Справа № 347/2322/25
Провадження № 1-кс/347/57/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м.Косів

Слідчий суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря с/з ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), слідчих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 23.01.2026 року про відмову в задоволенні клопотання, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад доводів скарги.

27.01.2026 року ОСОБА_3 подала в суд скаргу на постанову слідчого СВ Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 23.01.2026 року про відмову в задоволенні клопотання.

В обґрунтування скарги вказала, що слідчим відділом Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000294 від 28.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вказане кримінальне провадження розслідується за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 21.10.2025 приблизно о 15.01 год. у м. Косів Івано-Франківської області на перехресті вулиць Чорновола - Миру - Бандери - Черемшини, де зіткнулися автомобіль марки та моделі Тоуоta RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та мотоцикл марки та моделі КОVI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

09.01.2026 року їй, ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

20.01.2026 нею було подано клопотання слідчому із проханням призначити у кримінальному провадженні комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставити вказані у клопотанні питання. Таке клопотання вона обґрунтовувала тим, що при первинному медичному огляді та медичних дослідженнях, проведених одразу після дорожньо-транспортної пригоди, у ОСОБА_7 жодного перелому не було виявлено.

Однак, постановою слідчого від 23.01.2026 року у задоволенні її клопотання було відмовлено.З даною постановою погоджується та вважає, що вона є передчасною та необґрунтованою.

У зв?язку із цим просила: зобов`язати слідчого надати слідчому судді для вивчення матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000294 від 28.10.2025, скасувати постанову слідчого від 23.01.2026 про відмову в задоволенні клопотання та зобов`язати слідчого задоволити її клопотання від 20.01.2026 року про призначення комісійної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні від 28.10.2025 №0000294.

Позиція учасників в судовому засіданні.

Скаржник ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали з мотивів наведених в ній та додатково ствердили, що слідчий не надав належної оцінки доводам клопотання, вихідні дані експертиз зібрані з грубим порушенням, на підставі яких слідчим зроблено висновок про вину у вчиненні даної ДТП ОСОБА_3 . Вважають винесену постанову слідчого не обґрунтованою, невмотивованою, а відтак саме з цих підстав просили її скасувати.

Слідчі Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , в судовому засіданні вимоги скарги повністю заперечили та зазначив, що ті суперечності які існували щодо характеру тілесних ушкоджень, які отримав ОСОБА_7 були усунуті в ході додаткового огляду в іншого лікаря-спеціаліста, про, що в матеріалах справи є висновок судово-медичної експертизи. Крім того, скаржник та її адвокат не позбавлені можливості заявити клопотання про призначення у справі повторної судово-медичної експертизи із залученням іншого експерта.

На переконання слідчих, заявлене скаржником клопотання про призначення у справі комісійної судово-медичної експертизи в даному випадку є недоцільним, та не потребує залучення різних експертів для дослідження одного об`єкта, і спрямоване на затягування строків досудового розслідування.

Слідчі категорично заперечили доводи адвоката, оскільки всі слідчі дії, в тому числі щодо збору інформації та доказів, були проведені в строгій відповідності з кримінально-процесуальним законом. В задоволенні скарги просили відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши скаргу і матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.

Норми права, які застосував суд.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та посадових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура ст.2 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 21 КПК України, кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

В свою чергу, відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 статті 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Тобто статтею 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, а також суб?єкти такого оскарження.

Зокрема, згідно положень п.7 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені серед іншого рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до частини 1 статті 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

В абзаці 2 ч.3 ст.93 КПК України передбачено, що ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Вимоги до постанови слідчого, дізнавача чи прокурора встановлені нормами ч.5 ст.110 КПК України, відповідно до якої постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Однак відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

КПК України не містить положень, з яких би вбачались повноваження слідчого судді зобов?язувати слідчого на проведення конкретних слідчих дій, тобто КПК України не наділяє такими повноваженнями слідчого суддю.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, а сам процес доказування полягає доказування у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов?язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Таким чином, саме на слідчого по вказаному кримінальному провадженні покладено обов?язок щодо вчинення чи не вчинення відповідних слідчих дій з огляду на їх достатність та необхідність по вказаному кримінальному провадженні, при цьому прокурор, здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Отже, слідчий має самостійно вирішити про необхідність проведення відповідних слідчих дій чи відмову у їх проведенні, з огляду на поставлені цілі кримінального провадження, належно мотивуючи такі відмови у випадку прийняття такого рішення.

