Справа № 932/5116/24
Провадження № 1-кс/932/1909/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0002042 від 11.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0002042 від 11.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт на вилучені під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 речові докази, шляхом позбавлення права на користування, відчуження, розпорядження ними, а саме на:

- мобільний телефон BV6600Pro в чохлі чорного кольору з imei1: НОМЕР_1 з сім картою НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в спец, пакет №PSP1362395;

- паспорти на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в спец, пакет №PSP1362394.

В обґрунтування клопотання, слідчий зазначає, що СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002042 від 11.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що до СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся ОСОБА_7 про те, що починаючи з 12.05.2024 по теперішній час, група осіб відносно нього здійснюють вимагання грошових коштів, поєднаного з погрозою насильства над потерпілим, а також застосування насильства відносно потерпілого ОСОБА_7 , а саме нанесення тілесних ушкоджень, що мало місце 12.05.2024, та 16.05.2024.

При цьому, у період з 12.05.2024 потерпілим ОСОБА_7 на вимогу вищевказаної групи осіб, вже було передано 35 000 грн. Крім того, зазначена група осіб, на теперішній час, продовжують вимагати від потерпілого ОСОБА_7 грошові кошти, тобто висувають вимогу у передачі грошових коштів у розмірі 25 000 грн., у строк до 15.06.2024, при цьому погрожуючи насильством над потерпілим ОСОБА_7 .

В подальшому, слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено:

- Два сліп пакета з речовиною зеленого кольору рослинного походження в спец, пакет №PSP 1362393;

- Паспорти на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в спец, пакет №PSP1362394;

- Предмет схожий на підствольний гранатомет з маркуванням «34 0976» спец. пакет №QKH0255843;

- Сліди папілярних візерунків з підствольного гранатомету, які перекопійовані на одну ліпку стрічку вилучений в паперовий конверт;

- Мобільний телефон BV6600Pro в чохлі чорного кольору з imei1: НОМЕР_1 з сім картою НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в спец. пакет №PSP1362395.

Вищевказані виявлені та вилучені речі, згідно ст. ст. 98, 100 КШ України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, з наступних підстав: вони мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, які можуть бути знищенні, спотворенні задля уникненню кримінальної відповідальності невстановлених осіб. Так, вищевказаний мобільний телефон може містити інформацію з приводу погроз потерпілому ОСОБА_7 , листування, розподіл ролей при вимаганні грошових коштів, а саме являється засобом вчинення злочину, та паспорта громадян України та водійське посвідчення належить іншим особам, які можуть бути предметом задля висування вимог передачі майна.

Крім того, вказані речі можуть зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів та досягнення дієвості, виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на зазначені вище речі, у вигляді позбавлення права на користування, відчуження, розпорядження ними.

У судове засідання слідчий не з`явився. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином. Просить суд розглянути клопотання за відсутності учасників провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю можливим розглянути клопотання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна, відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадженні, відомості про яке 11.06.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002042, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2024 року клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0002042 від 11.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України про проведення обшуків задоволено частково та надано дозвіл на проведення обшуків у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу обшуку, що долучений слідчим до клопотання в якості доказу, вбачається, 11.07.2024 року слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2024 року було проведено обшук адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено речі, які постановою слідчої СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 11.07.2024 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- Два сліп пакета з речовиною зеленого кольору рослинного походження в спец, пакет №PSP 1362393;

- Паспорти на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в спец, пакет №PSP1362394;

- Предмет схожий на підствольний гранатомет з маркуванням «34 0976» спец. пакет №QKH0255843;

- Сліди папілярних візерунків з підствольного гранатомету, які перекопійовані на одну ліпку стрічку вилучений в паперовий конверт;

- Мобільний телефон BV6600Pro в чохлі чорного кольору з imei1: НОМЕР_1 з сім картою НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в спец. пакет №PSP1362395.

Відповідно до ст. 94 КПК, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких згідно ст. 131 КПК України відноситься арешт майна, у системному тлумаченні з функціями слідчого судді відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження під судовим контролем за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб в порядку, визначеному процесуальним законом.

Особливий порядок застосування арешту майна визначається у 17 главі КПК України, за правилами якої передбачена у п. 2 ч. 3 ст. 132 цього Кодексу легітимною метою втручання у право власності визнається завдання запобігання можливості приховування такого майна, його пошкодженні, псуванні, знищенні, перетворенні чи відчуженні, а його суть згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України полягає в обмеженні особи у здійсненні і реалізації свого конституційного права власності.

ОСОБА_8 від 06.11.2008 р. у справі «Ісмаїлов проти Росії», будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним»: друге речення § 1 передбачає, що позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи стає значимим, якщо встановлено, що під час втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, слідчий суддя враховує наявність правових підстав для накладання арешту на вилучені під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 речові докази, та можливість використання вказаних речових доказів у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги, що вищевказані речові докази можуть бути використані, як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, тому з метою збереження цих речових доказів та досягнення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання, тому воно підлягає частковому задоволенню.

Окрім того, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на: паспорти на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в спец, пакет №PSP1362394, з підстав того, що з матеріалів клопотання встановлено відсутність правових підстав в накладенні арешту на зазначені паспорти. Зокрема, не встановлено, що вказані паспорти громадян України можуть містити відомості, які мають значення для кримінального провадження, та такі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Накладення ж арешту на паспорти громадян України видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може призвести до порушення прав власника такого.

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається - так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69).

Роз`яснити, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 98, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0002042 від 11.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучені під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 речові докази, шляхом позбавлення права користування, відчуження та розпорядження, а саме:

- мобільний телефон BV6600Pro в чохлі чорного кольору з imei1: НОМЕР_1 з сім картою НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в спец, пакет №PSP1362395;

- водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в спец, пакет №PSP1362394.

В іншій частині вимог клопотання відмовити.

Копію ухвали направити слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення..

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10