ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 755/17998/20

провадження № 51-2270 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

осіб, щодо яких кримінальне

провадження закрито ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008565, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жердова Броварського району Київської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо них закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Вироком суду встановлено, що 12 жовтня 2019 року, приблизно о 23 год, ОСОБА_10 перебував у приміщенні гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3, де у останнього відбувся словесний конфлікт з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 13 жовтня 2019 року, близько 00 год 00 хв., ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вийшли з приміщення гуртожитку та направилися в сторону супермаркету «Бджілка», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Челябінська, б. 15-А, після чого попрямували назад до гуртожитку. В цей час ОСОБА_10 вийшов з приміщення гуртожитку та зустрівся з раніше знайомими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , після чого вони разом почали рух назустріч ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

В цей же день, приблизно о 00 год 34 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському місці, а саме на вулиці поблизу будинку № 1/2 по вул. Панельна у м. Києві, наблизилися до ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , та в подальшому діючи спільно, усвідомлюючи, що їх дії мають відкритий характер та за ними спостерігають сторонні особи, діючи з прямим умислом та з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів та з метою грубого порушення громадського порядку, ігноруючи норми моралі та етики, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілими, використовуючи малозначний привід, з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою демонстрації фізичної зверхності, відштовхнули ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , чим збили останніх з ніг та повалили на асфальт. При цьому, ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_9 та завдав удар ногою та рукою в область тулуба і по ногам останнього, після чого його відтягнули

ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Внаслідок нанесених ударів потерпілий не чинив опору вказаним діям та втратив свідомість.

Також ОСОБА_11 , перебуваючи в лежачому положенні, не чинив опору протиправним діям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, з хуліганських мотивів, діючи групою осіб, спільно наносили множинні удари в різні частини тіла потерпілого, внаслідок чого спричинили йому легкі тілесні ушкодження. В подальшому, обвинувачені разом із іншими учасниками компанії залишили місце події, а потерпілий

ОСОБА_11 в результаті отриманих ударів втратив свідомість та через короткий проміжок часу помер.

Згідно висновку експерта № 116/23 при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 («Висновок експертного дослідження» № 021-2316-2019), було виявлено ушкодження, які не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що при постановленні ухвали про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , апеляційний суд не перевірив доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо необґрунтованої перекваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 2

ст. 296 КК України та не ухвалив рішення по суті вимог даних скарг.

Крім цього, прокурор зазначає про те, що апеляційний розгляд проведено без участі потерпілого ОСОБА_9 , що є істотним порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор доводи касаційної скарги підтримав.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисник ОСОБА_8 просили ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК України.

Тобто, суд апеляційної інстанції має перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.

Як слідує із апеляційних скарг, сторона обвинувачення та представник потерпілого - адвокат ОСОБА_15 просили вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким відповідно до пред`явленого обвинувачення визнати ОСОБА_6 і ОСОБА_7 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити кожному покарання у виді позбавлення воліна строк 8 років.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_16 - адвокат ОСОБА_8 просив вирок скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також неповнотою судового розгляду, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнати невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та виправдати їх на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведенням, що в їх діях є склад вказаного кримінального правопорушення.

У подальшому захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (т. 12 а. п. 145-147).

Ухвалою апеляційного судувказане клопотання задоволено, вирок суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено останніх від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо них закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 405 КПК України апеляційний перегляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою. Після виконання дій, передбачених статтями 342-345 КПК України, і вирішення клопотань суддя-доповідач у необхідному обсязі доповідає зміст оскарженого судового рішення, доводи учасників судового провадження, викладені в апеляційних скаргах та запереченнях, і з`ясовує, чи підтримують свої апеляційні скарги особи, які їх подали.

Встановлений у ч. 2 вказаної процесуальної норми порядок визначення судом меж і предмета апеляційного перегляду, врахування позицій учасників судового провадження в аспекті реалізації положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 7, 17, 284 цього Кодексу є гарантією забезпечення права на справедливий суд, недотримання якого призводить до невідповідності судового розгляду стандартам захисту прав людини.

Згідно положень ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам кримінального та кримінального процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Розглянувши клопотання захисника щодо звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог статей 404, 405, 419 КПК України, хоча і виклав доводи поданих апеляційних скарг, проте їх не розглянув, оскільки не перевірив та не надав відповідей на них, зокрема, в частині заперечення прокурором та представником потерпілого правильності встановлення місцевих судом фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України, не навів висновків щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості вироку.

Дії апеляційного суду щодо прийняття рішення про закриття провадження у даній ситуації були передчасними з огляду на те, що суд першої інстанції у вироку перекваліфікував дії обвинувачених з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України, а в апеляційних скаргах прокурор та представник потерпілого заперечували правильність встановлених місцевим судом фактичних обставин та кваліфікацію дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .Не перевіривши вказані доводи апеляційних скарг суд безпідставно закрив кримінальне провадження відповідно доп. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Таким чином, в оскаржуваній ухвалі вказаний суд фактично погодився із місцевим судом із встановленими у вироку фактичними обставинами кримінального правопорушення та з кваліфікацію дій обвинувачених, не розглянувши доводи апеляційних скарг про зворотнє.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції був зобов`язаний розглянути подані апеляційні скарги, а потім, у разі встановлення, що оскаржуваний вирок відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, вирішити клопотання захисника про звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Стосовно доводів касаційної скарги прокурора про те, що апеляційний суд не забезпечив права потерпілого ОСОБА_9 на доступ до правосуддя, адже провів судовий розгляд без його участі, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження у будь-якій інстанції потерпілий має певні права, зокрема, бути завчасно поінформованим про день, час та місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні.

Виходячи з положень ч. 6 ст. 22 КПК України саме на суд покладено обов`язок забезпечити необхідні умови для реалізації потерпілим процесуальних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Частиною 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

У ході дослідження матеріалів провадження було встановлено, що будь-які повідомлення про дату, час та місце розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції потерпілому ОСОБА_9 не надсилалися.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду порушено вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України та загальні засади кримінального провадження, оскільки розгляд провадження здійснено без участі потерпілого, якого не було повідомлено належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, у зв`язку із чим ОСОБА_9 був позбавлений можливості реалізувати своє право щодо участі в судовому засіданні, а також інші права, передбачені ст. 56 цього Кодексу.

Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на положення ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням викладеного касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене, розглянути доводи апеляційних скарг, після чого постановити законне, обгрунтоване та належним чином вмотивоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3