Справа № 346/3420/23
Провадження № 1-кп/346/410/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000409 від 25.04.2023 р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця мм.Сандорим Республіка Польща, українця, громадянина України, неодруженого, на утриманні нікого немає, з середньою освітою, проходив військову службу за мобілізацією в Збройних Силах України (в/ч НОМЕР_1 ), військове звання - солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-09.09.2022 Коломийським міськрайонний судом Івано-Франківської області за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,

-22.01.2024 Коломийським міськрайонний судом Івано-Франківської області за ст.128, ч.1 ст.125, 70ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці,

-10.05.2024 Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч.4 ст.189, 69, ч.1ст.28-ч.2 ст.162, ч.1 ст.28-ч.4 ст.186, ч.1 ст.28-ч.1 ст.357, ч.1ст.28-ч.2 ст.146, ч.4 ст.70 КК України до покарання 2 року 2 місяці позбавлення волі, звільнився по відбуттю покарання 24.06.2025,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, незаконне заволодіння транспортни засобом за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 23.04.2023 приблизно о 19 год. 00 хв. перебуваючи поблизу будинку №20, що по вул..Семена Палія в м.Коломия Івано-Франківської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, за допомогою наявних у нього ключів до автомобіля марки «Honda» моделі «Civic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , відкрив даний автомобіль та, запустивши двигун вказаного автомобіля , шляхом приведення транспортного засобу в рух за допомогою двигуна, незаконно заволодів вказаним автомобілем, який на праві користування належить ОСОБА_7 , а на праві власності матері останнього ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 126922,40 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, заявив, що фактичні обставини справи не оспорює, його позиція є добровільною, дав суду покази про те, що 23.04.2023 близько 19 години він перебував по вул..Палія, 20 в м.Коломия в гостях у Бойка, там же був і потерпілий ОСОБА_9 забрав ключі та техпаспорт від автомобіля марки «Honda» моделі «Civic» сірого кольору, який належав ОСОБА_10 і віддав обвинуваченому, щоб він привіз дівчину ОСОБА_11 та свою дівчину. Він розумів, що автомобіль належить ОСОБА_10 і останній не давав йому дозволу на користування автомобілем, але взяв ключі та документи, сів за кермо і поїхав. Приблизно через 4 години його зупинили працівники поліції. В цей момент він зрозумів, що вчинив кримінальне правопорушення, тобто незаконно заволодів автомобілем Роговича. Щиро розкаюється у вчиненому, критично ставиться до цього, засуджує свою поведінку, шкодує про цей випадок та готовий нести відповідальність за вчинене. Приносить вибачення потерпілому за свій вчинок, хоча особисто перед ним ще не вибачився, оскільки не мав такої можливості через перебування під вартою за іншим кримінальним правопорушенням, а потерпілий наразі проходить військову службу. При призначені покарання просив врахувати, що йому 24 роки, він добровільно мобілізувався до Збройних сил України на початку війни в 2022 році, брав участь у відсічі збройної агресії рф проти України, перебував в зоні бойових дій, де отримав два поранення та проходив лікування. В майбутньому обіцяє не вчиняти злочини, вести законослухняний спосіб життя, працевлаштуватися.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 проводити без його участі, будь-яких претензій матеріального та морального характеру до нього не має, цивільний позов не заявляє, не наполягає на суворій мірі покарання ( Т.1 а.пр.22, 247).

Отже, в судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких вчинено кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Злочинні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, засудив свій вчинок, повторював, що подібна його поведінка не повториться. Таку посткримінальну поведінку суд розцінює як щире каяття.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.09.2019 р. у справі №166/1065/18, яка зводиться до того, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність, проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Отже, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд відповідно до ст..66 КК України визнає щире каяття.

Рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення (ст.34 КК України).

При призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема , вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів (п.1 ч.1 ст.67 КК України).

Судом встановлено, що обвинувачений раніше судимий за умисне кримінальне правопорушення, судимість за яке не знята та не погашена у встановленому законом порядку.

