовому порядку, а тому підстави вважати власника майна недобросовісним відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, на те, що матеріали справи не містять даних, що земельні ділянки та житловий будинок ОСОБА_5 набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. При цьому, враховано, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відсутні відомості про кримінальне правопорушення за ст. 209 КК України.

Оцінюючи дотримання вимог КПК України слідчим суддею при постановленні ухвали щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, колегією суддів також враховано те, що відповідно до платіжної інструкції № 7291 від 12 березня 2024 року (а.с. 100, т. 2), платіжної інструкції № 7295 від 12 березня 2024 року (а.с. 101, т. 2) платіжної інструкції № 7293 від 12 березня 2024 року (а.с. 102, т. 2), платіжної інструкції № 419480002 від 13 березня 2024 року (а.с. 104, т. 2) на рахунок Головного УДКСУ у м. Києві сплачено податки на загальну суму 103 374 009, 00 гривень, тобто зазначену органом досудового розслідування суму завданої шкоди відшкодовано в повному обсязі.

Наведені обставини не спростовані прокурором у судовому засіданні, повідомлено ним, що за іншими статтями, крім ч. 3 ст. 212 КК України, відносно ОСОБА_9 досудове розслідування не здійснюється, і на даний час зупинено.

Відтак, колегія суддів вважає неспівмірним обмеження права власника ОСОБА_5 завданням кримінального провадження та відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо захисту права власності.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

В силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, у даному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, що перебуває у володінні підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб, згідно переліку зазначеного в клопотанні та передачу вказаного майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними внаслідок корупційних та інших злочинів.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21

Єдиний унікальний № 761/37779/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_22

Справа № 11-сс/824/572/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК