Справа № 204/9831/25
Провадження № 1-кс/204/2710/25
У Х В А Л А
23 вересня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
власника майна ОСОБА_4 ,
встановив:
НОМЕР_3 шляхом накладення заборони здійснення будь-яких операцій, пов?язаних з відчуженням вказаного майна, та заборонено іншій особі розпоряджатися будь-яким чином. Однак коли звернувся на штраф-майданчик Самарівського РВП ГУНП у Дніпропетровській області з тим, щоб видали вищезазначені автомобіль та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, від скаржника зажадали надати дозвіл слідчого у даному кримінальному провадженні на виконання вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції. Виходячи з цього, адвокат ОСОБА_5 ще 29 серпня 2025 року звернувся на ім?я слідчого СВ ВП №3 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 з проханням: На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року у справі №204/5587/25, провадження № 11-сс/803/1586/25 надати Самарівському РВП дозвіл на видачу ОСОБА_4 належних йому на праві власності транспортного засобу марки RENAULT модель KANGOO з д. н. з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Відповіддю ОСОБА_6 від 04.09.2025 запропоновано адвокату погодити дату, час та спосіб виконання вказаного клопотання. І хоч після того, адвокат спілкувався з слідчим ОСОБА_7 неодноразово, належне скаржнику на праві власності майно дотепер, а саме станом на 16 вересня 2025 року, не повернуто і дату, час та спосіб цього повернення не погоджено.
В судовому засіданні скаржник підтримав вказане клопотання та просив його задовольнити.
В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення вказаної скарги, вказувала на те, що вказане майна визнане речовим доказом та воно має вели значення для досудового розслідування. У задоволенні скарги просила відмовити.
Вислухавши пояснення скаржника, заперечення прокурора, ознайомившись з матеріалами скарги та доданими матеріалами, приходжу до наступного.
Згідно ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
В статті 169 КПК України зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 167-169, 170-175, 309, 369-372 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1