Така позиція також підтверджується аналізом положень ч.5 ст.40 КПК України, за якою слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

При розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст.220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст.40 КПК.

Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов?язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження (розділ 6 Узагальнення ВССУ про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17).

Отже, втручання в процесуальну самостійність слідчого, прокурора при прийнятті процесуальних рішень під час досудового розслідування не входить до компетенції слідчого судді при здійсненні судового контролю за слідством під час досудового розслідування, а тому слідчий суддя не повинен вирішувати замість слідчого питання про проведення тих чи інших слідчих дій, а здійснює оцінку належності їх проведення чи законності відмови у них.

Частиною 1 ст. 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Фактичні обставини, встановлені слідчим суддею та мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги.

Судом встановлено, що слідчим відділом Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000294 від 28.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вказане кримінальне провадження розслідується за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 21.10.2025 приблизно о 15.01 год. у м. Косів Івано-Франківської області на перехресті вулиць Чорновола - Миру - Бандери - Черемшини, де зіткнулися автомобіль марки та моделі Тоуоta RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та мотоцикл марки та моделі КОVI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

09.01.2026 року скаржнику ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

20.01.2026 року до слідчого Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області підозрювана ОСОБА_3 звернулась з письмовим клопотанням про призначення у кримінальному провадженні комісійної судово-медичної експертизи, мотивуючи своє клопотання тим, що головним доказом, яким обґрунтована оголошена їй підозра, є висновок судово-медичної експертизи від 29.12.2025 року №107, для проведення якої надавався ряд медичних документів. Однак, при первинному медичному огляді та медичних дослідженнях, проведених одразу після дорожньо-транспортної пригоди, у ОСОБА_7 жодного перелому не було виявлено.

23.01.2026 року слідчим Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що при проведенні первинної судово-медичної експертизи експертом брались до уваги всі протиріччя медичних документів щодо отриманих травм ОСОБА_7 , у зв?язку із чим потерпілий направлявся для проходження додаткових медичних обстежень, результати яких також були враховані експертом при складанні свого висновку, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000294: 1) копією консультативного висновку спеціаліста від 01.12.2025 року (а.с.138-139), який даний після проведення повторного дослідження комп?ютерної томографії від 01.12.2025 року у порівнянні із аналогічним медичним дослідженням проведеним 28.10.2025 року, тобто в короткий проміжок часу після ДТП, яке мало місце 21.10.2025 року, 2) направленням судово-медичного експерта від 20.12.2025 року( а.с.154) та 3) копією консультативного висновку спеціаліста від 24.12.2025 року (а.с.155).

З огляду на наведене слідчий суддя встановив, що постанова винесена слідчим Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 23.01.2026 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи стосовно тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого ОСОБА_7 відповідає формальним вимогам, визначеним у ч.5 ст.110 КПК України та містить стисло викладені мотиви та обґрунтування рішення слідчого про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо призначення комісійної судово-медичної експертизи.

В судовому засіданні скаржник та її адвокат зазначили, що з клопотанням про проведення повторної судово медичної експертизи вони не зверталася. За таких обставин, слідчий суддя звертає увагу, що останні не позбавлені можливості звернутися з вказаним клопотанням про призначення повторної судово-медичної експертизи до слідчого, із залученням іншого експерта, з метою усунення суперечностей та розбіжностей щодо встановлення ступеня та характеру тілесних ушкоджень отриманих внаслідок ДТП ОСОБА_7 . Крім того, учасники судового провадження не позбавлені можливості також ставити свої питання на вирішення експертизи.

Положеннями ст. 307 КПК України визначено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Отже, при дослідженні матеріалів кримінального провадження слідчим суддею встановлено відповідність оскаржуваної постанови слідчого кримінально-процесуальному законодавству, а тому скарга не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 23.01.2026 року про відмову в задоволенні клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1