А тому, обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст..67 КК України суд визнає рецидив злочинів.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в ухвалі Верховного Суду від 30 квітня 2021 року в справі № 325/1421/18 зазначено, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст..12 КК України є нетяжким злочином, характер діяння і спосіб його вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність кваліфікуючих ознак та кількість епізодів.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який раніше судимий а.пр.96,99-100, 113-117), з 05.03.2022 по 10.11.2022 проходив військову службу за призовом під час мобілізації (Т.1 а.пр.101-103, 249, Т.2 а.пр.1-2,3), на даний час виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, мав поранення отриманих під час бойових дій (Т.1 а.пр.140,105,250 Т.1 а.пр.104,105, Т.2 а.пр.1-2,); за місцем проживання характеризується позитивно (т.2 а.пр.4-5). Суд враховує молодий вік обвинуваченого (24 роки), сімейний стан (неодружений, утриманців не має) та стан здоров`я, наявність бойових поранень, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває (Т.1 а.пр.94-95). Суд враховує, що викрадений автомобіль переданий власниці на відповідальне зберігання (Т.1а.пр.89), а також позицію потерпілого щодо відсутності претензій матеріального та морального характеру щодо обвинуваченого (Т.1 а.пр.22, 247)

Суд враховує також наявність однієї обставини, що пом`якшують покарання та однієї обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, а також позицію сторін обвинувачення та захисту щодо виду та міри покарання, які вважали за можливе призначення покарання без ізоляції від суспільства, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покарння і вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.289 КК України в мінімальному розмірі у виді позбавлення волі. Крім того, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, повернення викраденого майна потерпілому, а тому наявні підстави для застосування ст. 75 КК України при призначені покарання обвинуваченому, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Таке покарання, на переконання суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 10.05.2024 був засуджений вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за ч.4 ст.189, 69, ч.1ст.28-ч.2 ст.162, ч.1 ст.28-ч.4 ст.186, ч.1 ст.28-ч.1 ст.357, ч.1ст.28-ч.2 ст.146, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 2 роки 2 місяці позбавлення волі, яке він відбув повністю та звільнився 24.06.2025 року (Т.1 а.пр.113-117, 236).

Отже даний злочин вчинено ОСОБА_4 до постановлення попереднього вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2024 року.

Приписами ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Оскільки вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2024 року щодо ОСОБА_4 набрав законної сили і на момент призначення остаточного покарання в цьому провадженні залишався незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування покарання за цим вироком зберігає свою законну силу. А тому положення ч.4 ст.70 КК України судом не застосовуються, а цей вирок, за яким обвинувачений звільняється судом від відбування покарання умовно з випробуванням та попередній вирок, за яким обвинувачений відбув покарання реально, мають виконуватися самостійно.

При цьому суд враховує правовий висновок, якого дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2024 року в справі № 183/6854/20 щодо застосування положень ч.4 ст. 70 КК України, відповідно до якого якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок - попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст..100 КПК України, а саме автомобіль марки «Honda» моделі «Civic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 слід залишити власниці ОСОБА_8 за належністю (Т.1 а.пр.77,81).

Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме накладений ухвалою слідчого судді від 04.05.2023 арешт на майно слід скасувати на підставі ч.2 ст..174 КПК України (Т.1 а.пр.78)

Судові витрати на залучення експерта на проведення судової автотоварознавчої, експертизи №904/23-28 від 06.06.2023 на суму 3823,68 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Цивільні позови не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2024 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.189, 69, ч.1ст.28-ч.2 ст.162, ч.1 ст.28-ч.4 ст.186, ч.1 ст.28-ч.1 ст.357, ч.1ст.28-ч.2 ст.146, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 2 роки 2 місяці позбавлення волі - виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на залучення експерта в сумі 3823,68 гривень.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.04.2023 (справа№346/2214/23 провадження №1-кс/346/242/23), на автомобіль марки «Honda» моделі «Civic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, який належить ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )

Речові докази:

автомобіль марки «Honda» моделі «Civic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 -залишити власниці ОСОБА_8 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя: ОСОБА_1